Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/32/18
Провадження по справі № 1-кп/281/48/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 рокусмт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Лугини кримінальне провадження № 0000290 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, Житомирської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілої сторони ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
встановив:
02.12.2017 ОСОБА_3 , не повідомляючи про свої злочинні наміри попросив свого знайомого ОСОБА_6 підвезти його до с. Станційне, Лугинського району, на що останній погодився та відвіз ОСОБА_3 до території незакінченого об`єкту будівництва, а саме: асфальтобетонного заводу, що знаходиться за адресою: вул. Залізнична, 11-г, с. Станційне, Лугинського району, який на праві власності належить ТОВ ТФ «Селянська община Торг», де висадив останнього після чого поїхав по особистих справах. Після чого ОСОБА_3 пішов на територію асфальтобетонного заводу, для того щоб здійснити крадіжку.

Перебуваючи на території асфальтобетонного заводу, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу за допомогою газового обладнання для різання металу, яке він привіз з собою, почав розрізати металеву водонапірну вежу, вартість якої становить 13400 гривень, та яка знаходиться на території асфальтобетонного заводу. З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_3 порізав водонапірну вежу на металеві частини для подальшого транспортування їх до пункту прийому металобрухту, таким чином виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були виявлені та припиненні сторонніми особами, а саме - ОСОБА_7 , який, побачивши, що робить ОСОБА_3 , підійшов до нього і викликав працівників поліції.

Своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці) ОСОБА_3 скоїв злочин передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

04.07.2018 між представником потерпілої сторони ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про примирення, згідно якої ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, вибачився перед представником потерпілої сторони, який прийняв його вибачення, зобов`язався відшкодувати останньому матеріальну шкоду в розмірі 13400 грн. щомісячними платежами до 31.12.2018, пообіцяв в подальшому більше так не вчиняти та щиро розкаявся у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, а також обвинувачений та представник потерпілої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України крім того, сторони угоди погодились на призначення ОСОБА_3 за вчинення вказаних злочинів покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.
Представник потерпілої сторони ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що він підтримує угоду про примирення, укладену між ним та ОСОБА_3 , а також вказав, що обвинувачений повинен відшкодувати йому матеріальну шкоду в розмірі 13,400 гривень щомісячними платежами до 31 грудня 2018 року. Зі ст. 473 КПК України ознайомлений, наслідки угоди йому зрозумілі. Угода укладена ним добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті що передбачені в угоді.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав укладену угоду про примирення, визнав свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та просив суд затвердити укладену між ним та представником потерпілої сторони угоду про примирення, пояснивши, що наслідки затвердження даної угоди йому відомі.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоду про примирення у даному кримінальному провадженні між обвинуваченим та представником потерпілої сторони.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Угода про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
В ст. 471 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про примирення.
Згідно вимог ст. 474 КПК України, якщо угоду досягнуто, обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди, з повідомленням інших учасників судового провадження.
В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
На підставі викладеного, враховуючи обставини та тяжкість вчиненого злочину, пом`якшуючі обставини покарання, відсутність обтяжуючих, врахувавши думку представника потерпілої сторони та обвинуваченого, які просили затвердити угоду про примирення, думку прокурора який не заперечував проти затвердження даної угоди, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про примирення, яка відповідає вимогам ч. 3 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого ОСОБА_3 , що він розуміє викладені в ч. 5 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують та має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, з`ясувавши, що представник потерпілого розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне винести у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 яким затвердити угоду про примирення, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України за викладених у вироку обставин, та призначити узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та санкції ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 368, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 04 липня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000290.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 відшкодувати представнику потерпілої сторони ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 13 400 (тринадця тисяч чотириста) гривень щомісячними платежами до 31 грудня 2018 року.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1