Справа № 346/6617/13-к
Провадження № 11-кп/4808/31/18
Категорія ч. 4 ст. 368 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001503 за апеляційною скаргою прокурора Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2018 року, згідно якого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, пенсіонера, з вищою освітою, одруженого, який на утриманні нікого не має, депутатом не являється, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

По епізодах від 15 та 18 квітня 2013 року, що інкриміновані йому як одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , поєднаного з вимаганням такої вигоди, вчиненого повторно, ОСОБА_8 виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вищевказаних кримінальних правопорушень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4943,68 гривень витрат за проведені судові експертизи.

Вирішено до вступу вироку у законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирати.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Вирішено скасувати арешт, накладений на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_8 , зокрема:

- земельну ділянку площею 0,1738 га, розташовану у АДРЕСА_3 ;

- ? частку житлового будинку у АДРЕСА_1 ;

- транспортний засіб РАФ 22031, номерний знак НОМЕР_1 ;

- мисливську рушницю МЦ 2112 № НОМЕР_2 та мисливську рушницю ТОВ 34 № А-24390.

за участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04 липня 2013 року), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності на строк три роки з конфіскацією усього належного на праві власності майна.

В обґрунтування своєї позиції прокурор посилається на те, що не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України незаконним з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд, ухвалюючи вирок, помилково дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, в той час як останній вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 368 КК України. Вказує, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 , протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 липня 2013 року, протоколом огляду та вручення від 25 липня 2013 року, фототаблицею до протоколу огляду та вручення з копіями купюр, протоколом огляду місця події від 25 липня 2013 року, висновком експертизи № 2850 від 05 вересня 2013 року, наказом по Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області від 01 червня 2013 року, положенням про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю в сфері житлово-комунального господарства № 2. На його думку, ці докази є належними, допустимими та достовірними, які в сукупності вказують на наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04 липня 2013 року). Зазначає, що така невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, призвела до незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04 липня 2013 року) та застосування закону, який не підлягає застосуванню (ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України), що, в свою чергу, вплинуло на визначення міри покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить відмовити в її задоволенні, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає вирок суду законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам кримінального провадження. Наголошує на тому, що свою винуватість не визнав та звертає увагу на свої пояснення в суді першої інстанції. Зазначає, ОСОБА_13 в судовому засіданні давав показання чотири рази і всі різнилися між собою. Вважає, що в його діях не має ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04 липня 2013 року). Вказує, що не міг здійснити жодної дії з використанням свого службового становища в інтересах ОСОБА_13 , оскільки останній не був уповноваженою особою, котра мала правовий зв`язок з нерухомим майном, інкриміноване йому діяння виходить за межі його службових обов`язків, а в матеріалах провадження відсутні ухвали апеляційного суду на проведення аудіо та відео слідчих дій та відсутні оригінали карт пам`яті. Посилається на те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено його винуватість по епізодах 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди. Таке підтверджується тільки протоколами прийняття заяв про вчинення злочину від 20 вересня 2013 року, будь-яких інших доказів немає. Також вважає кваліфікацію його дій стороною обвинувачення за іншим епізодом від 25 липня 2013 року невірною і такою, що не відповідає фактичним обставинам. Зазначає, що він був уповноважений лише на прийняття декларації про початок виконання будівельних робіт від замовника або уповноваженої ним особи, а питання погодження та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт було віднесено безпосередньо до компетенції територіального органу Держархбудінспекції. Крім того, власником приміщення в АДРЕСА_4 , є ОСОБА_16 . Потерпілий ОСОБА_13 не був уповноваженим власником майна на вчинення відповідних дій та не мав підтверджуючих документів. Вважає, що судом обґрунтовано не прийнято до уваги матеріали негласних слідчих дій. Звертає увагу на встановлений в суді факт того, що ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення таких дій під час досудового розслідування іншій стороні кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України не відкривалась, в судове засідання стороною обвинувачення не подана, була знищена. Вважає, що доказ, отриманий внаслідок проведення негласних слідчих розшукових дій за відсутності ухвали слідчого судді, очевидно недопустимим. Крім того, вказує, що матеріальний носій інформації, на якому відповідно до твердження сторони обвинувачення зафіксовано відеозапис, що засвідчує факт отримання ним неправомірної вигоди, не можливо дослідити. Підсумовує, що інкриміноване йому діяння необхідно розглядати як незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_13 за таких обставин.

Так, у обвинуваченого, який у 2013 році обіймав посаду начальника Південного інспекційного відділу Інспекційного управління № 2 Інспекції державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, недобросовісно використовуючи довіру ОСОБА_13 , яка ґрунтувалася на особистому знайомстві та позитивній рекомендації ОСОБА_8 з боку ОСОБА_14 , як досвідченого спеціаліста, який може надати кваліфіковану консультацію та допомогу щодо вирішення питань, пов`язаних із реконструкцією приміщення, а також усвідомлення потерпілим, що ОСОБА_8 працює на відповідальній посаді та має значний досвід і компетенцію в області будівництва та архітектури, а також відповідний соціальний статус у суспільстві, переконав ОСОБА_13 передати йому грошові кошти у сумі 300 євро за вирішення питання про погодження та реєстрацію декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, розташованого у АДРЕСА_4 , запевнивши ОСОБА_13 , що особисто вирішить зазначене питання, в дійсності не маючи ні такого наміру, ні відповідних повноважень, визначених чинним законодавством. На вказану пропозицію ОСОБА_13 погодився та 25 липня 2013 року в приміщенні службового кабінету № 20, що в будинку № 23 по вул. Шевченка в м. Коломия, передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 300 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 25 липня 2013 року становило 3176,25 грн. Одразу після одержання вказаної суми грошових коштів, ОСОБА_8 не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, був затриманий працівниками міліції.

Суд визнав його винуватим та кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що своїми умисними діями, які виразились у одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах тих, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України, за таких обставин.

Наказом від 01 червня 2013 року начальника Відділу контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області ОСОБА_8 переведено на посаду начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області та збережено присвоєний ОСОБА_8 11 (одинадцятий) ранг V категорії посад державного службовця.

Згідно з положенням про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства № 2, затвердженого начальником Управління організації та проведення контрольних перевірок будівництва об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства ОСОБА_17 , на ОСОБА_8 покладено обов`язки здійснення керівництва діяльності відділу; він несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань і здійснення ними своїх функцій; забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів, місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб`єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів; розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення; реставрації архітектурних пам`яток: створення інженерної та транспортної інфраструктури; виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; контроль за зупиненням підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; контроль за дотриманням чинного законодавства щодо перевірки повноти внесених даних в повідомленнях, деклараціях на початок виконання будівельних робіт та деклараціях про готовність об`єкта до експлуатації; здійснення державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, проектних рішень, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунального господарства; виконання дозвільних функцій у будівництві. Також має право надавати у межах своїх повноважень учасникам архітектурної та будівельної діяльності обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушень, оформляти приписи, протоколи та проекти постанов по виявлених порушеннях державних стандартів, норм і правил проектних рішень у сфері містобудування, контроль за оплатою порушниками штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_8 , як начальник Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07 квітня 2011 року № 3206-УІ ОСОБА_8 є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, з використанням службового становища, 15 квітня 2013 року у приміщенні свого службового кабінету АДРЕСА_5 прийняв від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 100 гривень, після чого продовжуючи свій злочинний умисел 18 квітня 2013 року вимагав та одержав у приміщенні свого службового кабінету від останнього неправомірну вигоду в сумі 2000 гривень за особисте сприяння останньому в погодженні, реєстрації та повернення зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт на господарську споруду, що в АДРЕСА_6 , а також за нескладання на останнього протоколу по виявлених порушеннях державних стандартів, норм і правил у сфері містобудування, тобто за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Крім того. ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді начальника Південного інспекційного відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, з використанням службового становища. 18 квітня 2013 року повторно вимагав та одержав в приміщенні свого службового кабінету АДРЕСА_5 від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 200 гривень за особисте сприяння останньому в погодженні, реєстрації та поверненні зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт на житловий будинок його дочки ОСОБА_18 за адресою АДРЕСА_7 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, з використанням службового становища у липні 2013 року повторно вимагав, а 25 липня 2013 року в приміщенні свого службового кабінету АДРЕСА_5 одержав від ОСОБА_13 через ОСОБА_14 неправомірну вигоду в сумі 300 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 25 липня 2013 року становило 3176,25 грн за погодження та в подальшому реєстрацію декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, що в АДРЕСА_4 .

