АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1041/18 Справа № 208/622/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 16 січня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 13.06.2000 Криничанським районним судом за ч.3 ст.82,44 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з конфіскацією майна.

Звільнений 25.07.2001 з Жовтоводської ВК за ухвалою Жовтоводського міського суду 23.07.2001 ст.52 КК України. умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 1 день.

- 24.12.2001 Баглійським районним судом ч.1 ст.289, ч.3 ст.185, ч.2 ст.286, 70 КК України до позбавлення волі строком па 4 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбутий строк 6 місяців за вироком від 13.06.2000 року, до відбуття - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Звільнений 23.09.2005 з ОСОБА_9 за ухвалою Солонянського районного суду від 19.09.2005, умовно-достроково, невідбутий строк 5 місяців 16 днів.

- 26.05.2008 Баглійським районним судом за ч. 2 ст. 185. ч.3 ст.15,76 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки.

- 28.08.2009 Баглійським районним судом за ч. 2 ст. 289 КК України КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано не відбутий сірок 6 місяців за вироком Баглійеького районного суду від 26.05.2008 до відбуття - 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Звільнений 04.04.2014 з Солонянської ВК (№ 21) за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області 27.03.2014 ст.81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк 8 місяців 24 дня

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та визначено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Повторно, 16 січня 2018 приблизно о 14-35 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи на території ПАТ «ДМК», а саме на другому поверсі, в приймальні громадян начальника цеху ЦРМО, за адресою: вулиця Соборна 18 Б в м. Кам`янському, побачив в шухляді столу мобільний телефон «Acer Liquid Z 330», який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_7 виник протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в означений час у вказаному місці, діючи умисно, повторно, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи при цьому, що своїми діями здійснює таємне незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, ОСОБА_7 впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, скориставшись тим, що потерпіла тимчасово втратила контроль над своїм майном умисно, таємно, із корисливих мотивів заволодів мобільним телефоном «Acer Liquid Z 330», який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_10 , вартість якого складає 1710 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 , залишив місце вчинення злочину, викраденим майном у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 , майнову шкоду у розмірі 1710 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши більш м`яке покарання ніж призначене судом першої інстанції, не пов`язане з реальним позбавленням волі або обмеження волі та застосувати ст. 75 КК України, призначивши покарання з випробувальним терміном.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду щодо невірної оцінки органом пробації проблемних питань особистості обвинуваченого та його життєдіяльності через неможливість його представника, який мав оцінити пояснення ОСОБА_7 , бути присутнім під час допиту останнього, є необґрунтованими, оскільки вирок суду містить посилання на них, а тому, на переконання адвоката, є незрозуміли, що саме може вплинути на характеристику, надану органом пробації. Захисник вважає, що суд не надав належної оцінки обставинам провадження та даним про особу обвинуваченого, внаслідок чого призначив останньому занадто суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, позицію прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Разом з тим, надавши оцінку доводам адвоката, наведеним в апеляції, про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, а також тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок суворості, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносить до категорії злочинів середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, задовільно характеризується, проживає з дружиною, тобто має міцні соціальні зв`язки. За таких обставин, суд вважав можливим не призначати ОСОБА_7 покарання у виді максимальної санкції, передбаченої ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, суд дійшов висновку про те, що Заводський районний сектору Кам`янського міського відділу південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації не вірно оцінив проблемні питання особистості обвинуваченого та його життєдіяльності через неможливість представника органу пробації бути присутнім особисто, з об`єктивних причин, в судовому засіданні і вислухати пояснення обвинуваченого.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, належним чином дані про його особу не врахував, внаслідок чого призначив ОСОБА_7 занадто суворе покарання.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_7 визнав свою вину та щиро розкаявся, що відноситься до обставин, що пом`якшує покарання.

Окрім того, суд безпідставно дійшов висновку про неможливість врахування доповіді представника уповноваженого органу з питань пробації, хоча у підготовчому судовому засіданні порушив питання необхідності її складання.

Як вбачається з висновків, наведених Заводським районним сектором Кам`янського міського відділу південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу про ймовірність вчинення повторного, орган пробації вважав, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі та становить середній ризик небезпеки для суспільства.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання звільнення особи від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд з`ясовує обставини що характеризують поведінку винної особи до вчинення злочину, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, що характеризують поведінку винної особи після вчинення злочину, а також індивідуальні особливості особи.

З урахуванням зазначених вище обставин, надавши оцінку тяжкості скоєного обвинуваченим правопорушення, даним про його особу, обставинам, що пом`якшують покарання, а також висновкам представника уповноваженого органу з питань пробації, колегія суддів вважає, що вони є достатніми для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.

На думку колегії суддів, наведені у вироку доводи суду про доцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, за наявності вищезазначених підстав, є непереконливими.

Суд першої інстанції не врахував достатньою мірою всіх обставин кримінального провадження і даних про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим колегія суддів вважає можливим призначити останньому покарання з іспитовим строком із застосуванням ст. 75 КК України.

За таких обставин, частково погоджуючись з доводами адвоката, колегія суддів визнала, що призначене ОСОБА_7 покарання є надмірно суворим та таким, що не відповідає обставинам кримінального провадження та даним про його особу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині призначення основного покарання, пов`язаного з позбавленням волі, слід пом`якшити, звільнивши обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року - задовольнити частково.

Змінити вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, визначені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язавши останнього періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: