Справа № 162/808/18
Провадження № 1-кс/162/122/2018
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року селище Любешів.

Слідчий суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

начальника слідчого відділення поліції ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

третьої особи-володільця майна ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого поліції про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000238,

встановив:

Клопотання умотивовано тим, що у провадженні слідчого відділення Любешівського відділення Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління поліції у Волинській області перебуває кримінальне провадження про порушення здійснення операцій з металобрухтом. Зокрема встановлено, що ОСОБА_5 , не будучи суб`єктом господарювання, 02 листопада 2018 року у селі Деревок Любешівського району Волинської області, використовуючи автомобіль «Івеко»», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ваги, приймав у населення металобрухт. 02 листопада 2018 року згаданий транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію, ваги, металобрухт вагою приблизно 300 кілограмів вилучено у ході огляду місця події. У зв`язку з тим, що вказані речі є знаряддями та предметом кримінального правопорушення, їх визнано речовими доказами, слідчий просить накласти на них арешт.

Начальник слідчого відділення Любешівського відділення поліції у судовому засіданні клопотання підтримав. ОСОБА_3 при цьому зазначив, що у Любешівському відділенні поліції відсутні належні умови для зберігання транспортних засобів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, щодо транспортного засобу вважає за доцільне накласти на нього арешт шляхом заборони відчуження та передати на зберігання законним володільцям.

ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив, однак просить суд не позбавляти права користування транспортним засобом, оскільки автомобіль використовується його сім`єю у побутових потребах.

Вивчивши подані матеріали досудового розслідування, проаналізувавши законодавство, доходжу наступних висновків.

03 листопада 2018 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості про те, що ОСОБА_5 , не маючи передбаченої законом ліцензії, у селі Деревок Любешівського району Волинської області приймав у населення металобрухт.

У ході огляду місця події 02 листопада 2018 року у ОСОБА_6 вилучено транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію, ваги, металобрухт.

Відповідно до постанови слідчого вказане майно визнано речовими доказами.

Згідно з статтею 167 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У відповідності з пунктом 1 частини другої, частиною третьою статті 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини четвертої статті 173 КПК у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З наданих матеріалів кримінального провадження слідує, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Між тим, слідчий у своєму клопотанні не деталізував у який з передбачених законом способів необхідно накласти арешт на вилучене майно.
З огляду на пояснення ОСОБА_6 , а також відсутність відомостей про наявність можливостей у Любешівського відділення поліції на належне збереження транспортного засобу, вважаю, що на автомобіль «Івеко»», реєстраційний номер НОМЕР_1 , необхідно накласти арешт шляхом заборони володільцям цього майна, не позбавляючи їх права користування, у повній мірі володіти та розпоряджатися цим майном, тобто заборонити його відчужувати та змінювати технічний стан, передавши вказане майно на відповідальне зберігання. У зв`язку з передачею на зберігання транспортного засобу, свідоцтво про його реєстрацію необхідно повернути.

Інше майно, яке вилучено в ході огляду місця події 02 листопада 2018 року, підлягає арешту шляхом позбавлення осіб, у володінні яких воно перебувало, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 170-173 КПК,

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «Івеко» 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , шляхом заборони його власнику ОСОБА_7 , володільцю ОСОБА_5 відчужувати вказане майно та змінювати його технічний стан.

Накласти арешт на ваги, 300 (триста) кілограмів брухту чорних та кольорових металів шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування цим майном.
Автомобіль «Івеко» 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 передати на відповідальне зберігання його володільцям ОСОБА_8 , ОСОБА_5 .

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 повернути ОСОБА_8 або ОСОБА_5 .

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя Любешівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1