АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000364 від 13 січня 2017 року та № 0002451 від 7 березня 2017 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 1 березня 2018 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання за:
- ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у невстановленої слідством особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно придбав за 400 гривень зліпок пластиліну, в середині якого знаходились два згортки з фольги з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб метадон.
Вказаний наркотичний засіб обвинувачений ОСОБА_6 поклав до кишені своєї куртки, тобто таким чином став незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.
12 січня 2017 року біля 20.25 год. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись по бульвару В.Гавела в м. Києві, незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб, був зупинений працівниками поліції, і при його поверхневому огляді було виявлено та вилучено з кишені його куртки зліпок пластиліну, в середині якого знаходились два згортки з фольги з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містять у своєму складі суміш сильнодіючого лікарського засобу та наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон. Маса метадону в речовинах становить 0,167 г. т 0,107 г., маса димедролу в речовинах становить 0,042 г та 0,0084 г.
Крім того, 6 березня 2017 року приблизно о 18.30 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 по своєму місцю проживання, в телефонній розмові з невстановленою досудовим розслідуванням особою замовив у останньої наркотичний засіб - метадон (фенадон), після чого, діючи за досягнутою з нею домовленістю, перерахував на вказану йому банківську картку грошові кошти в сумі 300 гривень за незаконне придбання наркотичного засобу.
В цей же день, приблизно о 19.30 год. обвинувачений ОСОБА_6 прибув до раніше повідомленого йому невстановленою слідством особою по телефону місцю, на бульвар В.Гавела,57/38, в м. Києві, до першого під`їзду, де під підвіконням знайшов та забрав згорток фольги з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб - метадон (фенадон), тим самим повторно незаконно придбав наркотичний засіб, який став незаконно для власного вживання зберігати при собі.
6 березня 2017 року біля 19.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись неподалік від будинку № 40 по проспекту Космонавта Комарова в м. Києві, незаконно зберігаючи при собі згорток фольги з кристалічною речовиною білого кольору, масою 0,219 г., яка містить наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон (фенадон) та сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол). Маса метадону (фенадону) в наданій речовині становить 0,099 г. Маса дифенгідраміну (димедролу) в наданій речовині становить 0,037 г.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, яке є явно несправедливим, та призначити йому покарання з випробуванням.
Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неналежним чином врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу ОСОБА_6 , оскільки останній в суді пояснював, що працює неофіційно та має дохід для самозабезпечення.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд не врахував, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не має судимості.
Також захисник наголошує, що судом не враховані пояснення ОСОБА_6 про те, що влітку та восени 2017 року через важку хворобу матері, яка померла у жовтні 2017 року, він перебував у пригніченому стані, що у сукупності з конфліктними стосунками з рідним братом, з яким ОСОБА_6 проживав за однією адресою та який його не пускав до житла, призвело ОСОБА_6 до психологічного стану самоізоляції, а тому зазначені обставини стали причиною неявки ОСОБА_6 неявки в судове засідання та неотримання ним викликів за місцем проживання, про що він щиро шкодує.
Захисник, зокрема, зазначає про те, що до затримання ОСОБА_6 не вчинив жодних правопорушень, не переховувався від суду, усвідомлюючи, що до нього не були застосовані запобіжні заходи саме через його належну процесуальну поведінку, не змінював місця проживання, неодноразово намагався потрапити до місця проживання, у зв`язку з цим часто перебував у під`їзді, де розташована його квартира, і насамкінець саме там був виявлений працівниками поліції.
Окрім цього, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому, протягом досудового розслідування належним чином виконував процесуальні обов`язки, не заперечував у судовому засіданні стосовно недоцільності дослідження доказів, які ніким не оспорювались, просив суд надати йому можливість довести його виправлення, не позбавляючи його свободи.
Також апелянт звертає увагу на те, що про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, з призначенням йому покарання з випробуванням, вказував прокурор у судових дебатах.
Апелянт вважає, що за відсутності обставин, які обтяжують покарання, є підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, та за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту, повторно, - кваліфіковані правильно.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених судом, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, в апеляції не заперечуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення обвинуваченому надто суворого покарання, то, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог закону, та врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який суспільно-корисною працею не займається, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних розмірах, передбачених санкціями ч. 1, ч. 2 ст. 309 КК України, та при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів застосував на підставі ст.. 70 КК України принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі, і дане покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням всіх обставин справи, за своїм видом і розміром, згідно зі ст. 65 КК України, відповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції неналежним чином врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу ОСОБА_6 , оскільки останній в суді пояснював, що працює неофіційно та має дохід для самозабезпечення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом врахована тяжкість злочинів, відсутність у кримінальному провадженні будь-яких об`єктивних даних про те, що обвинувачений займається суспільно-корисною працею.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не має судимості, а також не врахував сімейні обставини обвинуваченого, що на думку захисту, призвело до таких наслідків, є необґрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обставини, на які посилається захисник в апеляції, були досліджені судом першої інстанції, в тому числі відомості про судимість обвинуваченого, який дійсно на даний час є особою, раніше не судимою в силу ст.. 89 КК України, проте, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, згідно характеристики з місця проживання скарг та нарікань на нього не надходило, дані про смерть матері обвинуваченого 11 жовтня 2017 року.

Разом з тим, обставини, на які посилається захисник в апеляції, з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності та їх характер, обставини їх вчинення, те, що злочини вчинені до смерті матері обвинуваченого, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 вчинений під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо нього, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 309 КК України, дані, які характеризують особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, не впливають на вид та розмір покарання, призначеного обвинуваченому судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, яке, на думку колегії суддів, є справедливим та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Окрім того, колегія суддів враховує, що, зазначаючи в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, захисником при цьому не оспорюється призначені обвинуваченому вид та розмір покарання за кожний злочин окремо та на підставі ст.. 70 КК України. За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції обвинуваченому призначене занадто суворе покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

При цьому, обговоривши питання, порушене в апеляції захисника, про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає, що, враховуючи тяжкість злочинів, вчинених обвинуваченим, дані про його особу та інші обставини справи, у даному випадку немає підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника в частині призначення обвинуваченому більш м`якого покарання або застосування до нього ст.. 75 КК України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 1 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебуває під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3