справа № 620/443/18
провадження № 1-кп/620/39/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2018 року Зачепилівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Зачепилівка Харківської області матеріали кримінального провадження № 0000108 від 14.02.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Личково Магдалинівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 05.07.2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

в скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи засудженим 05.07.2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку повторно вчинив умисні злочини за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 13.02.2018 року близько 22.00 год. перебуваючи разом з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, уклали злочинну змову щодо незаконного заволодіння транспортним засобом на території м. Красноград Харківської області. Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, по корисливим мотивам, з метою особистого збагачення, з с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, вирушили до м. Красноград Харківської області. Прибувши до м. Красноград Харківської області останні вирушили пішки по місту в пошуках автомобіля з метою подальшого заволодіння ним. Так, в ході реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 прибули до території Красноградської ЦРЛ Харківської області, розташованої за адресою: м. Красноград, вул.. Шиндлера, 87, Харківської області, де виявили в незачиненому ангарі для утримання транспорту автомобіль марки ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з номером кузову VIN- НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 . Вирішивши незаконно заволодіти саме даним автомобілем, відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_7 проник до вищевказаного ангару з метою відкриття автомобіля та запуску його двигуна для подальшого заволодіння, а ОСОБА_4 залишився на відстані від ангару з метою подання знаку щодо необхідності залишення місця події ОСОБА_7 в разі появи сторонніх осіб. Коли ОСОБА_7 шляхом підбору ключа відчинив водійські дверцята вищевказаного автомобіля та здійснив запуск його двигуна, вони разом з ОСОБА_4 на ньому покинули територію Красноградської ЦРЛ та направились на ньому до с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, де розпорядились ним на власний розсуд, продали його невстановленій особі, чим завдали потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду.

Крім того, 11.03.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , уклавши злочинну змову щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, на громадському транспорті прибули до м. Красноград Харківської області. Прибувши до м. Красноград Харківської області ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, по корисливим мотивам, з метою особистого збагачення, почали ходити по м. Красноград Харківської області в пошуках автомобіля для подальшого заволодіння ним. Під час пошуку такого автомобіля ОСОБА_8 добровільно відмовився від вчинення злочину та на залізничному транспорті направився до свого місця проживання, після чого ОСОБА_4 самостійно продовжив реалізацію свого злочинного умислу. Так, 12.03.2018 року, близько 03.00 год., на узбіччі автодороги, поруч з домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 помітив автомобіль марки ВАЗ 21053, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 з номером кузову VIN- НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 , шляхом зламу внутрішнього замка на водійських дверцятах, проник до зазначеного автомобіля та за допомогою викрутки, яку помістив до замку запалення, здійснив запуск двигуна автомобіля, на якому направився до с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області, де розпорядився ним на власний розсуд, продавши ОСОБА_10 , чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочинів визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та підтвердив, що злочини було скоєно ним при обставинах, про які він дав добровільно та правдиво свідчення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні і які правильно вказані в обвинувальному акті.

Відповідно до ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги повне визнання ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, його вина є доведеною, суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважає, що у подальшому дослідженні доказів по справі, отриманих під час досудового слідства, не має потреби, обмежившись дослідженням матеріалів справи, якими характеризується ОСОБА_4 . Судом роз`яснено учасникам процесу, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні інкримінуємих йому злочинах доказана повністю і його дії слід кваліфікувати:

- за ч.2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням до приміщення;

- за ч.2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

При призначенні міри покарання суд враховує характер та фактичні обставини вчинених злочинів, їх тяжкість, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , раніше судимого, який вчинив злочини в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття; обтяжуючі покарання обставини рецидив злочинів.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_4 05.07.2017 року був засуджений Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення не став, 13.02.2018 року та 12.03.2018 року скоїв нові умисні злочини, тому суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 71 КК України та до знов призначеного покарання частково приєднати покарання за попереднім вироком і остаточно призначити покарання з урахуванням вимог ч.4 ст. 71 КК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. 65 КК України, суд вважає, що міра покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинна бути обрана в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України, так як виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в місцях позбавлення волі.

У зв`язку з тим, що обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що судом призначається реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства, тому ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не відпали та є актуальними.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, в якому останній просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальні збитки завдані злочином, а саме відшкодувати вартість викраденого автомобіля ВАЗ 21104 в розмірі 76 970 грн.

Ч.1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, не оспорюється обвинуваченим, підтверджується зібраними по справі доказами і тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судових витрат по справі не має.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

Згідно ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 року остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили залишити засудженому ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в «Харківській установі виконання покарань (№27)». Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 відраховувати з 22.03.2018 року.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакцію Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 р.) зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 22 березня 2018 року по день набрання вироком законної сили.

Речові докази:
-автомобіль марки ВАЗ 21053, р.н. НОМЕР_3 , який знаходить під розпискою у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після набрання вироком законної сили повернути останньому;
-саббуфер, магнітофон марки «Кенвуд», підлокітник, підставка для магнітофона, запасне колесо з диском, підсилювач марки «МАС», 4 музичні колонки, побутовий сигналізатор газу, хрестовий ключ, карбюратор, лійку, автомобільний компресор, гумовий коврик, гаєчні ключі, які знаходяться під розпискою у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після набрання вироком законної сили повернути останньому;
-комплект чохлів для автомобільних сидінь, який складається з верхньої та нижньої частин двох передніх сидінь, які знаходяться під розпискою у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після набрання вироком законної сили повернути останньому.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_4 в рахунок погашення цивільного позову 76 970 грн.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення в кримінальну палату Апеляційного суду Харківської області через Зачепилівський районний суд Харківської області, засудженим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий, суддя ОСОБА_1