11-сс/775/185/2018(м)
220/1076/18

Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою УСЗН Великоновосілківської РДА Донецької області на ухвалу слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 31.05.2018 року про арешт майна, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 31.05.2018 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна, накладено арешт на майно, вилучене піл час обшуків в приміщеннях УПФУ у Великоновосілківському районі та управлінні соціального захисту населення Великоновосілківської райдержадміністрації у вигляді документів.
На зазначену ухвалу УСЗН РДА Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала слідчого судді незаконна і підлягає скасуванню. Зазначає, що слідчим були вилучені документи, які не були передбачені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку; не надано доказів ризику пошкодження або знищення вилученого майна; органами досудового розслідування не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину; пропущено строк, передбачений КПК України для звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту на майно.
Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя не дотримався наведених вимог закону.
Висновки суду першої інстанції відносно наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України є передчасними та необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно п. 1 ч. 2. ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали підставою для накладення арешту на майно стало те, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.ст. 98, 167 КПК України.
Ст. 98 КПК України визначено критерії речових доказів. Проте органом досудового розслідування не додано до клопотання про накладення арешту на майно будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним для речових доказів.
Накладаючи арешт на майно слідчий суддя посилався на положення ч. 11 ст. 170 КПК України, згідно яких заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Проте ані саме клопотання, ані додані до нього органом досудового розслідування документи не містять таких відомостей.
Стосовно відповідності вилученого майна критеріям, зазначеним в ст. 167 КПК України, колегія суддів відмічає, що згідно ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Обшук та вилучення майна в даному провадженні було проведено 18 травня 2018 р., клопотання про накладення арешту на майно надійшло до суду 29 травня 2018 р.
В порушення вимог Закону в клопотанні про накладення арешту на майно не зазначено ні які саме копії матеріалів кримінального провадження, якими обґрунтовуються доводи, зазначені у клопотанні, додаються до клопотання, ні кількість аркушів цих матеріалів, також не зазначено дату погодження цього клопотання прокурором.
До клопотання органом досудового розслідування в порушення вимог закону не додано копії ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуків як в УСЗН, так і в УПФУ.
Під час апеляційного розгляду прокурор пояснив, що з моменту вилучення документів 18 травня 2018 р. і до часу розгляду апеляційної скарги 11 червня 2018 р. жодної експертизи в цьому провадженні не призначено.
Ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні клопотання слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої злочином, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
Зазначені положення, на думку колегії суддів, слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна не дотримані.
Також слідчим суддею повністю не дотримано положення Закону, згідно якого слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя взагалі не визначив спосіб арешту майна.
В рішенні ЄСПЛ по справі «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008 р. Судом наголошується, що при вирішенні питання про арешт майна необхідно дотримуватися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
На думку колегії суддів вилучення майна, яке зазначене в клопотанні слідчого не реалізує мету кримінального процесуального інституту арешту майна.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження того, що вилучене майна може бути пошкоджено або знищено, окрім того арешт майна УСЗН Великоновосілківської РДА Донецької області паралізує соціальну функцію держави, яка реалізується у вигляді призначення та виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
За таких обставин оскаржувану ухвалу слідчого судді визнати законною та обґрунтованою, такою, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України, не можна.
Згідно ст. 16 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
В ст. 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення, як під час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду не довела наявності передбачених законом підстав, необхідних для застосування арешту майна, а тому в даному провадженні не вбачається правових підстав для арешту майна, у зв`язку із чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуків у Великоновосілківському об`єднаному УПФУ Донецької області та управлінні соціального захисту населення Великоновосілківської райдержадміністрації.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170-173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу УСЗН Великоновосілківської РДА Донецької області на ухвалу слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 31.05.2018 року про арешт майна задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 31.05.2018 року про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Судді: