Справа № 480/268/18
Провадження № 1-кп-480/150/18
Вирок
Іменем України
30 серпня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївській області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
законного представника обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Федорівка Веселинівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента ІІ курсу професійно-технічного училища №33(с.Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області), не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Встановив:
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 20 липня 2015 року, в ранковий час разом із своїм знайомим ОСОБА_7 , перебуваючи на території подвір`я домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де допомагав останній по господарству.
В обідній час ОСОБА_9 по особистим справам залишила місце свого мешкання.
В цей час ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , закінчивши поратись по господарству, та не дочекавшись повернення ОСОБА_9 , також залишили територію домоволодіння останньої, та відійшли на незначну відстань від місця розташування вище вказаного домоволодіння, де почали спілкуватися між собою.
В цей час в ОСОБА_6 , який достовірно знав, що на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , власниці та інших сторонніх осіб немає, раптово виник злочинний намір на незаконне збагачення, шляхом заволодіння будь-яким майном, та подальшого його обернення на свою користь. Реалізуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливі цілі ОСОБА_6 , повернувся до будинку ОСОБА_9 , через незачинені вхідні ворота, зайшов у двір домоволодіння, де шляхом відчинення металевого гачку, розташованого з внутрішньої сторони вхідних дверей, потрапив до будівлі житлового будинку, звідки вчинив крадіжку грошових коштів, належних ОСОБА_9 , в сумі 500грн., які знаходились на верхній поличці дерев`яного трюмо, в приміщенні коридору.
Після чого з викраденим майном з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 500 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України за ознаками: крадіжка, поєднана з проникненням до житла.
Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При цьому суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема Рішенням від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України, за яким суд при оцінці доказів керується критерієм поза розумним сумнівом. При якому доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та взаємоузгоджених.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся та підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім зізнавальних показів, вина ОСОБА_6 також підтверджується іншими доказами безпосередньо дослідженими в судовому засіданні:
- протоколом огляду місця події від 07.03.2018 року, згідно якого крадіжка крадіжка грошових коштів, які належать ОСОБА_9 була скоєна з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .
- протоколами проведення слідчих експериментів від 15 лютого 2018 року.
-заявою ОСОБА_9 від 15.02.2018 року згідно якої останній повністю відшкодовані завдані збитки.
Вказані докази, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію поза розумним сумнівом на підтвердження встановлених обставин та механізму заподіяння ОСОБА_6 крадіжки.
Відповідно до п.1, 2, 3, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також відповідно до п.1, 5, 10, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочин неповнолітніх при призначенні покарання підсудному, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно дотримуватися вимог ст.65 КК України, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При призначенні покарання у кожному конкретному випадку необхідно дотримуватися вимог кримінального закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до ч.1 ст. 103 КК України мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи. Звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК), з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого ним злочину.
Обставин, що обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обираючи міру покарання ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість скоєних злочину, який відповідно до ст. 12 КК України за ч.3 ст.185 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, його молодий вік, за місцем проживання та навчання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, щире каяття, вибачення перед потерпілими, а також що ОСОБА_6 є неповолітній і позбавлений батківського піклування..
Призначаючи покарання, суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а так само попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у відношенні ОСОБА_6 можливо та доцільно призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України та встановленням обмежень, передбачених ст..76 КК України. Крім того, враховуючи щире каяття обвинуваченого, активне сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину, добровільне відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, суд вважає, що у відношенні ОСОБА_6 можливо застосувати ст.69 КК України і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті кримінального кодексу України.
Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілою не заявлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.368-371, 373, 374 КПК України, ст.104 КК України суд ,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 30 діб арешту. На підставі ст.ст..75,104 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - один рік, не вчинить нового кримінального правопорушення. На підставі п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу не обирати.
На вирок може бути подана апеляція до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1
30.08.2018