Справа № 201/8764/18
провадження № 1кс/201/5318/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

У складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про повернення тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою, у якій зазначила, що 23 липня 2018 року ОСОБА_4 самоправно, всупереч установленому законом порядку, заволодів належним заявнику автомобілем марки Шевроле Авео, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 30 липня Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області під час огляду виявлений автомобіль та вилучений у ОСОБА_4 01 серпня 2018 року заявник звернулась до слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з клопотанням про повернення належного автомобіля, на яке отримала постанову про відмову у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001788. Посилаючись на норми чинного законодавства, зазначила, що з дня вилучення транспортного засобу жодних дій, спрямованих на повернення автомобіля не вчинено, а арешт так і не накладений, слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 грубо порушено право володіння та користування вищезазначеним транспортним засобом. Тому просила суд зобов`язати Соборний ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_3 автомобіль марки Шевроле Авео, 2007 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який протиправно утримується на автомобільному майданчику Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Шевченка, 7).

Заявник у судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, що з урахуванням ч. 6 ст. 9 КПК України, дозволяє суду застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.
Соборний ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області свого представника у судове засідання не направив, про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, слідчим суддею встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 01 серпня 2018 року подане клопотання слідчому Соборного ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області щодо повернення вилученого майна.

Постановою слідчого Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 01 серпня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання про повернення належного їй автомобіля.

На момент розгляду справи жодної інформації про накладення на дане майно арешту у розпорядження суду надано не було.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, подані заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частина 2 ст. 167 КПК України містить перелік майна, яке може бути тимчасово вилученим. До такого майна законодавець зокрема відніс речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з приписом ч. 2 ст. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Системний аналіз норм КПК України дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

Однак, навіть при наявності ознак, зазначених у ст. 98 КПК України, які дають підстави вважати тимчасово вилучене майно речовим доказом, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України вказане майно повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, а підставою для збереження вказаного майна в органі досудового слідства може бути лише ухвала слідчого судді, винесена за результатами розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів або про арешт майна.

За змістом ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене, в таких випадках: якщо прокурор визнав вилучення майна безпідставним; якщо слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на таке майно; якщо слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у встановлений ч. 5 ст. 171 цього Кодексу строк (не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна); якщо слідчий суддя не постановив ухвалу про арешт майна протягом сімдесяти двох годин з дня надходження до суду клопотання (ч. 6 ст. 173 КПК України).

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вважає, що скаргу заявника слід задовольнити.

Керуючись ст. 9, 16, 24, 28, 98, 100, 107, 167-171, 173, 303, 306 КПК України, с. 55. Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про повернення тимчасово вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати Соборний ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 25.10.2007 року, РНОКПП НОМЕР_3 ) автомобіль марки Шевроле Авео, 2007 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1