Одразу після одержання ОСОБА_8 неправомірної вигоди від ОСОБА_13 через ОСОБА_14 , його злочинні дії були припинені працівниками міліції з вилученням предмету неправомірної вигоди.

По епізодах від 15 та 18 квітня 2013 року, що інкриміновані йому як одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , поєднаного з вимаганням такої вигоди, вчиненого повторно, ОСОБА_8 виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вищевказаних кримінальних правопорушень.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_19 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Від потерпілого ОСОБА_10 надійшла заява про те, що з`явитися в судове засідання апеляційного суду він не може через стан здоров`я. Обвинувачений ОСОБА_8 просив розглянути апеляційну скаргу прокурора у відсутність його іншого захисника ОСОБА_19 .

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора з мотивів, викладених у ній;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін, вважають його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заявив клопотання про дослідження доказів, які містять відомості щодо фактичних обставин кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції клопотання задоволено, досліджено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 липня 2013 року (том 1 а.п. 8-10); протокол огляду та вручення від 25 липня 2013 року (том 1 а.п. 15-16); фототаблицю до протоколу огляду та вручення з копіями шести купюр (том 1 а.п. 17-18); протокол огляду місця події від 25 липня 2013 року (том 1 а.п. 36-39); висновок експертизи № 2850 від 05 вересня 2013 року (том 2 а.п. 183-185); висновок експертизи № 2849 від 09 вересня 2013 року, (том 2 а.п. 189-190).

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор висловив свою незгоду з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, вважає, що ним вчинено злочин, передбачений ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04 липня 2013 року).

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, зокрема ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно з визначених ст. 94 цього Кодексу правил, які ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, в якому повинні бути наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у ст. 368 КПК України, а також з правильною кваліфікацією діяння у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, а саме незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_13 , відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 липня 2013 року, протоколу огляду та вручення від 25 липня 2013 року, фототаблиці до протоколу огляду та вручення з копіями шести купюр, протоколу огляду місця події від 25 липня 2013 року, висновку експертизи № 2850 від 05 вересня 2013 року та висновку експертизи № 2849 від 09 вересня 2013 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, наказ по Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області від 01 червня 2013 року, положення про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства № 2, копією доручення директора відокремленого підрозділу «Пантера-Коломия» працівнику відділу розслідувань ОСОБА_13 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про винуватість ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України показання потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив, що літом 2013 року його знайомий із організації «Пантера-Коломия», Чайка, який виїжджав на відпочинок за кордон, попросив допомогти зібрати документи по реконструкції приміщення під офіс на вул. Майданського в м. Коломия і дав йому довіреність на це. Протягом кількох днів він знайшов спеціаліста ОСОБА_20 і той виготовив документи за що він заплатив йому 1500 грн, які залишив ОСОБА_21 . Дані документи дав іншому спеціалісту ОСОБА_22 , який мав ще щось доробити. Доробивши це ОСОБА_22 сказав іти з документами до Прокопіва. У липні він звернувся до ОСОБА_8 , який подивився на них і повернув, сказавши, що з цими документами він дозволів отримати не зможе. Там же у коридорі зустрів незнайому людину, якій пояснив ситуацію і та направила до спеціаліста ОСОБА_23 і пояснила де знаходиться її кабінет. Наступного дня він дав ОСОБА_23 документи, а після забрав їх і оплатив 500 грн за авторський нагляд. Після цього ОСОБА_23 пояснила, щоб все повністю закінчити необхідно 3200 грн заплатити їй та мати 300 Євро, щоб піти до Прокопіва. Після цього він звернувся у міліцію і написав заяву про вимагання де йому дали 3200 грн та 300 Євро, з якими прийшов до ОСОБА_23 , а та зателефонувала до Прокопіва і домовилася про зустріч. Зайшовши до Прокопіва у кабінет ОСОБА_23 вийшла і сказала передати 3200 грн після вони спільно зайшли до Прокопіва і той сказав, що наступного дня виїдуть на об`єкт. Після огляду та фотографування об`єкту ОСОБА_24 сказав, що хоче ще 300 Євро. Після цього він подзвонив ОСОБА_23 і та сказала, що вирішить це питання із ним пізніше і домовились зустрітися наступного дня біля 16 год. Зустрівшись ОСОБА_23 спочатку зайшла до ОСОБА_24 сама, а після з`ясувавши, що він має гроші зайшла спільно з ним і він поклав гроші на стіл та почув, що все буде добре. Стверджує, що уже давно має психічне захворювання, страждає епілептичними припадками, з приводу чого лікувався у неврологічній лікарні у м. Івано-Франківськ. Жодних претензій до обвинуваченого немає, потерпілим себе не вважає.

