Справа № 496/2436/18
Провадження № 1-кс/496/1511/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області
у складі: слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами кримінального провадження № 0000253 від 08.06.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, а саме: до 14.11.2018 року із визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 140960 грн. та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
При цьому посилається на те, що ОСОБА_6 01.08.2013 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому направлений для проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 . Так, відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 55 від 25.05.2018 ОСОБА_6 призначено на посаду помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної групи у військовому званні «старший лейтенант». У той же час у в/ч НОМЕР_1 на посаді водія взводу штабних машин батальйону управління зазначеної військової частини, проходить військову службу сержант ОСОБА_7 . Так, на підставі повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 05.06.2018 військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України до ЄРДР внесені відомості за № 0000218 за фактом вчинення самовільного залишення місця служби ОСОБА_7 , тобто вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, старшим якої є прокурор ОСОБА_8 , який у відповідності до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу та відповідно до вимог примітки 2 до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище. Відповідно до вимог п. 3 ст. 3, п.п. 11, 13-15 ст. 36 КПК України, п. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», прокурор уповноважений повідомляти особі про підозру, затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у встановленому порядку. Так, 01.06.2018 ОСОБА_6 , в силу займаної посади, дізнавшись, що повідомлення про кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 за фактом самовільного залишення останнім місця служби скеровано до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, та в результаті відомості буде внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, перебуваючи у дружніх відносинах з прокурорськими працівниками військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, вирішив скористатися цим та заволодіти майном ОСОБА_7 шляхом обману. Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 вирішив ввести ОСОБА_7 в оману та схилити його до надання неправомірної вигоди прокурору військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 , створивши у нього враження про вигідність надання зазначеній службовій особі неправомірної вигоди, для вчинення вказаною службовою особою в її інтересах дій з використанням наданої влади та службового становища, а саме доведення перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, не пов`язаної із позбавленням волі. При цьому, ОСОБА_6 не мав наміру передавати прокурору ОСОБА_8 грошові кошти, отримані в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , а отримавши їх, хотів привласнити та, у подальшому, розпорядитися на власний розсуд. Реалізуючи свій злочинний умисел, на початку червня 2018 року, більш точного часу наразі досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 під час особистої зустрічі, шляхом надання поради в усній формі. ОСОБА_7 , дав зрозуміти, що перебуває у дружніх стосунках з працівниками військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України та за умови надання неправомірної вигоди працівнику військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, допоможе ОСОБА_7 вирішити питання щодо не притягнення до кримінальної відповідальності, а у разі притягнення призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Разом із цим, 08.06.2018 ОСОБА_7 , розуміючи послідовність озвучених ОСОБА_6 протиправних дій, звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинюваний злочин та у подальшому діяв під контролем на викриття злочинної діяльності помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної групи капітана юстиції ОСОБА_6 . Так, 13.06.2018 під час особистої зустрічі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що мала місце у службовому кабінеті № НОМЕР_2 штабу в/ч НОМЕР_1 (будівля 4/ НОМЕР_3 військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ввівши в оману ОСОБА_7 , щодо наявності тісних дружніх зв`язків з процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000218, яке зареєстровано за фактом вчинення самовільного залишення місця служби ОСОБА_7 , а саме прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 , надав пораду ОСОБА_7 щодо надання ОСОБА_6 неправомірної вигоди у розмірі 400 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 13.06.2018 становить 10435 грн., для подальшої її передачі за пособництва останнього, процесуальному керівнику у кримінальному провадженні № 0000218, розпочатого 05.06.2016 - прокурору військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 за вчинення із використанням наданої йому влади та службового становища дій спрямованих на доведення ним перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, не пов`язаної із реальним позбавленням волі. У той же час, ОСОБА_7 , діючи з відому та під контролем правоохоронних органів та будучи введеним ОСОБА_6 в оману, з врахуванням його доводів, усвідомлюючи, що без надання неправомірної вигоди йому можуть призначити покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, погодився на висунуту пропозицію ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_6 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел висунув вимогу про надання йому 14.06.2018 неправомірну вигоду ОСОБА_7 , визначивши дату, час та місце зустрічі з метою отримання її від ОСОБА_7 . У наступний день, 14.06.2018 близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебуваючи у приміщенні в якому він провадить свою службову діяльність, а саме у службовому кабінеті № 13 штабу військової частини НОМЕР_1 (будівля 4/ НОМЕР_3 військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_7 , отримав від останнього, у якості неправомірної вигоди 400 доларів США, що станом на 14.06.2018 за курсом Національного банку України становило 10445 грн., начебто для передачі у якості неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище прокурору військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 за вчинення із використанням наданої йому влади та службового становища дій спрямованих на доведення перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, не пов`язаної із позбавленням волі. При цьому, ОСОБА_7 не мав наміру передавати ОСОБА_8 грошові кошти, отримані в якості неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , а отримавши їх, хотів привласнити та у подальшому, розпорядитися на власний розсуд. Строк тримання під вартою спливає 06.06.2018 року. Однак, завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим, оскільки до теперішнього часу не отримано висновки судово-технічної експертизи, експертизи матеріалів і засобів відео-запису, також не отримано розсекречені матеріали проведених негласних слідчих дій, повідомити підозрюваного про підозру у новій редакції. Слідчій посилається на наявні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України - можливість переховування від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, сховати або спотворити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з ухиленням від військової служби.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини.
Захисник та підозрюваний проти задоволення клопотання заперечували, просили відмовити в його задоволенні.
Вислухавши пояснення прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали, додані до клопотання, суд приходить до наступного.
У відповідності до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно з вимогами ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно з ч.3 ст.199 КПК України, таке клопотання має містити, окрім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Згідно з ч.5 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Але, обставини, які викликали обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суттєво змінилися. 6.09.2018 року підозрюваному було повідомлено про нову підозру у скоєнні кримінального правопорушення середньої тяжкості, на відміну від раніше пред`явленої підозри у скоєнні тяжкого злочину. Також, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №199 від 29.08.2018 року, ОСОБА_6 звільнено з військової служби у запас, що знімає ризик скоєння ним нового злочину, пов`язаного з ухиленням від проходження військової служби та суттєво зменшує ризик впливу на свідків у кримінального провадженні, оскільки вони більше не є його підлеглими; та ризик сховати або спотворити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки він більше на має доступу до місця події. Але, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у скоєнні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність ризику переховування від слідства, суд вважає необхідною та достатньою для запобігання вказаному ризику міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Положеннями ч.ч.1-2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).
Отже, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені положеннями ч.5 ст.194 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 202, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 цілодобово залишати місце проживання, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 строком на 30 днів, тобто до 11 жовтня 2018 року включно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали доручити Суворовському ВП ГУНП в Одеській області.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня оголошення.

Суддя Біляївського районного суду
Одеської області ОСОБА_1