Дата документу Справа № 314/5395/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/5395/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1363/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кам`янська виправна колонія № 101»,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 грудня 2017 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 3 стягнення та лише 1 заохочення, протягом всього часу відбування покарання з 2015 по 2017 роки був працевлаштований лише протягом 4 місяців, у зв`язку з чим ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у нього було три заохочення та відсутні стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання, до того ж, характеристика на нього була складена особою, яку він взагалі не знає.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, був проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Болотковце Острозького району Рівненської області, українець, громадянин України, маючий неповну середню освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія № 101» за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 травня 2015 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1, 3 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України і засуджений до остаточного покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 9 січня 2015 року по 5 травня 2015 року включно.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1, 3 ч. 2 ст. 185 КК України, як особі, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12 січня 2015 року.

Під час тримання в Маріупольському слідчому ізоляторі з 12 січня 2015 року по 30 жовтня 2015 року характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, мав 3 стягнення, заохочень не мав.

У Кам`янській виправній колонії № 101 відбуває покарання з 30 жовтня 2015 року, за період відбування покарання порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, стягнень не має, має 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Кам`янській виправній колонії № 101, засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи працевлаштований на ділянці плетіння сіток. У відношенні до представників адміністрації колонії завжди тактовний та ввічливий. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. Намагається дотримуватись норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди використовує її за призначенням. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування і побачень, отримує від них посилки і передачі. На заходи виховного впливу реагує добре, робить для себе належні висновки. Відвідує бібліотеку установи, чим підвищує свій освітній рівень. Приймає участь в організації та проведенні виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає участь у суспільно-корисній праці та роботах з благоустрою місць позбавлення волі. Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова освіта». Приймає участь в роботі самодіяльних організацій, входить до складу санітарно-побутової секції. У скоєному злочині щиро розкаюється, вину визнав. Призначену судом міру покарання вважає справедливою (а.с. 4).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 15 серпня 2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 15 березня 2017 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КВК України, 1 грудня 2017 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КВК України (а.с. 4).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 3 стягнення у вигляді догани за порушення режиму відбування покарання та 1 заохочення за сумлінну по віденку та ставлення до праці (а.с. 5, 18).

Вказані стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені, але факт їх накладення та наявність лише одного заохочення свідчать про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого та довідки про нарахування та утримання з заробітної плати вбачається, що ОСОБА_7 за період з січня 2015 року по квітень 2018 року працював лише 7 місяців, причому вперше він почав працювати у травні 2017 року, тобто більш ніж через 2 роки з того моменту, коли він потрапив у місця позбавлення волі, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 6, 8, 16-17).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність у нього трьох заохочень та відсутність стягнень повністю спростовуються двома довідками начальника відділення СПС, одна з яких була підписана капітаном внутрішньої служби ОСОБА_9 , а інша майором внутрішньої служби ОСОБА_10 , сумніви щодо їх достовірності у колегії суддів відсутні, і в апеляційній скарзі не зазначені підстави не довіряти викладеній у них інформації (а.с. 5, 18).

Інші доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 червня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4