АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1775/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.4 ст.190, ч.4 ст. 358 , ч.1 258-3 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 09.07.2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 09 липня 2018 року затверджено угоду між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_5 про визнання винуватості від 26 червня 2018 року, укладену у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № №0000081 від 12 березня 2018 року.

ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.258-3; ч.4 ст.190; ч.3 ст.15 ч.4 ст.190; ч.3 ст.28 ч.1 ст.369-2; ч.3 ст.28 ч.4 ст.358 КК України за якими їй призначено покарання:
- за ч.1 ст.258-3 КК України, із застосуванням ст.69 КК України,- у виді п`яти років позбавлення волі;
- за ч.4 ст.190 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.28 ч.1 ст.369-2 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 8500 грн.;
- за ч.3 ст.28 ч.4 ст.358 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.
Відповідно до ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку-3 років не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 09.07.2018 щодо ОСОБА_5 та призначити справу до нового розгляду, у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, оскільки винесений з істотними порушеннями вимог КПК України.

Вивчивши апеляційну скаргу, та матеріали кримінального провадження вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 09.07.2018 стосовно ОСОБА_5 підлягає поверненню, оскільки вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Згідно частини 2 статті 24 КПК України гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно ч. 4 статті 475 КПК вирок, на підставі угоди, може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 473 КПК України, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.
За правилами ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеннясудом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконанням судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Згідно висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеного у його постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Наведене свідчить про те, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, щопередбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.
Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Стосовно справи у якій подана апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2017 року щодо ОСОБА_5 , виходячи із зазначених положень, ключовим є зясування, чи насправді вирок щодо ОСОБА_5 стосується інтересів ОСОБА_4 тією мірою, що надає його представнику, згідно із частиною другою статті 24 КПК, право оскаржити його до вищих судових інстанцій.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнана винуватою в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.258-3; ч.4 ст.190; ч.3 ст.15 ч.4 ст.190; ч.3 ст.28 ч.1 ст.369-2; ч.3 ст.28 ч.4 ст.358 КК України, зокрема в сприянні діяльності терористичної організації; заволодінні чужим майном шляхом обману, в особливо великих розмірах, організованою групою; незакінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, в особливо великих розмірах, організованою групою, повторно; наданні неправомірної вигоди, особі, яка обіцяє(погоджується) на таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, повторно, організованою групою, а також у використанні підроблених документів, повторно, організованою групою.

Викладені у вироку стосовно ОСОБА_5 фактичні обставини кримінального провадження не містять вказівки на будь яку фізичну особу, в тому числі ОСОБА_4 , які би впливали на його права та інтереси, та не містять даних, які дають можливість ідентифікувати ОСОБА_4 , як фізичну особу, інтересів якої стосується вирок тією мірою, що надає останньому згідно із частиною 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 та ч. 4 ст. 475 КПК України право оскаржити його в апеляційному порядку.
Згідно положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 394, п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року стосовно ОСОБА_5 - повернути.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Апеляційного
суду м. Києва ОСОБА_2