Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 680/270/17
Провадження № 1-кп/670/9/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2018 року смт. Віньківці
Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 02.01.2017 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, за таких обставин.

02 січня 2017 року близько 18 год. ОСОБА_6 знаходячись у приміщенні магазину «Явір», що по вул. Центральна, 36, с. Заміхів Новоушицького району Хмельницької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого під час розмови між ним та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання у вигляді вираженого психоемоційного напруження, схопив із вітрини господарський ніж, вийшов із магазину вслід за потерпілим на вулицю, підійшов до нього ззаду, який знаходився на відстані близько двох метрів від вхідних дверей магазину, та не будучи здатним повною мірою усвідомлювати свої дії, керувати ними та передбачати їх наслідки, наніс ОСОБА_7 один удар ножем в область задньої поверхні грудної клітки зліва, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки зліва; лівобічного гемотораксу (кров в лівій половині грудної клітки), що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке небезпечне для життя в момент заподіяння.

Своїми діями, які виразились у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 123 КК України.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в заподіянні потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження за встановлених органом досудового розслідування обставин не заперечував, однак не погоджувався із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України.

Показав, що раніше із потерпілим ОСОБА_7 знайомий не був. Ввечері 02.01.2017 року, накинувши на халат куртку, він пішов у магазин за пивом. Будучи у хорошому настрої, ОСОБА_8 привітався із присутніми, поздоровив їх із Новим роком, і підійшов до прилавка. У цей момент у приміщення магазину зайшов якийсь чоловік і став поряд з ним. ОСОБА_8 звернувся до нього із словами «і тебе з Новим роком», подав руку для привітання, однак у відповідь незнайомець висловився до нього нецензурно. Обвинуваченого це шокувало, він опустив руку, та оскільки чоловік був одягнутий у форму, запитав його, чи він служив в АТО, на що почув «моджахед», «а воно тобі треба, пішов ти…», та знову нецензурне висловлювання. Сказане ОСОБА_8 сприйняв на свою адресу як тяжку образу та приниження, і така зарозуміла поведінка з боку потерпілого сильно обурила його. Через якусь мить, коли ОСОБА_9 вийшов із магазину, ОСОБА_8 пішов за ним, а потім почув його зойк, слова «Вітя, ти що дурний ?», побачив, як потерпілий відбігає в сторону, і саме у цей момент помітив у своїх руках ніж та зрозумів, що зробив щось недобре. ОСОБА_8 забіг назад у магазин, почав просити телефон, щоб викликати швидку допомогу, потім побіг додому та по мобільному телефону зателефонував у поліцію та в лікарню. Обвинувачений вказував, що по характеру він запальний, емоційний, у нього були провали пам`яті та нервові зриви, коли і де саме він узяв ніж, не пам`ятає. З приводу скоєного висловлює жаль, щиро розкаюється, відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини у скоєному, його винність підтверджується сукупністю досліджених у ході судового розгляду доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_7 показав у судовому засіданні, що зайшовши ввечері 02.01.2017 року у магазин, привітався із присутніми, а з чоловіками -- за руку. Однак ОСОБА_8 руку йому не подав, а натомість запитав, «а де з Новим роком». ОСОБА_9 вказане питання проігнорував, та стоячи біля прилавка, повернувся до обвинуваченого, який був у збудженому стані, спиною. Після цього ОСОБА_8 запитав його двічі, чи він служив в АТО, але потерпілий промовчав, а на повторне запитання відповів, яка різниця, де він служив. ОСОБА_9 також бачив, що ОСОБА_8 одягнутий у банний халат, проте моджахедом його він не називав. Близько п`яти хвилин вони обмінювались між собою словесними фразами, а коли ОСОБА_9 вийшов на вулицю, ОСОБА_8 пішов слідом за ним, виразився нецензурно, і після цього він відчув удар ножем у спину. Потерпілий вважає, що жодних дій, які б спровокували таку поведінку обвинуваченого, він не вчиняв, але ніяких претензій з приводу скоєного до ОСОБА_10 не має, бо останній попросив у нього пробачення та відшкодував заподіяну шкоду.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив у суді, що перебуваючи у магазині 02.01.2017 року став свідком словесної перепалки між потерпілим та обвинуваченим, але в її суть не вникав і нецензурних виразів не чув. Пам`ятає, як ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_12 із словами «з Новим роком», на що потерпілий відповів, що «Новий рік уже закінчився». Після цього обвинувачений запитав його, чи він з АТО, а потерпілий у відповідь сказав, «що ти від мене хочеш». Потім ОСОБА_11 перейшов у другу половину магазину, а через кілька хвилин почув, як ОСОБА_8 просив викликати швидку допомогу.

За показаннями свідка ОСОБА_13 , продавця магазину «Явір» в с. Заміхів, 02.01.2017 року вона торгувала та знаходилась за прилавком, а під стіною на лавці сиділи ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Пригадує, як спочатку у магазин зайшов ОСОБА_8 , привітався із присутніми, поздоровив усіх зі святом, став біля прилавка і попросив пива. В цей час зайшов ОСОБА_9 , теж попросив пива, та обвинувачений запитав його, чому він не привітався та не поздоровив зі святом, на що потерпілий відповів, що свято уже закінчилось. ОСОБА_15 відійшла від прилавка до холодильника, а словесний інцидент між ОСОБА_16 й ОСОБА_17 продовжувався, однак хто із них і що конкретно говорив, не пам`ятає. Із приміщення магазину спочатку вийшов потерпілий, обвинувачений за ним, а повернувшись через хвилину - дві назад, ОСОБА_8 тримав руки на голові, був у шоковому стані, просив дати йому телефон, щоб викликати поліцію і швидку допомогу, повторюючи, що він щось зробив. Також свідок підтвердила, що ножі в магазині лежать на дошці за прилавком на видному місці, проте коли саме взяв ніж обвинувачений, вона не замітила.

Із показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що у вечірню пору того дня вона перебувала у магазині с. Заміхів, та пам`ятає, як туди зайшов одягнутий в халат ОСОБА_8 , зі всіма привітався і був у гарному настрої. Через кілька хвилин у магазині з`явився ОСОБА_9 , на якому була камуфляжна форма. ОСОБА_8 запитав його, чому він не привітав із Новим роком, а той відповів, що Новий рік уже пройшов. Далі на питання ОСОБА_10 , чи він з АТО, ОСОБА_9 запитав, чи він моджахед, та протягом деякого часу між ними тривала словесна перепалка, яка, на думку свідка, виникла через непривітну поведінку ОСОБА_18 . Надалі, коли ОСОБА_9 вийшов із магазину, ОСОБА_8 одразу пішов за ним, а через хвилину повернувся, був стривожений, взявся за голову, і сказав, що він щось наробив, тому треба викликати швидку допомогу.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_19 , дружини обвинуваченого, останній ввечері 02.01.2017 року пішов в халаті в магазин за пивом. Через деякий час чоловік прибіг додому у дуже схвильованому стані та тримався за голову. На її питання, що сталось, говорив, що він зробив щось погане, але не знає що, і почав просити дати йому телефон, щоб викликати поліцію та швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_20 показав, що того дня він був в гостях удома у свого рідного дядька, тобто потерпілого ОСОБА_18 . Підвечір він від`їхав автомобілем, а приблизно через півгодини подзвонив і сказав, що « ОСОБА_21 », як називають по-вуличному ОСОБА_10 , встромив йому ніж у спину. Повернувшись додому автомобілем, дядько розповів, що ОСОБА_8 вдарив його ножем у спину, коли він виходив із магазину, та при огляді на спині було видно один прямий поріз. Крім того, ОСОБА_22 зі слів потерпілого відомо, що конфлікт у магазині с. Заміхів виник через претензії ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , який на зауваження обвинуваченого, що вітаючись можна й руку подати, відповів: «тобі треба, то й подавай».

