АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3468/2018 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2

12 липня 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року, -
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження того, що акції ПАТ «БАНК ВТБ» належать ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.
Мотивуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, прокурор зазначає про те, що рішення слідчого судді не містить обґрунтованих та належних підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. Так, прокурор стверджує, що з часу проголошення незалежності України до теперішнього часу громадянин Російської Федерації ОСОБА_8 систематично та публічно заперечує проти її визнання в межах існуючих із 1991 року та визнаних іншими країнами державних кордонів.
Далі в апеляційній скарзі прокурор зазначає про те, що арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 надасть змогу забезпечити у майбутньому виконання покарання у виді конфіскації майна. Додає, що підозрюваний ОСОБА_8 є власником 73 529 411 акцій ПАТ «БАНК ВТБ».
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги за апеляційною скаргою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано відмовлено у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовлено.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги прокурора такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом з тим, колегія суддів дослідивши додані ініціатором клопотання матеріали, дійшла висновку про відсутність належного обгрунтування необхідності накладення арешту на майно, з урахуванням того, що стороною обвинувачення належним чином не доведено те, що акції ПАТ «БАНК ВТБ» мають відношення до ОСОБА_8 та можуть бути використані при виконанні покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку із чим вимоги прокурора в цій частині, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, необхідним буде відмітити той факт, що повідомлення про підозру направлено звичайним листом (а.с.31, 32, 33 т. 2), що суперечить вимогам КПК України.
Твердження прокурора про те, що рішення слідчого судді не містить обґрунтованих та належних підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення.
Посилання сторони обвинувачення на те, що арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 надасть змогу забезпечити у майбутньому виконання покарання у виді конфіскації майна, слід визнати передчасними, з урахуванням порушень процедури повідомлення особи про підозру.
Таким чином, слідчий суддя, встановивши, що клопотання прокурора про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, обґрунтовано відмовив у його задоволенні.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4