Вказані показання потерпілого ОСОБА_13 є належними, допустимими та достовірними доказами.

Так само, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався у вироку як доказ винуватості ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України на показання свідка ОСОБА_14 , яка вказала, що являється приватним підприємцем та займається архітектурними проектами. Коли прийшов ОСОБА_25 і показав наявні документи на реконструкцію магазину на Майданського, вона пояснила йому, що необхідно переробити і що проект буде коштувати 3200 грн та авторський нагляд 500 грн. Десь через один два тижні ОСОБА_25 знову прийшов і дав завдаток, після чого вона стала готувати документи, з виїздом на місце. Після пояснила, що з документами необхідно іти до Прокопіва і той оглянувши їх сказав, що хоче іти на об`єкт. Зі слів ОСОБА_25 знає, що туди вони ходили. Після знову з документами ішла до Прокопіва і той передивившись їх сказав, що реконструкція уже робиться і це порушення, за яке необхідно наказувати. При цьому на листку написав суму 3000 грн і вона взяла цей листок і вийшла до ОСОБА_25 та показала йому. Після ОСОБА_25 дав 300 Євро і вона спільно з ним зайшла у кабінет Прокопіва та поклала гроші в шухляду стола.

Показання свідка ОСОБА_14 також є належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд першої інстанції також обґрунтовано при цьому взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , який зазначив, що на той час займався підприємницькою діяльністю і мав намір взяти в оренду приміщення на вул. Майданського, 12В, під офіс для організації «Пантера-Коломия», куди мали входити пенсіонери міліції. Спільно із власником ОСОБА_26 оглянув приміщення і з`ясували, що необхідно провести реконструкцію та ремонт. Також сказав власникові, що виїжджає на відпочинок і цим займатиметься ОСОБА_25 , його знайомий, якому він дасть доручення на виготовлення документів. Чи ОСОБА_25 мав відповідні навики не знає. Для цих цілей залишив йому 500 Євро. Після повернення останній повернув йому 2600 грн і розповів, що при оформленні документів у нього вимагали гроші і він звернувся у міліцію. Почувши про це згорнув роботу і більше цим проектом по створенню і діяльності організації «Пантера-Коломия» уже не займався і воно з самого початку так і не діяло та заробітну плату ніхто нікому не платив.

Вказані показання свідка ОСОБА_15 є належними, допустимими та достовірними доказами.

