справа №619/4306/16-к
провадження №1-кп/619/51/18
УХВАЛА

10 травня 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_4
прокурораОСОБА_5
потерпілоїОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
захисниківОСОБА_8
ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000673 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.149 КК України, -

встановив
У провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0000673 від 15.06.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.149 КК України.

Ухвалою суду від 21 березня 2018 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено по 20 травня 2018 року включно.

У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на ризики, які передбачені ст.177 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, так як прокурором не зазначені ризики. При цьому обвинувачений та захисники просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши клопотання та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в том у числі передбачені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Згідно абз.2 ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст.177 КПК України. Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч.2 ст.183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з обвинувального акта та наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України 19 жовтня 2016 року був затриманий уповноваженою службовою особою та до нього відповідно до ухвали слідчого судді від 21 жовтня 2016 року до нього був застосований запобіжний у вигляді тримання під вартою.

Відповідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко встановити наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурором не надано суду чітких визначень як законодавчих підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке триває з 19 жовтня 2016 року, так і обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочинів, врахування особи ОСОБА_7 та інших обставин (ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України).

Суд вважає, що обмеження розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111112 рішення від 01 березня 2007 року; п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Оцінивши в сукупності всі обставини, на які посилалися сторони кримінального провадження, у тому числі відповідно до ст.178 КПК України, а саме вагомість термін перебування під вартою, наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину; його вік ; наявність у нього родини й утриманців; вік дитини; характеристику обвинуваченого; відсутність майнової шкоди; дані, що свідчать про відсутність перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога та психіатра; відсутність судимостей, суд дійшов до висновку про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд вважає, що сторона захисту довела наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки зазначені стороною захисту обставини свідчать про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а вказані дані обґрунтовують ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст.196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Відповідно до ч.6 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Керуючись ст.ст. 178, 179, 194, 196, 201, 202, 331, 350, 372, 392 КПК України, суд -

постановив
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі судового засідання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати такі обов`язки:

-утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 ;

-носити електронний засіб контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання начальнику Київського ВП ГУ НП в Харківській області.

Київський ВП ГУ НП в Харківській області повинен негайно поставити на облік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомити про це суд.

Працівники Київського ВП ГУ НП в Харківській області з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_7 негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє по 08 червня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3