УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2018 року

м. Київ
справа № 753/19967/17
провадження № 51-7237ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 4 квітня 2018 року в межах кримінального провадження № 0012085 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.
Суть питання
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 25 жовтня 2016 року приблизно о 13:00, перебуваючи у житловому масиві «Бортничі», що у м. Києві (більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено) через інтернет-сайт «OLX», замовив у невстановленої досудовим слідством особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за 500 грн психотропної речовини амфетаміну, для власного вживання, без мети збуту.
В цей же день, приблизно о 20:00 ОСОБА_4 , знаходячись у лісі, по вул. Лісовій у м. Києві, підібрав поліетиленовий пакет, у якому знаходився раніше замовлений ним амфетамін, який він поклав у ліву внутрішню кишеню своєї куртки.
Далі ОСОБА_4 , зберігаючи при собі придбаний ним амфетамін, на автомобілі «ВАЗ 21093» (червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ) перевіз його з вул. Лісова на вул. Левадна, що у м. Києві, де приблизно о 20:45, біля будинку № 3 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, і був виявлений працівниками поліції.
Після чого, в ході огляду місця події, ОСОБА_4 в присутності понятих добровільно видав з лівої внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнутий, пакет з амфетаміном масою 1, 731 г, що є великим розміром, який він незаконно придбав, зберігав та перевіз, без мети збуту.
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 4 квітня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінив. Виключив з вироку покладений на ОСОБА_4 в порядку ст. 76 КК обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації. В решті вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що апеляційний суд не навів переконливих мотивів безпідставності доводів апеляційної скарги прокурора про те, що покладення на ОСОБА_4 судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням положення вказаного закону в редакції, чинній на момент вчинення обвинуваченим злочину, яка підлягала застосуванню.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених та перевірених судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 ККколегія суддів Верховного Суду не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень у цій частині прокурором не оскаржується.
Законом України від 07 вересня 2016 року № 1492-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» який набув чинності 8 жовтня 2016 року, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК викладено в такій редакції: «не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».
Інкримінований ОСОБА_4 злочин, було вчинено ним після набрання чинності Закону, яким було внесено зміни до ст. 76 КК.
Разом з тим місцевий суд, звільняючи ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, поклав на засудженого передбачені ст. 76 КК обов`язки, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Тобто, цей суд застосував до ОСОБА_4 положення ст. 76 КК в редакції, яка на час вчинення засудженим кримінального правопорушення та ухвалення щодо нього вироку втратила чинність.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора, встановивши, що ОСОБА_4 не має наміру виїжджати за кордон, не оформлював та не збирається оформлювати документи, які б давали йому право виїжджати за кордон, дійшов висновку про необхідність виключення з вироку місцевого суду покладеного на ОСОБА_4 обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
При цьому апеляційний суд правильно відзначив, що ст. 76 КК в редакції № 1492-VIII не зобов`язує суд покладати на засудженого обов`язок не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пронації, а лише надає суду таке право.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про можливість виключення з вироку місцевого суду покладеного на ОСОБА_4 обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, оскільки нова редакція ст. 76 КК відносить обов`язки, передбачені ч. 2 цієї статті, до яких належить й обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, до дискреційних повноважень суду, питання про покладення такого обов`язку є правом, а не обов`язком суду.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленого апеляційним судом рішення, умотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 4 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3