На думку суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, послався на сукупність письмових доказів по кримінальному провадженню після їх дослідження, а саме:

- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 липня 2013 року, де потерпілий ОСОБА_13 вказав на обставини, за яких посадова особа проектно-архітектурного бюро м. Коломия вимагала у нього неправомірну вигоду за внесення змін в існуючий робочий проект по реконструкції нежитлового приміщення в АДРЕСА_4 (том 1 а.п. 8-10);

- дані протоколу огляду та вручення від 25 липня 2013 року, відповідно до якого в приміщенні Коломийського відділу поліції в присутності понятих оперуповноважений СДСБЕЗ Шпарик наніс на купюри номіналом по 50 євро кожна : № 8, № 7, № 7, № 4, № 9, № 3, хімічну речовину, яка при освітленні інфрачервоною лампою виділяється нашаруванням світло-зеленого кольору і вручив ці купюри ОСОБА_13 для передання їх в якості неправомірної вигоди (том 1 а.п. 15-16);

- фототаблицю до протоколу огляду та вручення з копіями шести купюр номіналом по 50 Євро кожна, де видно їх серію та номер (том 1 а.п. 17-18);

- дані протоколу огляду місця події від 25 липня 2013 року, проведеного слідчим Коломийського МВ УМВС старшим лейтенантом міліції Грабовецьким за участі понятих у приміщенні кабінету АДРЕСА_5 , де здійснював трудову діяльність обвинувачений, в ході якого були виявлені та вилучені вказані грошові кошти та письмові пояснення ОСОБА_8 , дані ним в протоколі огляду місця події, згідно з яких повідомив, що з протоколом не згідний, грошові кошти у ОСОБА_13 не вимагав і від нього не отримував (том 1 а.п. 36-39);

- дані висновку експертизи № 2850 від 05 вересня 2013 року, згідно з яким на поверхнях шести банкнот номіналом 50 Євро із зазначеними вище серією та номерами, вилучених з портфеля ОСОБА_8 , виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини із яскравою жовтувато-зеленою люмінесценцією (том 2 а.п. 183-185);

- дані висновку експертизи № 2849 від 09 вересня 2013 року, згідно з яким на поверхнях двох ватних косметичних дисків зі змивами з долонь правої та лівої рук ОСОБА_8 нашарувань спеціальних технічних речовин не виявлено ( том 2 а.п. 189-190);

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно з якого вбачається, що ОСОБА_16 являється власником нежитлової будівлі по АДРЕСА_4 (том 1 а.п. 134-137);

- наказ по Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області від 01 червня 2013 року про переведення ОСОБА_8 на посаду начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області із збереженням присвоєного ОСОБА_8 11 (одинадцятого) рангу V категорії посад державного службовця (том 1 а.п. 175);

- положення про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства № 2, затвердженим начальником Управління організації та проведення контрольних перевірок будівництва об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства ОСОБА_17 , з якого вбачається якими повноваженнями володіє начальник відділу (том 1 а.п. 170-174);

- копію доручення директора відокремленого підрозділу «Пантера-Коломия» Чайки працівнику відділу розслідувань ОСОБА_13 на укладання угод з фізичними та юридичними особами, в тому числі і по проведенню переговорів і підготовчої роботи по укладанню договорів на виконання передбачених Статутом та Ліцензіями робіт та послуг, здійснення дій по оформленню документів по реконструкції приміщення нежитлової будівлі по вул. Майданського, 12В в м. Коломия (том 1 а.п. 119).

Суд апеляційної інстанції погоджується з наданим судом першої інстанції аналізом вказаної сукупності доказів, які у взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення при викладених у оскарженому вироку обставинах з відповідною правовою кваліфікацією дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку про недопустимість як доказу матеріалів проведених негласних слідчих розшукових дій у даному кримінальному провадженні обстеження публічно недоступних місць та аудіо-, відео контроль особи.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції сторона обвинувачення серед інших доказів надала матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, за результатами яких, як вважає сторона обвинувачення, зафіксовано факт отримання ОСОБА_8 неправомірної вигоди від ОСОБА_13 .

У судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що ухвала слідчого судді Апеляційного суду Івано-Франківської області про надання дозволу на проведення вищевказаних негласних слідчих (розшукових) дій, під час досудового розслідування іншій стороні кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України не відкривалась, у судове засідання стороною обвинувачення не подана.

За змістом листа керівника секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на ім`я ОСОБА_8 , який був досліджений судом, Апеляційний суд Івано-Франківської області своїм листом від 04 червня 2015 року за № 14790 07-07/5/1 інформує Секретаріат про те, що у зв`язку із ситуацією, яка сталася 26 січня 2014 року на території Івано-Франківської області, з метою недопущення витоку секретної інформації, апеляційний суд передав на відповідальне зберігання в Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області секретні документи (документальні матеріали), серед яких клопотання, ухвали (дозволи) на проведення негласних слідчих дій та оперативно-розшукових заходів за 2013 рік, в тому числі по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001503 від 25 липня 2013 року.

У свою чергу, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області у листі від 10 серпня 2015 року за № 24/-9577 повідомило Секретаріат, що у зв`язку з загрозою захоплення будівлі Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області та неможливістю вивезення переданих документів до місць евакуації відповідно до пункту 747 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939, їх було знищено.

Внаслідок перевірки вказаних відомостей було встановлено, що відповідні клопотання та ухвали про надання дозволів на проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001503 від 25 липня 2013 року, були знищені згідно з актом від 19 лютого 2014 року.

Також, згідно з копією листа Управління захисту економіки в Івано-Франківській області від 01 грудня 2017 року за № 10219/39-108/02-2017 в УЗЕ в Івано-Франківській області ДЗЕ НП України відсутній другий екземпляр ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2013 року та ухвал суду від 18 липня 2013 року про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки у зв`язку із організаційно-штатними змінами у структурі національної поліції матеріальні носії секретної інформації, у тому числі щодо організації проведення негласних слідчих (розшукових) дій, були знищені.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував практику Європейського суду з прав людини та дійшов переконання, що доказ, отриманий внаслідок проведення негласних слідчих розшукових дій за відсутності ухвали слідчого судді є очевидно недопустимим, звернувши увагу на те, що дослідити зміст карти пам`яті не є можливим.

Згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04 липня 2013 року) на ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України.

Дійсно, вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України, а саме незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, а не склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04 липня 2013 року), яке ставилось його в вину згідно з обвинувальним актом, - одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах тих, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, вчиненого повторно.

Так, склад злочину це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, притаманних даному, конкретному злочину, описаному в диспозиції Особливої частини Кримінального кодексу. Тільки вся сукупність установлених кримінальним законом ознак може характеризувати певні суспільно-небезпечні дії як злочин. Неповнота чи відсутність хоча б однієї з ознак, встановлених чи передбачених законом для певного злочину, стверджує відсутність цього злочину.

Суб`єктивна сторона одержання неправомірної вигоди характеризується лише з прямим умислом та наявністю корисливого мотиву.

При цьому, особливість суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_8 стороною обвинувачення злочину, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26 квітня 2002 полягає у тому, що давання й одержання хабара тісно пов`язані умислами осіб, які вчиняють ці злочини. Якщо особа, вручаючи службовій особі незаконну винагороду, з тих чи інших причин не усвідомлює, що дає хабар (наприклад, у зв`язку з обманом чи зловживанням довірою), вона не може нести відповідальність за давання, а службова особа - за одержання хабара. Дії останньої за наявності до того підстав можуть кваліфікуватись як зловживання владою чи службовим становищем, обман покупців або замовників, шахрайство тощо.

Обвинувачений ОСОБА_8 , займаючи відповідальне становище, отримав незаконну винагороду від ОСОБА_13 , однак останній при цьому не до кінця усвідомлював, що дана винагорода є неправомірною, у зв`язку суд першої інстанції мав підстави для висновку, що склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 368 КК України відсутній.

