Провадження № 1-кс/761/7588/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника власника майна-адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві

клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000363 від 20 січня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.200, ч.3 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0000363 від 20 січня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.200, ч.3 ст.209 КК України, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було скасовано, та задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке було вилучене 24 листопада 2017 року за адресами: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000363 від 20 січня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.200, ч.3 ст.209 КК України.

Заявник посилається на те, що арешт на майно було накладено необґрунтовано, оскільки майно, яке вилучене під час обшуку 24 листопада 2017 року за адресами: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , та жодного відношення до кримінального провадження №0000363 від 20 січня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.200, ч.3 ст.209 КК України не має. Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно, суд виходив з того, що воно має ознаки речового доказу. Однак на думку заявника така позиція суду та слідчого є лише припущеннями, які необґрунтовані належними доказами. Разом з тим, вказане майно не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, не набутий кримінально протиправним шляхом, не отриманий юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто не містить жодного з критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, а відтак не має жодного відношення до кримінального провадження №0000363 від 20 січня 2017 року. Таке безпідставне вилучення та арешт майна, неможливість його використання та експлуатації порушує права власника майна ОСОБА_5 . Таким чином, на думку заявника, арешт на майно ОСОБА_5 було накладено необґрунтовано, а тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження відпала.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту майна підтримала, просила слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі, з підстав у ньому наведених. Зазначила, що вилучене та арештоване майно, яке належить ОСОБА_5 , жодного відношення до кримінального провадження №0000363 від 20 січня 2017 року не має.

Слідчий ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання і скасування арешту майна, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва 01 березня 2018 року, зазначивши, що на час розгляду клопотання про скасування арешту майна досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000363 від 20 січня 2017 року не завершене. Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_4 від 14 березня 2018 року досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000363 від 20 січня 2017 року зупинено у зв`язку з направленням запиту про міжнародну правову допомогу. Вилучені предмети, речі та документи, які належать ОСОБА_5 , які було вилучено під час обшуку 24 листопада 2017 року за адресами: АДРЕСА_1 , мають доказове значення в кримінальному провадженні №0000363 від 20 січня 2017 року. Крім того вказав, що в ОСОБА_5 було вилучено особистий комп`ютер ОСОБА_6 , але пароль слідчому надано не було. Слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні тривають, вилучені предмети, речі та документи визнані речовими доками в кримінальному провадженні №0000363 від 20 січня 2017 року, призначені експертизи, а тому необхідність у накладенні арешту на даний час не відпала.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні Головного управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000363 від 20 січня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.200, ч.3 ст.209 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було скасовано, та задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке було вилучене 24 листопада 2017 року за адресами: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000363 від 20 січня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.200, ч.3 ст.209 КК України.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

З тексту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року вбачається, що при накладенні арешту на майно, колегія суддів виходила з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 від 01 грудня 2017 року у кримінальному провадженні №0000363 від 20 січня 2017 року призначено експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, яка на час розгляду клопотання про скасування арешту майна не проведена, а тому мета накладення арешту на вилучене майно, згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року , не досягнута. Разом з тим, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальністьта які б спростували висновки, викладені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається представник власника майна адвокат ОСОБА_3 в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000363 від 20 січня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.200, ч.3 ст.209 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1