АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1222/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_11 , та накладено арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , а саме на: - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 12,4 кв. м; - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 26,3 кв. м.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали в інтересах власника майна ОСОБА_9 апеляційну скаргу, в якій ставлять питання про поновлення їм строку на оскарження ухвали слідчого судді, просять її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянти зазначають, що розгляд клопотання про арешт майна був здійснений без повідомлення власника майна ОСОБА_9 чи його представників, копію оскаржуваної ухвали на адресу власника майна так і не було направлено, а про її існування ОСОБА_9 дізнався лише 06 лютого 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Стосовно ухвали слідчого судді, то представники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вважають її незаконною та необґрунтованою. Зокрема, представники зазначають, що в даному кримінальному провадженні власнику майна ОСОБА_9 про підозру не повідомлялось. На думку апелянтів, висновок слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про наявність підстав вважати, що арештоване нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, є безпідставним. Крім того, автори апеляції вказують, що при розгляді клопотання слідчим суддею не було дотримано вимог ч. 1 ст. 173 КПК України в частині встановлення наявних ризиків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, поясненняпрокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухали слідчого судді представники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не пропустили, а їх апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до матеріалів судового провадження, клопотання старшого слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 20 липня 2017 року без виклику власника майна ОСОБА_9 або його представників, копія оскаржуваної ухвали на адресу власника майна не направлялась, а про її існування ОСОБА_9 дізнався лише 06 лютого 2018 року з Єдиного реєстру судових рішень і 08 лютого 2018 року його представники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу. Таким чином, представники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не пропустили п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004844, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Органи досудового розслідування вважають встановленим, що ОСОБА_9 у своєму володінні мав дворівневу квартиру АДРЕСА_2 . Вхід до даної квартири розміщений в коридорі загального користування, через який також здійснювався вхід до нежитлового приміщення. Однак ОСОБА_9 самовільно поставив вхідні двері на початку коридору загального користування, тим самим перекрив доступ іншим мешканцям до коридору загального користування та нежитлового приміщення. Після цього ОСОБА_9 у невстановлений спосіб перереєстрував вищевказану квартиру та зробив дві квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , тим самим незаконно присвоїв коридор загального користування та нежитлове приміщення загальною площею 55,2 кв. м.

В ході досудового розслідування був допитаний голова правління ОСББ "Палладім" ОСОБА_12 , який підтвердив вищевикладене та додав, що в кінці травня 2017 року ОСОБА_9 вивіз з квартири свої речі та до власної квартири не з`являється, а на інтернет сайтах з`являється оголошення з приводу продажу квартири АДРЕСА_1 .

Договором купівлі-продажу від 23 квітня 2009 року встановлено, що ОСОБА_13 продав ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 108,80 кв. м.

Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82897967 від 20 березня 2017 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 було зареєстровано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв. м. та житловою площею 26,3 кв. м.

Окрім цього, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82897967 від 20 березня 2017 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 було зареєстровано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,5 кв. м. та житловою площею 12,4 кв. м.

Однак, згідно плану квартирного (багатоповерхового) будинку АДРЕСА_4 , на 8-му та 9-му поверхах цього будинку квартира АДРЕСА_3 не розміщена.

Враховуючи вищевикладене, як стверджують органи досудового розслідування, ОСОБА_9 своїми діями незаконно привласнив 55,2 кв. м., які належать ОСББ "Палладіум".

20 липня 2017 року (датоване 19 липня 207 року) старший слідчий СВ Святошинського УП Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_11 , звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , а саме на: - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 12,4 кв. м; - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 26,3 кв. м.

Це клопотання мотивовано наявністю достатніх підстав вважати, що вищевказане нерухоме майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні та існує загроза його відчуження чи пошкодження або настання інших тяжких наслідків, у зв`язку з чим підлягає арешту з метою збереження майна і унеможливлення його відчуження.
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року вказане клопотання старшого слідчого про арешт вищезазначеного нерухомого майна було задоволено.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0004844, про накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_9 , а саме на: - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 12,4 кв. м; - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 26,3 кв. м., слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_10 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на вищевказані об`єкти нерухомого майна з метою запобігання подальшого вчинення дій, пов`язаних із здійсненням продажу, переоформлення, передачі під заставу, у найом, дарування або відчуження майна іншим способом, забезпечення цивільного позову.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону старший слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, та слідчий суддя не дотрималися.
Зокрема, посилаючись у клопотанні, що ОСОБА_9 незаконно заволодів шляхом обману чужим майном, яке належить ОССБ «Палладіум», а саме нежитловим приміщенням та коридором загального користування, які розміщені на 8-му поверсі будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 55,2 кв. м., старший слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку, а також викласти, в чому саме виразився обман, як одна з головних ознак складу злочину, пов`язаного із шахрайством.

Між тим, переконливих доказів, що в даному випадку мало місце заволодіння майном шляхом обману (шахрайство) в клопотанні старшого слідчого не приведено і в матеріалах, доданих до клопотання, не міститься, тобто органом досудового розслідування саме в цьому судовому провадженні не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Зокрема, органи досудового розслідування, крім голослівних посилань на те, що ОСОБА_9 самовільно поставив вхідні двері на початку коридору загального користування, через який здійснювався вхід до нежитлового приміщення, тим самим перекривши доступ іншим мешканцям до вказаного коридору та нежитлового приміщення, а потім у невстановлений спосіб шляхом перереєстрації цих приміщень зробив дві квартири АДРЕСА_3 і АДРЕСА_1 , не привели у клопотанні жодного доказу, який би спростував законність набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а відсутність таких доказів може свідчити лише про наявність цивільно-правових відносин між особами, які оспорюють між собою право власності на зазначену квартиру, зокрема, між ОСОБА_9 та ОСББ «Палладіум».

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак старший слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 12,4 кв. м., та на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 26,3 кв. м. При цьому, хоча старший слідчий у клопотанні і послався на те, що вказане нерухоме майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні, а слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі зазначив, що це майно може бути таким доказом, однак в матеріалах провадження відсутній процесуальний документ органу досудового розслідування про визнання будь-якого майна речовим доказом у кримінальному провадженні. В свою чергу, відсутність такого процесуального документу нівелює мету накладення арешту на майно, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто мету забезпечення збереження речових доказів, оскільки неможливо забезпечити збереження того, чого не існує.

Також колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

На підставі приведених вище обставин, які свідчать про однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скаргапредставників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого, як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_11 , та накладено арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , а саме на: - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 12,4 кв. м; - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 26,3 кв. м., скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_11 , про накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , а саме на: - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 12,4 кв. м; - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,5 кв. м., житловою площею 26,3 кв. м., відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4