Постанова
Іменем України
05 червня 2018 року

м. Київ
справа № 381/1435/15-к
провадження № 51-2303км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, та прокурора, який забезпечував підтримання державного обвинувачення в суді апеляційної інстанції, на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001965 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та виправдано у зв`язку з невчиненням ним кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення умисних злочинів, будучи 20 листопада 2014 року притягнутим Рівненським РВ УМВС України у Рівненській області до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив умисний злочин за наступних обставин.
Так, у вечірній час 15 грудня 2014 року ОСОБА_6 у м. Фастові Київської області у невстановленому місці зустрівся з невстановленою слідством особою, якій запропонував спільно вчинити розбійний напад на ломбардне відділення № НОМЕР_1 Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-РІЕЛТІ» і компанія», що розташоване на вул. Соборна, 45 у м. Фастові Київської області, послугами якого він неодноразово користувався, з метою подальшого викрадення грошових коштів та ювелірних виробів.
Після того, як ОСОБА_6 отримав згоду від невстановленої досудовим розслідуванням особи на вчинення кримінального правопорушення, вони розробили план виконання злочинної домовленості, який був відомий кожному із співучасників, після чого здобули засоби (знаряддя) для виконання злочинного умислу, а саме: автомобіль «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , обріз мисливської рушниці, маски, рукавиці, скотч та сумку.

Таким чином, підготувавшись до вчинення розбійного нападу, ОСОБА_6 , вступивши у попередню злочинну змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, будучи забезпеченим усіма необхідними для вчинення злочину та реалізації своїх злочинних намірів засобами, усвідомлюючи протиправність своїх суспільно небезпечних дій та бажаючи настання злочинних наслідків, того ж дня, приблизно о 19 год. 45 хв. на автомобілі «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , приїхали до ломбардного відділення №256 Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-РІЕЛТІ» і компанія», де зупинилися неподалік зупинки громадського транспорту «Вечірній ринок», яка знаходиться за 10 метрів від приміщення ломбарду.
Діючи згідно з заздалегідь розробленим планом, ОСОБА_6 і невстановлена досудовим розслідуванням особа з метою реалізації свого злочинного наміру, знаходячись у салоні автомобіля, через відкриті вхідні двері даного ломбардного відділення спостерігали за переміщенням працівника ОСОБА_10 .
Дочекавшись відповідного моменту, а саме коли працівник ломбардного відділення вийшов із зони спеціаліста, доступ до якого обмежено, до зони клієнта, одягнувши маски та рукавиці, які були підготовлені, вийшли з автомобіля та, скориставшись вільним доступом, через відкриті вхідні двері зайшли до приміщення зони клієнта ломбардного відділення № 256.
Перебуваючи у середині приміщення зазначеного ломбардного відділення, ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ломбарду, здійснили напад на працівника ломбарду ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосування до неї насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, а саме ОСОБА_6 , схопивши останню за шию та демонструючи при цьому наявний при ньому предмет, схожий на обріз мисливської рушниці, погрожував ОСОБА_10 його застосуванням у разі здійснення останньою будь-якого опору.
Після отримання від потерпілої інформації щодо місцеперебування грошових коштів, ювелірних виробів та ключа від сейфу, невстановлена досудовим розслідуванням особа одразу ж почала вчиняти дії щодо відшукування майна та поміщення його до заздалегідь приготовленої сумки, а ОСОБА_6 тим часом за допомогою наявного у нього скотчу обмотував обличчя та руки ОСОБА_11 , після чого продовжував її протиправно утримувати.
Після заволодіння належним Повному товариству «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-РІЕЛТІ» і компанія» майном, а саме грошовими коштами у сумі 98 490 грн 70 коп. та ювелірними виробами загальною вартістю 726 786 грн 02 коп., ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з місця вчинення злочину зникли на автомобілі марки «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

Викраденим майном останні розпорядились на власний розсуд, чим спричинили юридичній особі матеріальної школи на загальну суму 825 276 грн 72 коп.
Вироком місцевого суду встановлено, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах прокурорами ставиться питання про скасування вироку та ухвали суду у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Сторона обвинувачення стверджує, що при ухваленні виправдувального вироку місцевий суд не дав належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, а саме показанням ОСОБА_11 , котра впізнала обвинуваченого при розбійному нападі на ломбард, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження внаслідок неповноти судового розгляду, взявши до уваги докази, якими підтверджується алібі обвинуваченого, суд не мотивував у вироку чому відкидає інші докази, якими доводиться причетність ОСОБА_6 до вчиненого злочину. Апеляційний суд, на думку прокурорів, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, на наведені порушення уваги не звернув, та помилку суду першої інстанції не виправив, свою ухвалу належним чином не мотивував, а тому вона не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того указує, що апеляційний розгляд проведено з істотним порушенням процесуальних прав представника цивільного позивача, який не виступив у судових дебатах.
У запереченні на подані касаційні скарги захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_12 вважають, що судові рішення щодо ОСОБА_6 є законними та обґрунтованими, а тому скарги сторони обвинувачення задоволенню не підлягають.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, підтримала в повному обсязі, а касаційну скаргу прокурора, який забезпечував підтримання державного обвинувачення в суді апеляційної інстанції, - частково та просила ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Представник потерпілого ОСОБА_9 підтримав касаційні скарги в частині невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам закону.
Виправданий ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційних скарг прокурорів.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, не погоджуючись із ухваленим виправдувальним вироком місцевого суду щодо ОСОБА_6 , прокурор та представник цивільного позивача звернулися з апеляційними скаргами. При цьому прокурор просив вирок місцевого суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а представник цивільного позивача порушував питання про скасування вироку місцевого суду і ухвалення нового вироку.
В обґрунтування своїх апеляційних скарг прокурор і представник цивільного позивача наголошували на доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, зазначали, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам провадження, місцевим судом безпідставно: не взято до уваги показання потерпілої ОСОБА_10 , яка вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила розбійний напад, при цьому в суді першої інстанції потерпіла підтвердила свої показання, послідовно та беззаперечно вказувала на ОСОБА_6 і пояснювала, за якими прикметами вона впізнала цю особу; визнано неналежними ряд інших доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_6 .
Залишаючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 без зміни, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про недоведеність того, що у діях ОСОБА_6 є склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що докази, на які посилаються особи, що подали апеляційні скарги, були перевірені місцевим судом та належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності і достатності та викладені у вироку суду. Проте з вироку місцевого суду вбачається, що ним визнані неналежними ряд доказів, наданих стороною обвинувачення. Однак, відхиливши доводи прокурора і представника цивільного позивача в апеляційних скаргах про безпідставність визнання цих доказів неналежними, апеляційний суд не надав обґрунтованих відповідей на ці доводи.
Суд апеляційної інстанції, формально розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ці докази належним чином не оцінив, доводи прокурора та представника цивільного позивача, наведені в апеляційних скаргах, належним чином не перевірив і не спростував, постановивши судове рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Крім того, з вступної частини ухвали апеляційного суду вбачається, що суд розглянув апеляційну скаргу лише прокурора, а в описовій частині ухвали наведено доводи, що містяться в апеляційних скаргах, поданих прокурором та представником цивільного позивача.
Також резолютивна частина ухвали не містить висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За таких обставин ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для її скасування.

При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу, і постановити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, та прокурора, який забезпечував підтримання державного обвинувачення в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3