ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 р.
м. Київ

Справа № 128/3466/16-к

Провадження № 51-1190км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Цивільні позови потерпілих задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь: ОСОБА_8 20 000 грн, ОСОБА_9 100 000 грн, ОСОБА_10 100 000 грн моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 22 листопада 2015 року, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автодороги «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» в напрямку смт Літин у районі 376 км, неподалік с. Якушинці Вінницького району Вінницької області, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які рухались назустріч по правому краю дороги в напрямку смт Літин. При цьому ОСОБА_6 , розуміючи, що поставив потерпілих в небезпечний для життя стан та усвідомлюючи те, що залишає без допомоги осіб, які внаслідок отриманих травм позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження та в нічний час перебувають на проїзній частині дороги, маючи реальну можливість надати потерпілим допомогу, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу та з метою уникнути відповідальності зник з місця пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікувальній установі, потерпілий ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, так як судом не зазначено достатніх підстав, через які залишено без задоволення його апеляційну скаргу щодо суворості призначеного покарання ОСОБА_6 та неправильності розв`язання цивільних позовів потерпілих.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 135 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів захисника, наведених у касаційній скарзі, про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частину вироку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував конкретні обставини справи, те, що він після вчинення злочину намагався приховати сліди злочину, не відразу повідомив про вчинення ним даного злочину, крім того, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані про його особу, зокрема, те, що він раніше не судимий, на місцем проживання характеризується позитивно, частково відшкодував потерпілим шкоду, думку потерпілих щодо призначення найсуворішої міри покарання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам статей 65 67 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що за ініціативою сторони захисту суд апеляційної інстанції звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Не вважає Суд обґрунтованими й доводи захисника про неправильне вирішення цивільних позовів потерпілих.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Положенням ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з вироком суду першої інстанції, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим було визначено з урахуванням конкретних обставин провадження, в тому числі засад розумності, виваженості та справедливості, відповідає ступеню завданих їм фізичних та моральних страждань, і вважати його необґрунтованим, на думку Суду, підстав немає.
При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції було дотримано вимог статей 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 127-129 КПК України.
Суд уважає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414, КПК України перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3