Справа № 573/1234/18
Номер провадження 1-кп/573/140/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2018 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Білопілля Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У точно невстановлений досудовим розслідуванням день, приблизно на початку третьої декади червня 2018 року, у вечірній час ОСОБА_5 згідно усної домовленості передав своєму знайомому ОСОБА_4 власну пенсійну картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для зняття готівки у банкоматі та повідомив пін-код до неї. Після зняття готівки ОСОБА_4 передав зняті ним гроші ОСОБА_5 , проте пенсійну картку останньому не віддав з метою її тимчасового збереження у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу вживав спиртні напої та міг використати всі кошти на спиртне. Умислу на привласнення чи незаконне використання вказаної картки у ОСОБА_4 не було. Крім того, ОСОБА_5 не надавав більше згоди ОСОБА_4 на зняття грошей з пенсійної картки.

29 червня 2018 року близько 17 години у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення грошей ОСОБА_5 з його банківської картки, яка на той час так і зберігалась у нього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 того ж дня 29 червня 2018 року передав банківську картку ОСОБА_5 своєму синові ОСОБА_6 та попросив його зняти гроші з метою передачі їх ОСОБА_5 , так як про дійсні свої наміри він сину нічого не сказав.

ОСОБА_6 29 червня 2018 року прийшов до банкомату АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що по вул. Макаренка, 7 в м. Білопілля, використовуючи банківську картку ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , знаючи пін-код до неї, о 20.33 год. зняв грошові кошти в сумі 3900 грн. Повернувшись додому, ОСОБА_6 гроші в сумі 3900 грн. передав своєму батькові ОСОБА_4 , який в подальшому вказаними коштами розпорядився на власний розсуд. Банківська картка ОСОБА_5 і далі залишалась у ОСОБА_4 .

Крім того, 03 липня 2017 року у після обідній час у ОСОБА_4 знову виник умисел на викрадення грошей ОСОБА_5 з його банківської картки, яка на той час з відома ОСОБА_5 зберігалась у нього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 того ж дня, 03 липня 2018 року, передав банківську картку ОСОБА_5 своєму синові ОСОБА_6 та попросив його перевести гроші зі «Скарбнички» на основний рахунок та зняти їх з банківської картки ОСОБА_5 з метою їх викрадення, при цьому про свої наміри він сину нічого не сказав.

ОСОБА_6 03 липня 2018 року прийшов до приміщення «Київської аптеки», що по вул. Соборній, 69/7 в м. Білопілля, використовуючи банківську картку ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , знаючи пін-код до неї, за допомогою боксу для самообслуговування клієнтів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перевів гроші із накопичувальної програми «Скарбничка» на основний рахунок картки № НОМЕР_1 у сумі 390 грн.

Потім ОСОБА_6 в банкоматі КБ «УКРГАЗБАНК» по вул. Старопутивльській, 45 в м. Білопілля 03 липня 2018 року о 12.40 год. зняв з банківської картки ОСОБА_5 № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 390 грн.

Повернувшись додому, ОСОБА_6 гроші в сумі 390 грн. передав своєму батькові ОСОБА_4 , який в подальшому вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_6 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від вказаних дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми вищевказаними умисними діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, а саме:

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку);

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Під час досудового розслідування 26 липня 2018 року між підозрюваним, на той час, ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 була укладена угода про примирення відповідно до вимог ст. 471 КПК України.
26 липня 2018 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт з зазначеною угодою про примирення.
Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодував потерпілому завдані збитки. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становлять 1020 грн., за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання призначити ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з випробуванням. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 просили затвердити угоду про примирення.
Прокурор ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадження, не заперечувала проти затвердження угоди про примирення.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Частиною 3 статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також судом з`ясовано, що потерпілий правильно розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України щодо наслідків укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

З урахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання; обставин, які пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку, суд прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без відбування покарання, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.
Судові витрати у провадженні відсутні.
У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ CD-R диск з інформацією про зняття коштів з картки, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, що знаходиться в Білопільському відділі Конотопської місцевої прокуратури, необхідно залишити там же.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену26 липня 2018 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становлять 1020 гривням;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речовий доказ - CD-R диск з інформацією про зняття коштів з картки, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, що знаходиться в Білопільському відділі Конотопської місцевої прокуратури, залишити там же.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя