Справа №592/4627/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/175/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/4627/18 за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 27 квітня 2018 року про накладення арешту на належне йому майно, ?

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

представника власника майна адвоката ОСОБА_9 , ?

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, оскільки слідчий суддя не врахував, що фактично автомобіль, на який накладено арешт вилучався 19.02.2018 при огляді місця події, а дане клопотання слідчого про арешт майно було подано лише 25.04.2018, тобто поза межами строків, встановлених у ч.5 ст.171 КПК. Крім того, на вказаний автомобіль ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 26.02.2018 раніше вже накладався арешт, однак ухвалою слідчого судді того ж суду від 16.04.2018 цей арешт був скасований та оскаржена бездіяльності слідчого з приводу неповернення автомобіля. 23.04.2018 ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум зобов`язано слідчого повернути зазначений автомобіль власнику. 23.04.2018 слідчий та прокурор повторно звернулися до суду з двома клопотаннями про арешт майна, одне з яких 25.04.2018 слідчий суддя повернув, а друге 27.04.2018 інший слідчий суддя задовольнив і наклав арешт. В проміжок між поверненням автомобіля і накладенням на нього арешту повторно, автомобіль був відремонтований, оскільки будь-яких заборон цього не існувало.

26.04.2018 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням про арешт майна, погодженим з прокурором Сумської місцевої прокуратури, звернувся слідчий СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 19.02.2018 близько 18 год. 45 хв. ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в бік вул. Ковпака по пр. Курському в м. Суми, в районі буд. 39, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проздну частину поза межами пішохідного переходу зліва на право відносно напрямку руху. Вказаний автомобіль під час огляду місця події 19.02.2018 був вилучений та призначено судово-автотехнічну експертизу.

Зважаючи на те, що вилучений автомобіль є речовим доказом, а тому з метою його збереження слідчий просив накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 27.04.2018 вказане клопотання слідчого було задоволено та був накладений арешт на зазначене в ньому майно. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що вилучений автомобіль зберіг (чи може зберігати) сліди кримінального правопорушення, може бути використаний як доказ кримінального правопорушення та потрібний для проведення експертних досліджень.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи власника майна ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити слідчому у задоволенні його клопотання про арешт майна, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги власника майна без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга власника майна ОСОБА_8 підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на майно, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що слідчим належним чином було доведено існування сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно є доказом злочину, яке необхідне для проведення експертних досліджень.

Однак такі висновки слідчої судді, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки наклавши арешт на вказану річ слідчим суддею не було враховано обставин, за яких вона була отримана органом досудового розслідування, строки проведення відповідних слідчих дій.

Зокрема, при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.170-173 КПК України, не достатньо з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та його значущість і необхідність для проведення експертних досліджень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, Сумським ВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 20.02.2017 були внесені до ЄРДР за № 0000587 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, що мала місце 19.02.2018 близько 18 год. 45 хв. за участю ОСОБА_11 , який керуючи автомобілем «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в бік вул. Ковпака по пр. Курський в м. Суми, в районі буд.39, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину дороги.

В рамках даного кримінального провадження слідчим ОСОБА_13 були призначені експертизи: медико-криміналістична 27.02.2018; транспортно-трасологічна 01.03.2018; медико-криміналістична 27.02.2018; технічного стану транспортного засобу 01.03.2018.

Звертаючись 25.04.2018 з клопотанням про накладення арешту на автомобіль, слідчий обґрунтував його тим, що цей транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні і для з`ясування обставин ДТП необхідно провести з ним ряд експертиз.

При цьому, автомобіль «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_1 речовим доказом не визнавався і будь-якого процесуального рішення слідчого з вказаного питання не існує.

Слід зазначити, що з моменту вилучення транспортного засобу 19.02.2018 і до моменту звернення з клопотанням про арешт майна від 25.04.2018 минуло більше 2-х місяців та жодних результатів експертиз отримано не було, більш того 16.04.2018 слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Сум, скасовуючи раніше накладений арешт на цей автомобіль, у своїй ухвалі зазначив, що потреба у арешті відпала, оскільки власником майна ОСОБА_8 були сплачені експертиза технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічна та судова автотехнічна експертизи.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а згідно ч.3 ст.132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Оскільки завдання (проведення експертиз) для виконання якого слідчий звертався із клопотанням були виконані власником майна ОСОБА_8 за рахунок замовлення та самостійної оплати експертиз, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 16.04.2018 про скасування накладеного арешту на автомобіль, тому у слідчого судді не було підстав для задоволення відповідного клопотання слідчого.

Крім того, слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на майно з метою збереження його як речового доказу не врахував, що воно такого процесуального статусу не має.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме:

1) чи є втручання законним;

2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»;

3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави в право володіння майном у даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, здійснено на підставі кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Разом з тим, таке втручання, на переконання колегії суддів, не є виправданим, так як воно хоча і було здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу», але за відсутності об`єктивної необхідності в цьому.

Крім того, втручання у право власності було здійснено слідчим суддею без дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи (власника майна ОСОБА_8 ), яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Оцінюючи пропорційність, враховуючи те, що власник майна ОСОБА_8 не має жодного відношення до вчиненого іншою особою злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи (власника майна ОСОБА_8 ), ніж арешт її майна у встановлений спосіб, цілком можливо, а застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна є занадто надмірними і більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети (проведення експертиз у кримінальному провадженні).

Вказані обставини не були належним чином досліджені та перевірені слідчим суддею, що вплинуло на законність, обґрунтованість та вмотивованість прийнятого ним рішення.

Таким чином, не дотримавшись вимог ст.ст.131, 132, 170-173 КПК України, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно особи, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга власника майна задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне після скасування ухвали слідчого судді постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні його клопотання про арешт майна.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 27 квітня 2018 року щодо накладення арешту на автомобіль «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_1 належний ОСОБА_14 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_15 про арешт майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4