11-кп/775/354/2018(м)

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первомайське, Краснодарського Краю, РФ, громадянина України, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Стягнувши з ОСОБА_8 витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_9 в сумі 5737, 69 гривень на користь місцевого бюджету Центрального району міста Маріуполя. Стягнувши з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 24 532 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн.. Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 22.06.2017 року приблизно о 14.30 годині ОСОБА_8 , знаходячись на літньому майданчику біля «Торгівельного павільйону», який знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Пилипа Орлика, 85-Б, в Центральному районі м. Маріуполя, маючи умисел на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, в ході сварки з ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, утримуючи в руці дерев`яний стул з металевим каркасом, умисно завдав потерпілому один удар в область голови вищевказаним стулом, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: масивної зяючої забійної рани у лобно-тімянно-потилечній області, справа, яка проникла у порожнину черепу з багато осколковим вдавленим переломом лобної і тім`яної кістки справа і потиличній кістки зліва зі зміщенням відломків у порожнину черепу та переходом на основу черепу, масивного крововиливу у м`які покрови голови, крововиливи під тверду мозкову оболонку у тьмяно-потиличній області справа об`ємом 4,0 куб, крововиливу під м`які мозкові оболонки у тім`яній області зліва і справа з крововиливом у речовину головного мозку, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння, після чого з місця скоєння злочину зник.

Смерть ОСОБА_9 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилась масивною раною у лобно-тім`яно-потиличній області справа з багато осколковим вдавленим переломом лобної і тім`яної кістки справа і потиличної кістки зліва з переходом на основу черепу, масивними крововиливами у м`які покрови голови, під тверду та м`які мозкові оболонки і у речовину головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку та двосторонньою гіпостатичною пневмонією.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 121 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та винесеним без урахування всіх пом`якшуючих обставин по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та відповідно кваліфікував дії останнього.

Висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У пункті 3 зазначеної постанови Пленуму ВСУ вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступень тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, за попереднім місцем роботи характеризується позитивно, про що свідчать чисельні подяки та грамоти, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, судом першої інстанції правильно прийнято до уваги та враховано обставину, що пом`якшує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою похилого віку. Обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та мотивованого рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції інкримінованої статті.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 щодо не врахування при призначенні покарання ряду пом`якшуючих обставин, то вони не можуть вважатися обґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання, місцевий суд в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, його похилий вік, характеризується позитивно за місцем попередньої роботи, має постійне місце проживання, врахував поведінку потерпілого, а саме дії якого передували вчиненню кримінального правопорушення та виразились в грубих та образливих висловлюваннях на адресу обвинуваченого, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавець закріпив, що до повноважень суду відноситься вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, можливість призначати покарання, при цьому тільки суду при обранні покарання надана можливість використовувати терміни та поняття зміст яких не визначається нормативними актами при врахуванні пом`якшуючих обставин «інші обставини справи», а також терміна «щире каяття», ст.. 66 КК України; можливості призначення меншого від найнижчої межі покарання, передбаченого санкцією статті, а саме на підставі ст. 69 КК України; індивідуалізація покарання, а саме від і розмір міри державного примусу, який, тільки суд призначає особі винній, що вчинило злочин, залежно від особливості цього злочину і його суб`єкта.

Призначене місцевим судом покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок тяжкості для досягнення мети покарання.

Переконливих доводів, які б спростували висновки місцевого суду в частині призначеного покарання, захисник ОСОБА_6 у апеляційній скарзі не навів.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: