ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 225/4456/15-к
Провадження № 51-1610км18
22 травня 2018 року

м. Київ

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000597, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Бутори Григоріопольського району
Республіки Молдова, жителя

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
За вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року, ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 9 квітня 2015 року о 19:00 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) на ґрунті особистих неприязних відносин зі своєю дружиною ОСОБА_7 , яка за станом здоров`я самостійно не пересувалась, умисно декілька разів ударив останню кулаком в обличчя, а потім завдав їй дерев`яною палицею численних ударів по різних частинах тіла. Цими діями засуджений заподіяв потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили 11 квітня 2015 року її смерть від набряку головного мозку, обумовленого закритою черепно-мозковою травмою з крововиливами під оболонки мозку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати постановлену щодо ОСОБА_6 ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть аргументів прокурора зводиться до того, що згаданий суд усупереч статям 370, 419 КПК у своєму рішенні не дав відповідей на окремі доводи в апеляційній скарзі засудженого, а також суд, не зваживши на посилання в ній на застосування незаконних методів на початковій стадії досудового розслідування, не дотримався положень ч. 6 ст. 206 вказаного Кодексу.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення, а також про забезпечення участі сторони захисту в такому розгляді до суду касаційної інстанції не надходило.

Позиції учасників судового провадження
В суді касаційної інстанції прокурор не підтримав подану касаційну скаргу, вважав оспорюване судове рішення законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що подана скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає ухвалу апеляційного суду в межах поданої касаційної скарги, в якій фактично не заперечується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінально караного діяння, правильність його кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК та справедливість призначеного покарання.
Згідно зі ст. 438 КПК суд касаційної інстанції вправі скасувати оспорювану ухвалу на підставі п. 1 цієї статті лише за умови допущення у справі таких порушень вимог вказаного Кодексу, які в силу ст. 412 КПК є істотними, перешкодили чи могли перешкодити суду нижчої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, за наявності достатніх переконливих доводів про це у поданій скарзі відповідної сторони.

Виходячи зі змісту приписів ч. 3 ст. 22 КПК під час кримінального провадження прокурор не може водночас здійснювати функції державного обвинувачення та захисту.

Як убачається з кримінального провадження, в ході судового розгляду ОСОБА_6 висловлював доводи, аналогічні за змістом викладеним в апеляційній скарзі, щодо його непричетності до смерті дружини, настання таких наслідків через її хворобу печінки та щодо можливого отримання потерпілою тілесних ушкоджень під час транспортування її трупа.
За матеріалами справи впродовж судового слідства за участю захисника місцевий суд перевірив версію, висунуту ОСОБА_6 на свій захист, і спростував її у вироку, навівши конкретні докази. Цей вирок стороною обвинувачення в апеляційному порядку не оскаржувався. Більше того, згідно з даними, відображеними на цифровому носії інформації, на якому за допомогою технічного засобу зафіксовано перебіг проведення судового засідання, під час здійснення апеляційного провадження прокурор не заявляв жодних клопотань, не вказував про необхідність вчинення дій, передбачених ч. 6 ст. 206 КПК, з огляду на зміст скарги засудженого. Навпаки, прокурор наполягав на неспроможності доводів апелянта та висунутих останнім вимог і просив залишити їх без задоволення. Саме таке рішення прийняв апеляційний суд. Справедливості та законності згаданого рішення сторона захисту під сумнів не ставила й, на відміну від прокурора, не оскаржила в порядку касаційної процедури.

Крім того, суть доводів ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі, за її змістом, полягала у незгоді з фактом заподіяння ним потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. Такі доводи апеляційний суд розглянув за участю захисника і, пославшись в ухвалі на дані, які в силу ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, що також не оспорюються прокурором, визнав наведені скаржником аргументи неспроможними. Тому суд, зазначивши відповідні правові підстави, залишив апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Таким чином, ухвалу апеляційного суду не можна вважати такою, що безумовно суперечить положенням статей 370, 419 вказаного Кодексу.

Крім того, у касаційній скарзі не міститься переконливого обґрунтування незаконності прийнятого по суті рішення. Викладені прокурором доводи щодо окремих недоліків ухвали не стосуються суті самого судового рішення і не є достатніми для його скасування.

Посилання прокурора на порушення судом вимог ст. 206 КПК убачаються некоректними, оскільки такі вимоги відносяться до загальних обов`язків слідчого судді. При цьому прокурор не позбавлений процесуальної можливості провести у разі необхідності перевірку з питань законності поводження із затриманою особою.

Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено. Отже, й немає підстав для задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення.

Керуючись статтями 433, 434 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3