Об`єктивно винуватість обвинуваченого підтверджується:
-- протоколом огляду місця події із фотоілюстраціями від 02.01.2017 року, згідно змісту якого було оглянуто приміщення магазину «Явір» в с. Заміхів по вул. Центральна, 36, та у ході огляду на вітрині виявлено два ножі з чорною рукояткою, які з місця події вилучено;
-- висновком судово-медичної експертизи № 57-мк від 28.02.2017 року, відповідно до якої на лицевій поверхні, отриманої для проведення судової медико-криміналістичної експертизи різнокольорової трикотажної футболки з короткими рукавами потерпілого ОСОБА_7 , виявлено - одиночне проникаюче-наскрізне колото-різане пошкодження ниток петель трикотажу, розташоване в середній третині лівої половини спинки цієї футболки, що могло утворитись від одноразової колюче-ріжучої дії плоского клинкового знаряддя по типу ножа із однобічно-гострим клинком, який має одне лезо з гострою ріжучою крайкою, недеформоване вістря і тупий, можливо скошений та «П» - подібний, на поперечному перетині, «обушок» з вираженими ребрами. Вищеописані загальні групові особливості плоского клинкового знаряддя по типу ножа з однобічно-гострим клинком, які відобразились у одиночному наскрізному колото-різаному пошкодженні трикотажу, виявленому на лицевій поверхні середньої третини лівої половини спинки досліджуваної футболки потерпілого ОСОБА_7 , співпадають із груповими метрично-конструктивними параметрами однобічно-гострого клинка, які були встановлені під час його метричного дослідження, наданого для проведення експертизи і досліджуваного під № 2 господарського ножа: «TRAMONTINA INOX STAILESS BRAZIL» - заводського виготовлення, вилученого 02.01.2017 року в ході огляду місця події;

-- висновком судово-медичної експертизи № 3 від 06.01.2017 року, відповідно до якої у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки зліва; лівобічного гемотораксу (кров у лівій половині грудної клітки), які могли утворитись від одного удару з прикладанням значної сили предметом із загостреною поверхнею, можливо ножем, 02.01.2017 року і по ступені тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя;

-- протоколами проведення слідчого експерименту від 14.02.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 та від 28.03.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_7 із фотоілюстраціями, у ході яких вони відтворили обставини, при яких потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження 02.01.2017 року;
-- постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 04.01.2017 року, відповідно до якої два кухонних ножі, зимову курточку ОСОБА_6 та футболку ОСОБА_7 визнано речовими доказами, та постановою про зберігання речових доказів від 30.03.2017 року.
Встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у його вчиненні сторонами у судовому засіданні не оспорювались.

Водночас, сторона захисту не погоджувалась із правовою кваліфікацією злочину за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вказуючи, що дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ст. 123 КК України, як тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого.

Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд погоджується із позицією сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України з огляду на таке.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за яку передбачено ст. 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло, зокрема, внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого. До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.
Так, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 159 від 23.03.2017 року, ОСОБА_6 в момент скоєння кримінального правопорушення не в повній мірі міг розуміти значення своїх дій та не в повній мірі міг керувати ними. На даний час він може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_6 є обмежено осудним на момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, на момент його скоєння психічним захворюванням не страждав. У нього спостерігався стан вираженого емоційного напруження, який супроводжувався суттєвим звуженням свідомості. ОСОБА_6 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_6 під час конфлікту із ОСОБА_7 перебував у стані вираженого емоційного напруження, що призвело до звуження його свідомості, його поведінка була імпульсивною, негнучкою (рухи були стрімкі, виконувались з великою силою, носили стереотипний характер). ОСОБА_6 в стані фізіологічного афекту не перебував, під час конфлікту із ОСОБА_7 перебував у стані вираженого емоційного напруження, що може розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання.

За клопотанням сторони обвинувачення у кримінальному провадженні судом було призначено додаткову комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, та як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта № 270 від 07.05.2018 року, ОСОБА_6 в період скоєння суспільно-небезпечних дій знаходився в стані сильного душевного хвилювання. Психологічною основою для цього стану був стан вираженого емоційного напруження, який відмічався у ОСОБА_6 під час нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані вираженого емоційного напруження, на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій, не в повній мірі міг керувати ними та передбачати їх наслідки, сприйняв дії потерпілого як грубу образу, що привело до того, що на період скоєного у нього виник стан вираженого емоційного напруження, що призвело до звуження його свідомості, супроводжувалось послідуючою амнезією, а поведінка підекспертного носила імпульсивний характер, була негнучкою (рухи були стрімкі, виконувалися з великою силою, носили стереотипний характер), проявилась агресією до потерпілого.

Поведінка потерпілого викликала в обвинуваченого стан сильного душевного хвилювання у вигляді вираженого психоемоційного напруження. В досліджуваний період ОСОБА_6 в стані фізіологічного афекту не знаходився.

