ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1130/18

16 жовтня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого оператором ВНА на ТОВ «Водограй», раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 152 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_6 , законного представника потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ:
01.04.2018 приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на вул. Шевченка, що в с. Деражне, Костопільського району Рівненської області, зустрів малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та маючи на меті задоволення своєї статевої пристрасті, провів її до лісового масиву, що розташований на узбіччі автодороги вул.Шевченка, неподалік автобусної зупинки. Перебуваючи в лісовому масиві, ОСОБА_5 пригостив ОСОБА_9 цукеркою та став цілувати її в губи. В подальшому, використовуючи її психічний безпорадний стан через малоліття, яка в силу свого віку та розвитку не розуміла і не могла розуміти дійсний характер дій ОСОБА_5 , діючи умисно вчинив стосовно малолітньої ОСОБА_9 фізичні розпусні дії. Так, ОСОБА_5 стягнув до колін з неї колготи і труси, оголив її статеві органи та доторкався до них. Після цього ОСОБА_5 поклав малолітню ОСОБА_9 на землю, спустив до колін свої штани та труси, ліг зверху на потерпілу та вчинив імітацію статевого акту.

Суд вважає, що своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_9 фактично визнав та пояснив, що був дуже п`яний, не пам`ятає де зустрів ОСОБА_9 та як завів її до лісу. Знімав одяг з потерпілої та з себе, оскільки, хотів її просто попестити та погладити. Наміру ґвалтувати малолітню ОСОБА_9 він не мав. У вчиненому кається та в судовому засіданні попросив вибачення у законного представника малолітньої потерпілої.

Окрім фактичного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_9 , його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема свідок ОСОБА_10 показав, що 01.04. 2018 року у вечірню пору доби, близько 20 год. повертався з дружиною додому. При виїзді із с. Деражне по дорозі в лісовому масиві, неподалік автодороги, біля автозаправочної станції його дружина ОСОБА_11 побачила незнайомого чоловіка, який лежав на землі із знятими до колін штанами та трусами. При цьому він здійснював рухи як при статевому акті. Підбігши ближче побачив, що під незнайомим чоловіком лежить малолітня дівчинка, яка плакала, а він закривав їй однією рукою рот. Він відразу стяг його з потерпілої і побачив, що у неї теж були зняті до колін штани, колготи і труси. Незнайомця він прив`язав до дерева та викликав працівників поліції. Також він бачив, що статевий орган незнайомця був в стані ерекції.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_10 .

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показів не давала і відмовилася згадувати про події 01.04.2018 року. Зважаючи на вік потерпілої і поради психологів відділу освіти Костопільської райдержадміністрації та з метою збереження емоційної рівноваги потерпілої колегія суддів ухвалила відмовитися від її подальшого допиту.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що дочка повідомила їй, що у вечірню пору доби, коли вона перебувала біля магазину в с. Деражне, до неї підійшов незнайомий чоловік, який почав з нею розмовляти. Сказав, що на неї чекає мама в лісі та щоб вона йшла з ним. Вона пішла і обвинувачений завів її в ліс за автобусну зупинку, що навпроти заправки і там почав цілувати в губи, дав їй цукерку. Тоді поклав на землю, зняв колготи, труси, гладив по інтимних місцях та ліг на неї зверху. На даний час вона обвинуваченому вибачила і не згідна з покаранням, яке просив призначити останньому прокурор.

Відповідно до висновку експерта № 291 від від 06.04.2018 року при проведенні судово-медичної експертизи малолітньої ОСОБА_9 на підставі даних судово-медичної експертизи малолітньої ОСОБА_9 на момент огляду об`єктивних ознак наявності тілесних ушкоджень у неї не має (а.с. 121-122).

З висновку судово-психологічного експерта №83/18 від 12.04.2018 року (а.с.128-131) вбачається, що ОСОБА_5 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, при здійсненні інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в момент здійснення інкримінованого йому злочину в тимчасово хворобливому стані не перебував.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 01.04.2018 року, застосувавши до потерпілої ОСОБА_9 фізичне насильство, що виразилось у закритті їй рота своєю рукою намагався вчинити з нею природний статевий акт, однак, свої умисні злочинні дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час вчинення кримінального правопорушення його дії були припинені очевидцем ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, а саме замах на зґвалтування малолітньої ОСОБА_9 ..

Частиною четвертою статті 152 КК України передбачена відповідальність за зґвалтування малолітньої, тобто статеві зносини з малолітньою особою із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи.

Суб`єктивна сторона зґвалтування характеризується прямих умислом. Винний усвідомлює, що вчиняє природний статевий акт із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосуванн або з використанням безпорадного стану потерпілої особи, і бажає це зробити. Мотиви, не впливаючи на кваліфікацію, можуть бути різними (задоволення статевої пристрасті, помста, бажання принизити потерпілу особу, прагнення сексуального самоствердження, хуліганські спонукання тощо). За спрямованістю умислу замах на зґвалтування, за якого винна особа діє з метою вчинення природного статевого акту і саме для цього застосовує фізичне ї психічне насильство, потрібно відмежовувати від суміжних злочинів.

В своїх поясненнях обвинувачений заперечив умисел на зґвалтування малолітньої ОСОБА_9 ..

Згідно висновку експерта № 291 від 06.04.2018 року на тілі малолітньої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виявлено (а.с. 121-122). Відповідно до висновку експерта № 187 від 18.04.2018 року на представленому мазку із відбитком статевих органів малолітньої ОСОБА_9 наявність сперматозоїдів не встановлена (а.с. 125). У висновку експерта № 188 від 18.04.2018 року зазначено, що на представлених на експертизу дитячих трусах наявність сперми не встановлено, а на дитячих колготках і штанах плям схожих на сперму не виявлено (а.с. 126-127). Згідно висновку експерта № 21 від 11.05.2018 року на матеріалі із статевого члена, вилученому у обвинуваченого ОСОБА_5 , ядровмісні епітеліальні клітини не знайдені (а.с. 132-133). Тобто вищевказані експертизи заперечують вчинення обвинуваченим статевого акту.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» передбачено, що розпусні дії повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту.

Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений оголив статеві органи малолітньої ОСОБА_9 та свої, здійснював непристойні доторкання до статевих органів потерпілої та імітацію статевого акту.

Зважаючи на висновки експертиз, які вказують на відсутність статевого акту між обвинуваченим та потерпілою, суд розцінює покази свідка ОСОБА_10 про те, що обвинувачений лежачи на потерпілій здійснював рухи як при статевому акті, саме як підтвердження того, що обвинувачений при вчиненні розпусних дій здійснював імітацію статевого акту.

Будь-яких інших доказів того, що умисел обвинуваченого ОСОБА_5 був направлений саме на зґвалтування малолітньої ОСОБА_9 стороною обвинувачення суду не надано.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції Українита ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15., ч. 4 ст. 152 КК України, а саме замах на зґвалтування малолітньої ОСОБА_9 не знайшла свого підтвердження під час судового слідства, а тому вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 2 ст. 156 КК України (вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи), оскільки під час досудового слідства не підтверджено належними доказами умислу обвинуваченого ОСОБА_5 на зґвалтування.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, а також думку законного представника малолітньої потерпілої щодо міри покарання..

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо малолітньої та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, позитивну характеристику з місця проживання та вчинення злочину вперше.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, суд приходить до переконання, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_5 не можливе без позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті 156 КК України.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов відсутній.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374-376,395 КПК України, ст.152, 156 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 156 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

Строк покарання засудженому рахувати з часу затримання у зв"язку з даним провадженням, а саме з 23 год. 00 хв. 01 квітня 2018 року.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Після набрання вироком суду законної сили речові докази по справі (а.с. 49) - дитячі штани та колготи повернути законному представнику малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , джинсові штани та труси типу шорти повернути ОСОБА_5 ..

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_12

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2