Справа № 709/1782/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року смт. Чорнобай

Слідчий суддя Чорнобаївського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
підозрюваного - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
перекладача - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області клопотання слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області
ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Баку Азербайджанської Республіки, зареєстрований та проживає в гуртожитку за адресою:

АДРЕСА_1 , азербайджанця, громадянина Азербайджанської республіки, освіта середня, не одруженого, студента 5 курсу Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, на утриманні неповнолітніх дітей не має, депутатом будь-якого рівня, постраждалим в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, учасником бойових дій не являється, раніше не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .
В обґрунтування даного клопотання зазначалися наступні обставини.
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб: а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 27 серпня 2018 року, близько 05:30, перебуваючи на автомобільній парковці біля будинку № 251 по вул. Благовіщенська, м. Золотоноша Черкаської області, поза волею власника, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом підбору ключа до замка в дверцятах автомобіля, з метою використання автомобіля, вилучили із власності ОСОБА_10 , тим самим, незаконно заволоділи автомобілем марки ВАЗ 2103, білого кольору, 1977 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ), який на праві власності належить ОСОБА_11 та користувачем якого з 2007 року згідно генерального доручення на вищевказаний автомобіль є ОСОБА_10 , із слів потерпілого ОСОБА_10 на даний час останній оцінює викрадений автомобіль в 25000,00 грн., та в подальшому, шляхом запуску двигуна, з місця пригоди на вказаному автомобілі зникли та в послідуючому, цього ж дня, вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_8 було затримано працівниками поліції на території смт. Чорнобай Черкаської області.

За даним фактом 27 серпня 2018 рокурозпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000895за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
28 серпня 2018 року підозрюваного ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 289 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 обґрунтовується та підтверджується наступними матеріалами досудового розслідування: протоколом огляду місця події від 27 серпня 2018 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 27 серпня 2018 року; протоколом затримання ОСОБА_5 ; допитом в якості підозрюваного ОСОБА_5 від 28 серпня 2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому, і застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить їх запобігання. Зокрема, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також, перебуваючи на волі, незаконно впливати на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим вчинити інші кримінальні правопорушення. При цьому прокурор ОСОБА_3 вказував, що підозрюваний є громадянином іншої держави. Разом з тим просив передбачити заставу у межах семидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати паспорт для виїзду закордон; носити електронний засіб контролю.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили та просили застосувати більш м`який запобіжний захід. Зокрема, захисник ОСОБА_6 вказував на необґрунтованість підозри, а також зазначав, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є сумнівною. Звертав увагу суду на те, що його підзахисний був затриманий ще 27 серпня 2018 року. При цьому останній дає свідчення, бере участь у слідчих діях та не має наміру переховуватися. Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_5 приїхав на навчання, є студентом, харектеризується позитивно. За таких обставин жодні підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу відсутні.
Заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов такого висновку.
Згідно зі змістом ст.ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки.
При цьому Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.
У ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4
ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризиків, передбачених ч. 1
ст. 177 КПК України, а також не доведено підстави для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Посилання сторони обвинувачення на ймовірність вчинення підозрюваним однієї із дій, які вказані у п. 1-5 ч. 1 ст.177 КПК України, не підтверджені доказами.
Із досліджених доказів, які містяться в матеріалах клопотання, встановлено, що
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, є студентом та за місцем навчання характеризується позитивно.
Разом з тим стороною обвинувачення не доведено, що підозрюваний ОСОБА_5 не виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки; переховуватиметься від органів слідства чи суду, зокрема ухилятиметься від явки до слідчого чи суду; чинитеме тиск чи інший незаконний вплив на свідків; перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином або вчинить інше кримінальне правопорушення.
Надані стороною обвинувачення докази також не доводять обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш мякий запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Оскільки органами досудового розслідування не доведено, що більш м`який запобіжний захід буде недоцільним для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід.
З метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий суддя вважає за необхідне обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з можливістю відвідувати навчальний заклад з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя дійшов переконання, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та в суді.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 183, 194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області
ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 - відмовити.
Обрати стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці за місцем його фактичного проживання та реєстрації у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Заборонити ОСОБА_5 залишати кімнату 403 у гуртожитку по
вул. Онопрієнка, 8 у м. Черкаси з 18:00 до 07:00 до 29 жовтня 2018 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
2) утримуватися від спілкування з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 окрім як при проведенні слідчих та процесуальних дій за їх участі;
3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон;
4) носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Строк дії ухвали - 2 місяці, тобто до 29 жовтня 2018 року включно.
Виконання ухвали доручити ГУНП в Черкаській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним протягом п`яти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1