Ухвала
Іменем України
19 червня 2018 року
м. Київ
справа № 646/4733/17

провадження № 51-6807ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року щодо нього,
встановив:
Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) на 2 роки позбавлення волі, частиною 2 статті 186 КК на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 цього Кодексу.
Постановлено залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_5 .
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 скасовано в частині призначеного покарання. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за частиною 1 статті 186 КК на 2 роки позбавлення волі, частиною 2 статті 186 КК на 5 років позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з постановленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначає їх зміст та не наводить мотивів такої позиції з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений, оспорюючи призначене йому покарання, посилається на вимоги КПК, які не регулюють це питання (а саме стаття 66 КПК).
Також, засуджений вказує на упередженість та необ`єктивність судового розгляду апеляційним судом та обмеження його в реалізації процесуальних прав. Водночас засуджений оскаржує призначене йому покарання, однак доводів такої позиції не зазначає.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Позбавлена касаційна скарга засудженого і доводів на обґрунтованість необхідності зупинення вироку суду.
До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Проте вимоги касаційного скарги засудженого викладені не у відповідності до статті 436 КПК.

Звертаємо увагу засудженого і на те, що його касаційна скарга адресована до Верховного Суду України, в той час, коли відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3