Допитані судом в режимі відео конференції експерти - завідувач відділенням судово-психіатричних експертиз Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1, лікар-судово-психіатричний експерт ОСОБА_23 та завідуюча психологічною лабораторією, судовий експерт-психолог ОСОБА_24 пояснили, що ОСОБА_6 за складом свого характеру людина емоційна, вразлива та важко переносить всякі образи. Тому слова та поведінка потерпілого, а саме той факт, що він не подав руки, некоректно висловився, стали для обвинуваченого особистісно значимою образою, викликали в нього сильне емоційне збудження, та призвели до того, що він діяв імпульсивно, на емоціях, не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій і знаходився у стані сильного душевного хвилювання.

Крім того, показами обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , так і самого потерпілого, підтверджується той факт, що останній некоректно відповідав на запитання ОСОБА_6 , деякі з них взагалі ігнорував, поводив себе дещо зверхньо, не подав обвинуваченому руки, що стало для ОСОБА_6 тяжкою образою з боку потерпілого, і ця конфліктна ситуація викликала короткотермінову, сильну емоцію, внаслідок чого він значною мірою втратив контроль за своїми діями та не міг повністю давати звіт своїм діям, керувати ними і заподіяв тяжкі тілесні ушкодження у стані сильного душевного хвилювання.
Наведене дає суду підстави дійти висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильним буде кваліфікувати за ст. 123 КК України як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, а не за ч. 1 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

При цьому суд зауважує, що в силу ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 винний у скоєнні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню.

Призначаючи покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити із всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У пункті 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».
Обвинувачений у скоєному щиро розкаявся, що виразилось у визнанні ним своєї вини у вчиненому, критичному відношенні до скоєного, готовності нести покарання, активно сприяв розкриттю злочину шляхом добровільної допомоги органу досудового розслідування у з`ясуванні обставин його скоєння, вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, у ході досудового розслідування відшкодував на користь потерпілого заподіяну злочином шкоду, попросив у нього пробачення.
Крім того, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи № 270 від 07.05.2018 року суд на підставі ст. 20 КПК України визнає ОСОБА_6 обмежено осудним, оскільки він за висновком експертизи, перебуваючи в стані вираженого емоційного напруження, на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій, не в повній мірі міг керувати ними та передбачати їх наслідки, та враховує це при призначенні покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога обвинувачений не перебуває, згідно довідки-характеристики Новоушицької селищної ради за місцем проживання у с. Заміхів характеризується посередньо.
Ухвалюючи вирок, суд бере також до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Новоушицьким районним сектором філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області, відповідно до якої обвинувачений визнає свою вину у скоєному; стан здоров`я задовільний; алкогольних напоїв та наркотичних засобів не вживає; кримінальних знайомств та кримінальних зв`язків не має; його матеріальне становище незадовільне, оскільки він має потребу в додаткових коштах; схильності до втрати самоконтролю над емоціями та поведінкою у випадках, коли не вдається отримати бажане, схильності до агресії немає; здатний мислити чітко та раціонально; ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім; він може виправитись без ізоляції від суспільства та Новоушицьким РС будуть вживатись заходи з метою виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.
Отже, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, з урахуванням особи, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, враховуючи позицію потерпілого, який просив суд суворо обвинуваченого не карати, суд доходить висновку про можливість призначення покарання, не пов`язаного із реальним позбавленням волі, а саме у виді обмеження волі, що передбачено санкцією статті, за якою ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності.
Водночас, беручи до уваги особу винного, пом`якшуючі покарання обставини, суд вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку та контролю за поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації.

Таке призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Даних про необхідність застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у матеріалах кримінального провадження немає.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України прокурором у кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Новоушицької районної ради та Новоушицької центральної районної лікарні до ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування ОСОБА_7 у сумі 1044,50 грн.

Як вбачається із банківської квитанції від 29.01.2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 добровільно сплатив вказану суму, тому підстав для задоволення позову немає.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Питання про речові докази вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 370, ст. ст. 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 123 КК України, призначивши покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку на один рік та зобов`язати його повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: кухонний ніж «TRAMONTINA INOX STAILESS BRAZIL», заводського виготовлення, -- знищити; кухонний ніж «SANUSY AUSTRIA» заводського виготовлення повернути власнику магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » с. Заміхів Новоушицького району Хмельницької області ОСОБА_25 ; зимову курточку, яка передана на зберігання ОСОБА_6 , повернути ОСОБА_6 ; футболку, яка зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП у Хмельницькій області, знищити.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Новоушицької районної ради та Новоушицької центральної районної лікарні до ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування ОСОБА_7 у сумі 1044,50 грн залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1