Також, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26 квітня 2002 року, відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 інкриміновано отримання неправомірної вигоди за погодження та реєстрації у подальшому декларації про початок виконання будівельних робіт по реконструкції приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідно до пункту 8 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13 квітня 2011 року (в редакції від 25 липня 2012 року, що діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину), реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно з вищевказаною нормою, реєстрацію декларації щодо об`єкта, проект якого затверджено Кабінетом Міністрів України, який розміщено на території кількох регіонів або вплив (відповідно до проектної документації) від діяльності якого після прийняття в експлуатацію буде поширюватися на два і більше регіони (Автономна Республіка Крим, області, міста Київ та Севастополь), здійснює Держархбудінспекція, а декларації щодо іншого об`єкта - її територіальний орган за місцезнаходженням об`єкта (тобто, безпосередньо Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області як територіальний орган Держархбудінспекції).

Згідно з пунктом 9 вищевказаного Порядку, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2.

Один примірник після проведення реєстрації повертається замовнику, другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала. При цьому, замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Пунктом 10 зазначеного Порядку визначено, що Інспекція протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та вносить їх до єдиного реєстру.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, що регламентувало порядок реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт станом на 25 липня 2013 року, а саме, ст. 4-1, 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (в редакції від 01 січня 2013 року, що діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину), п.п. 8-10 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13 квітня 2011 року (в редакції від 25 липня 2012 року, що діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину), а також з огляду на його посаді обов`язки, визначені положенням про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства № 2, затвердженого начальником Управління організації та проведення контрольних перевірок будівництва об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства ОСОБА_17 , ОСОБА_8 як начальник Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області був уповноважений лише на прийняття декларації про початок виконання будівельних робіт від замовника або уповноваженої ним особи, а питання погодження та реєстрації зазначеної декларації було віднесено безпосередньо до компетенції територіального органу Держархбудінспекції, тобто, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, таким чином погодження та реєстрація декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, розташованого у м. Коломиї, по вул. Майданського, 12В, знаходилось поза компетенцією ОСОБА_8 та виходила за межі його службових обов`язків.

Крім того, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, власником приміщення, розташованого по АДРЕСА_4 є ОСОБА_16 .

01 липня 2013 року між ОСОБА_16 та відокремленим підрозділом редакції «Об`єктивна газета» «Пантера-Коломия» укладено договір оренди нерухомого майна. Потерпілий ОСОБА_13 представляв інтереси відокремленого підрозділу «Пантера-Коломия» на підставі довіреності від 30 червня 2013 року.

Згідно п. 4.1 розділу 4 «Ремонт і поліпшення майна» Договору капітальний ремонт майна здійснюється Орендодавцем за його рахунок.

Таким чином, на будь-які капітальні ремонтні роботи, для проведення яких необхідно отримати декларацію про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, уповноважений проводити тільки власник нерухомого майна, відповідно зі зверненням до державної архітектурно-будівельної інспекції, про надання декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, правом звернення володіє тільки власник майна або уповноважений представник.

Однак, потерпілий ОСОБА_13 не був уповноважений власником майна на вчинення таких дій та не мав відповідних підтверджуючих документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, затверджено Порядок виконання будівельних робіт, пунктом 18 якого визначено, що до заяви про отримання дозволу на проведення будівельних робіт додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмова згода його власника на проведення будівельних робіт у разі реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єкта, чого потерпілим не було надано.

