УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2018 року

м. Київ
справа 559/1882/14-к
провадження № 51-9326ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року в межах кримінального провадження № 0000106 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вербень, Демидівського району Рівненської області, проживає в тому ж селищі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Суть питання
За вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 листопада 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Не погоджуючись з постановленими судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження.
В обґрунтування поважності пропуску строку на касаційне оскарження засуджений зазначає, що строк на касаційне оскарження ним був пропущений, оскільки він не знав, в який строк він може звернутися з касаційною скаргою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядались упродовж розумного часу.
Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи й окреслити власну правову позицію.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_4 була проголошена 16 березня 2015 року і вручено йому (згідно інформації, наданої начальником відділу Державної установи «Катеринівська виправна колонія») 23 квітня 2015 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого ОСОБА_4 було 24 липня 2015 року.
Однак засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до суду касаційної інстанції, лише 05 жовтня 2018 року (згідно з його підписом на касаційній скарзі), тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК строку на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Наведені у клопотанні доводи засудженого про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження Верховний Суд не визнає поважними, оскільки, як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, це суд у своєму рішенні роз`яснив засудженому порядок і строки касаційного оскарження, а тому доводи засудженого про те, що він не знав, в який строк він може звернутися з касаційною скаргою Верховний Суд вважає безпідставними. Крім того засуджений не обґрунтував, що перешкоджало йому звернутися до центру з надання безоплатної правової допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», для призначення йому захисника (або заміну діючого захисника) для звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
З огляду на викладене, оскільки інших доводів поважності пропуску строку на касаційне оскарження засуджений ОСОБА_4 в касаційній скарзі не навів, Верховний Суд дійшов висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для його поновлення.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження вироку Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 листопада 2014 року та ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року.
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3