Провадження №1-кс/127/9560/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисників підозрюваного ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
розглянувши клопотання прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця мису Шмідта, Арктика, Магаданської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що Військовою прокуратурою Вінницького гарнізону розслідується кримінальне провадження №0000170 від 18 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України
Досудовим розслідуванням установлено, що Досудовим розслідуванням встановлено, що майор ОСОБА_4 , військовослужбовець, призваний за мобілізацією 25.08.2014 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06 травня 2014 року№ 454/2014, і відповідно до наказу командувача сухопутних військ Збройних Сил України № 17 від 10 липня 2015 року призначений на посаду заступника командира з озброєння - начальника технічної частини військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

У подальшому, 23.07.2016 ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби осіб офіцерського складу і продовжив проходити військову службу на вищевказаній посаді.

17.03.2014 указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Під час проходження військової служби на посаді заступника командира з озброєння-начальника технічної частини військової частини польова пошта НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11,16, 58, 59, 74, 75 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відповідав за технічне забезпечення частини, за технічний стан, правильну експлуатацію, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки підпорядкованих служб, за зберігання боєприпасів та техніки і забезпечення ними підрозділи, за облік, розроблення планів бойової та мобілізаційної підготовки і організацію їх виконання за своєю спеціальністю, організацію експлуатації, ремонт та евакуацію озброєння, бойової та іншої техніки, забезпечення її справності, систематичну перевірку знання особовим складом правил експлуатації, ремонту та евакуації озброєння, бойової та іншої техніки, перевірку не менше ніж двічі на рік наявності і технічний стан озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки,матеріальних засобів на складах і в підрозділах, при цьому проводити номерну перевірку стрілецької зброї поточного забезпечення; організовувати проведення щорічної інвентаризації всього озброєння, техніки і майна у службах, результати перевірок та інвентаризації відображати в актах і наказах по полку (окремому батальйону), здійснювати своєчасне замовлення запасних частин, паркового обладнання та іншого військово-технічного майна, організовувати їх одержання, зберігання і видачу підрозділам частини, забезпечувати правильне використання, знати будову і правила експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки полку (окремого батальйону), їх наявність і технічний стан, організовувати та контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог п. п. 2.4, 2.5, 2.6, 2.10, 3.1.1, 3.1.4, 3.1.7, 3.1.9, 3.2.1, 3.2.11, 3.3.3, 5.6.8, 5.10.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 (далі - Положення), організація та ведення військового господарства включає планування та організацію роботи служб, підрозділів, а також безперервне управління та здійснення контролю за цією роботою, витребування, одержання, підвезення, зберігання, видачу та витрату матеріальних засобів і коштів, своєчасне та повне доведення належних видів постачання, ведення діловодства, обліку і звітності за всіма видами матеріальних засобів. До об`єктів господарського, технічного і медичного призначення належать всі види складів та сховища з накопиченими матеріальними засобами, інші об`єкти з обладнанням, інвентарем і майном.

Найважливішим завданням командирів, начальників та усього особового складу військової частини є постійний розвиток військового господарства, ощадливі та економні витрати матеріальних засобів і коштів.

Крім того, згідно вищевказаних вимог Положення майор ОСОБА_4 відповідав за стан військового господарства, зобов`язаний був знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням матеріальних засобів і вживати заходи для боротьби з нераціональним їх використанням, втратами, нестачами, псуванням і розкраданням тощо, проводити інвентаризації у визначений період та знати про стан та місце знаходження кожної одиниці техніки, яка була йому ввірена згідно займаної посади.
Відповідно до ст. ст. 1, 2, 3, 4, 5, 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військова частина використовує закріплене за ним військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 4 ? 9 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 4 серпня 2000 року, передбачено, що у військовій частині ведеться облік військового майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках за відповідними службами. Облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний стан, обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна ведеться як у мирний час, так і в особливий період на об`єктах військового (корабельного) господарства, у службах забезпечення органів військового управління, службах військових частин і з`єднань, на складах, базах в арсеналах згідно з цим Положенням. Облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.

Згідно зі ст. 6 ЗУ « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 та п.п.6, 7, 9, 10, 14, 22, 30, 31, 35, 37, 38, 41 постанови №1921 Кабінету Міністрів України «Про затвердження положення про військово ? транспортний обов`язок» від 28.12.2000 військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян ? власників транспортних засобів, порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом,приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби, повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації, порядок компенсації шкоди, завданої транспортним засобам внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Крім того, згідно посадових обов`язків заступника командира військової частини з озброєння ? начальника технічної служби ОСОБА_4 був наділений адміністративно ? господарськими та контрольно ? розпорядчими функціями, тобто повинен був вести облік та відповідати за матеріальний стан військової техніки, яка є в експлуатації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .
Проте майор ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, зухвало та нехтуючи вимогами вищевказаного законодавства, вирішив стати на злочинний шлях та вчинити кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.
15.05.2014 на підставі указу в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» із ПРАТ «Зернопродукт МХП», що знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Великий Митник, вулиця Центральна 1, згідно наряду № ПВ 1688 про поставку техніки, до ІНФОРМАЦІЯ_3 поставлено автомобіль марки КАМАЗ 5320 державний номерний знак (далі д.н.з) НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .
У подальшому, 15.05.2014 вищезазначений автомобіль поставлений з ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де його було обліковано та присвоєно військовий номер
( далі в.н.) НОМЕР_4 .
Протягом 2015 ? 2016 років автомобіль КАМАЗ 5320 д.н.з НОМЕР_2 , в.н. НОМЕР_4 , використовувався за призначенням у зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, де в період бойових дій отримав механічні пошкодження і в січні 2016 року був доставлений для проведення ремонтних робіт до ремонтного відділення частини, що знаходиться на території військової частини польова пошта НОМЕР_5 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
23.03.2016 майор ОСОБА_4 , достовірно знаючи вимоги вищевказаного законодавства, розуміючи той факт, що військова техніка перебуває на обліку у військовій частині, ремонтується та експлуатується лише силами та засобами, які наявні у військовій частині, переслідуючи злочинний умисел на викрадення автомобіля КАМАЗ 5320 д.н.з НОМЕР_2 , в.н. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_3 (надалі КАМАЗ 5320), не повідомляючи справжньої мети, віддав усний наказ двом підлеглим військовослужбовцям, заступнику командира взводу матеріального забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_7 та водію взводу матеріального забезпечення військової частини- польова пошта НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_8 , вивезти автомобіль КАМАЗ 5320 із території військової частини польова пошта НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ) і доставити його до м. Вінниці.
За для досягнення незаконної мети, майором ОСОБА_4 було прийнято рішення транспортувати КАМАЗ 5320 на жорсткому щепленні за допомогою іншого автомобіля марки КАМАЗ.
Перебуваючи на контрольно-пропускному пункті (надалі - КПП) військової частини польова пошта НОМЕР_5 майор ОСОБА_4 , користуючись своїм службовим становищем, віддав наказ невстановленим слідством військовослужбовцям, що знаходились у добовому наряді на КПП, випустити транспортний засіб за межі військової частини польова пошта НОМЕР_5 , при цьому, не повідомляючи про мету та причину виїзду.
Близько 10 год. 30 хв. 23.03.2016 справний автомобіль марки КАМАЗ під керуванням ОСОБА_8 маючи на жорсткому щеплені КАМАЗ 5320 в якому знаходився ОСОБА_7 та у супроводі майора ОСОБА_4 , який рухався попереду та вказував напрямок руху на невстановленому автомобілі марки Пежо, виїхав через КПП військової частини польова пошта НОМЕР_5 і продовжив рух по автомобільній дорозі М 12 з м. Гайсин до м. Вінниці.
Близько 13 год. 20 хв. 23.03.2016 вищевказані автомобілі з`їхали з кільцевої дороги Е 50 на автомобільну дорогу М 21 та в`їхали в м. Вінниця зі сторони вулиці Київської. Продовжуючи рух по вулиці Київській, близько 14 год. 00 хв. автомобілі в супроводі майора ОСОБА_4 , звернули на вулицю Айвазовського у м. Вінниця де знаходиться промислова зона.
Приблизно в 14 год. 30 хв. майор ОСОБА_4 перебуваючи на невстановленому слідством підприємстві, що займається розборкою автомобілів на території промислової зони у м. Вінниця по вул. Айвазовського, передав автомобіль КАМАЗ 5320 невстановленим слідством особам, чим завдав матеріальної шкоди державі в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 у розмірі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн., що підтверджується висновком судово-бухгалтерської експертизи № 18 від 23.05.2018.
Викладені обставини свідчать про наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину.

Повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК Українискладено 26 липня2018 року та цього ж дня вручено підозрюваному.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями основних ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , висновком економічної експертизи, документами та іншими доказами зібраними під час досудового розслідування.

Оскільки у даному кримінальному провадженні виникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурор просить суд застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання.

Захисники підозрюваного в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання мотивуючи тим, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, являється інвалідом війни 3 групи, позитивно характеризується за місцем роботи, не має наміру уникати відповідальності та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в зв`язку з чим просили призначити запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання слідчого та матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

Статтею 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити: короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, санкцією якого передбачено позбавлення волі до дванадцяти років.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 25.04.2003 року суди при вирішенні питань, пов`язаних із обранням запобіжного заходу у вигляді взяття під варту і продовженням строків тримання під вартою, суди мають додержувати вимог ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 12 КПК, відповідно до яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.
Згідно ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одруений, має на утриманні неповнолітню дитину, являється інвалідом війни 3 групи, а також слідчий суддя враховує матеріальний стан, стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу суд враховує, що в обґрунтування клопотання слідчий вказує наявність ризиків, а саме те, що ОСОБА_4 розуміючи, що йому загрожує покарання за вчинення особливо тяжкогозлочину з ознаки корупції, покарання за який передбачає позбавлення волі строком до 12 років і розуміючи, що йому загрожує відшкодування майнової шкоди може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути покарання, а також може впливати на свідків, для того щоб спотворити покази надані ними або схиляти до надання неправдивих показів. Також може впливати на покази свідків яких ще не допитано під час досудового розслідування

Однак, прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, оскільки ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце роботи, за яким позитивно характеризується, являється інвалідом війни 3 групи, а тому суд переконується в доцільності відмовити в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та необґрунтованість клопотання не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки: цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 ,без дозволу слідчого, прокурора, або суду; прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання, місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками та експертами у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під домашнім арештом цілодобово, за адресою: АДРЕСА_3 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

-цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання, місця роботи;

-утримуватися від спілкування з свідками та експертами у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Ухвала про застосування цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 діє протягом двох місяців, тобто до 29.09.2018 року включно.
Копію ухвали направити начальнику Головного управління національної поліції у Кіровоградської області для виконання.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя / ОСОБА_1 /

Секретар / ОСОБА_2 /