Так, одержання неправомірної вигоди означає прийняття службовою особою незаконної винагороди за виконання чи невиконання в інтересах того хто дає хабара, чи в інтересах третьої особи будь-якої-дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

В той час, з огляду на вище викладені обставини, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про те, що ОСОБА_8 не міг погодити та зареєструвати декларацію про початок виконання робіт по реконструкції вищевказаного приміщення, оскільки це виходило за межі його службових обов`язків. Крім того, не міг здійснити жодної дії з використанням свого службового становища в інтересах потерпілого ОСОБА_13 та будь-якої третьої особи, оскільки потерпілий не був уповноваженою особою, котра мала правовий зв`язок із нерухомим майно.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з його висновком про те, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та, що сукупність досліджених і проаналізованих судом доказів вказують на те, що обвинувачений шляхом зловживання довірою ОСОБА_13 , використавши при цьому свій авторитет, обумовлений наданою йому владою та службовими повноваженнями, незаконно заволодів коштами ОСОБА_13 у сумі 300 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 25 липня 2013 року, тобто день вчинення кримінального правопорушення, становило 3176,25 грн.

Так, відповідно до змісту ст. 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або правами на майно шляхом обману чи зловживання довірою. А зловживання довірою це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з власником або іншою особою, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача майна чи права на нього.

Згідно з ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За приписами ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, зокрема встановлення відсутності події кримінального правопорушення та відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_8 по епізодах отримання 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не доведена та за даним обвинуваченням його необхідно виправдати.

На підтвердження факту отримання ОСОБА_8 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди від потерпілого ОСОБА_9 у сумі 2100 грн та 18 квітня 2013 року від потерпілого ОСОБА_10 у сумі 200 грн стороною обвинувачення долучено тільки протоколи про прийняття заяв вищевказаних осіб про вчинення злочину від 20 вересня 2013 року.

При цьому, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілій ОСОБА_9 пояснив, що із заявою до правоохоронних органів про вимагання та отримання ОСОБА_8 неправомірної вигоди у сумі 2100 грн за вирішення питання щодо погодження та реєстрації декларації на початок будівельних робіт на господарську споруду, розташовану за адресою АДРЕСА_6 , звернувся на прохання працівників міліції (кого конкретно згадати не може), які пояснили йому, що так треба, на що він, не маючи юридичної освіти та поклавшись на досвід і компетенцію зазначених осіб, погодився. Насправді, вищевказану грошову суму спочатку 100 грн, а після решту, передавав ОСОБА_8 не як неправомірну вигоду за вирішення вищевказаних питань, а в якості спонсорської допомоги для придбання паперу, канцелярських виробів та бензину, придбання яких мали б пришвидшити процес оформлення документів у м. Івано-Франківську. В подальшому, декларація про початок будівельних робіт по вищевказаному об`єкту була погоджена та зареєстрована у встановленому законом порядку. Також, ОСОБА_9 зазначив, що жодних претензій до ОСОБА_8 не має, потерпілим себе не вважає.

Аналогічні показання надав суду першої інстанції і потерпілий ОСОБА_10 , який вказав, що на той час допомагав доньці, ОСОБА_27 , яка на той час тяжко хворіла, а через два місяці померла, оформляти документи на будівництво будинку. Після виготовлення техпаспорту із архітектури його направили у ДАБК, де обвинувачений пояснив, які бланки слід купити і заповнити, а після сказав, що по даних питаннях необхідно їхати у Івано-Франківськ і оскільки він їхати не міг, то дав Прокопіву 200 грн. на оплату бензину. Ці гроші залишив на столі обвинуваченого, так що той не бачив, а через кілька днів документи йому було видано. Десь через два місяці його покликали у міліцію і сказали, що він давав хабар ОСОБА_24 та показали відео. Заяву у міліцію про дані обставини не писав, потерпілим себе не вважає, претензій до обвинуваченого немає.

Будь-яких інших доказів, які б доводили вину обвинуваченого ОСОБА_8 по епізодах отримання останнім 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суду першої інстанції стороною обвинувачення надано не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження, дані про особу винного та усі інші обставини, покарання призначене ОСОБА_8 - штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, суд апеляційної інстанції, враховуючи ті обставини, що ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, вину не визнав та з дня вчинення злочину до дня постановлення вироку минуло три роки, погоджується з рішенням суду першої інстанції про необхідність звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України

Таким чином, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3