Справа180/1145/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець кримінальне провадження, внесене 10 лютого 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081, за яким

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с.Глухе Томаківського району Дніпропетровської області, із середньою технічною освітою, одружений, фізична особа-підприємець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Восени 2016 року, перебуваючи на території Литовської Республіки, ОСОБА_3 купив автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» типу легковий хетчбек-В, з номером кузову НОМЕР_1 , з реєстраційним номером Литовської республіки НОМЕР_2 , після чого, 18 листопада 2016 року ввіз вказаний транспортний засіб на митну територію України, в зоні діяльності пункту пропуску «Виступовичі-Нова Рудня» Житомирської митниці ДФС України у митному режимі «транзит», терміном на 10 діб.

У листопаді 2016 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_3 придбав у невідомого йому чоловіка в м.Києві документ на своє ім`я, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 27.03.2014 року Нікопольським ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» типу легковий хетчбек-В, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , який в подальшому умисно використовував.

10 лютого 2017 року приблизно о 09 годині 55 хвилин ОСОБА_3 в приміщенні кабінету № 3 з дорожнього нагляду сектору превенції Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Єдності,15, на вимогу працівників поліції надав вищевказаний документ, при перевірці якого було з`ясовано, що згідно реєстраційної карти транспортного засобу з Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 видане 02.04.2013 року на автомобіль УАЗ 31514, д.н.з. НОМЕР_5 , власником якого є ПАТ «Укртрансгаз»; під державним номерним знаком НОМЕР_4 зареєстровано автомобіль HONDA ACCORD, власником якого є ОСОБА_5 .

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю, надав показання, якими підтвердив фактичні обставини його вчинення, викладені в обвинувальному акті. Розповів, що в листопаді 2016 року перевіз на територію України з Литви автомобіль марки «Volkswagen». Через мережу Інтернет знайшов телефон чоловіка, з яким домовився про оформлення документів на ввезений автомобіль, приїхав до м.Київ, і поблизу МРЕВ, передавши кошти в сумі 1300-1400 доларів США, через дві години отримав технічний паспорт на автомобіль, реєстраційне посвідчення та номерні знаки. Вважав, що отримав справжні документи, хоча й незаконним шляхом. Додатково повідомив, що хотів зекономити на митному оформленні автомобіля, оскільки офіційне митне оформлення автомобіля йому обійшлося б вчетверо дорожче. У вчиненому розкаюється.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, за клопотанням прокурора та за відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і постановив розглянути вказану справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу. На виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про неможливість оскарження ними визнаних обставин в апеляційному порядку.

За результатами дослідження обвинувального акту, на підставі показань обвинуваченого, які є чіткими, послідовними, і такими, що не суперечать обставинам вчиненого кримінального правопорушення, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування та прокурором за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, скоєне ОСОБА_3 , є злочином невеликої тяжкості.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не надходило, одружений, є фізичною особою-підприємцем.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Зважаючи на ступінь тяжкості злочину, його обставини, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, суд вважає за необхідне призначити йому мінімальне покарання в межах санкції ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Вартість проведеної судової технічної експертизи документів, оформленої висновком експерта № 4/2.1, 2.3-71 від 09 березня 2017 року, становить 703 гривні 68 копійок, які слід стягнути із засудженого на користь держави.
Згідно постанови про визнання речей речовими доказами від 23 травня 2018 року визнано речовим доказом свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 02.04.2013 року.
Долю речового доказу слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, і призначити йому покарання у виді 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової технічної експертизи документів в розмірі 703 (сімсот три) гривні 68 копійок.
Речовий доказ по справі, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 02.04.2013 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , поміщений у спец.пакет експертної служби МВС № 3041474 і переданий на зберігання до камери схову речових доказів Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, знищити.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1