АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/696/18 Справа № 176/1076/18 Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого 03.04.2018 року вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000412 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що дії підозрюваного ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, хоча мова у підозрі та клопотанні йде про наявність умислу у ОСОБА_7 на таємне викрадення чужого майна. Окрім того, слідчим та прокурором встановлено, що ОСОБА_7 , маючи даний умисел, продовжив реалізацію саме умислу на таємне викрадення чужого майна. В той же час, незаконне заволодіння транспортним засобом завжди характеризується прямим умислом, направленого саме на незаконне заволодіння транспортним засобом, а не умислом на таємне викрадення чужого майна. Адже дії у такому випадку кваліфікуються за різними статтями кримінального закону статті 289 та 185 КК України.

Таким чином, випадки неправильної кваліфікації кримінального правопорушення є фактично не доведенням вчинення особою кримінального правопорушення, при якому у задоволенні клопотання повинно бути відмовлено. З огляду на неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , що є фактичним не доведенням вчинення останнім кримінального правопорушення, а також через те, що прокурор не довів наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмовити слідчому в задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, прокурор вказує на те, що на думку сторони обвинувачення, доводи суду є хибними, оскільки відповідно до статті 289 КК та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Законодавча конструкція «будь-яким» означає, що перелік способів законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб, який би не підпадав під цю конструкцію. Одним з таких способів є таємне викрадення чужого майна.

Така сама правова позиція міститься і в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практик) застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього рух) та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якою незаконне заволодіння транспортним засобом (стаття 289 КК) може бути вчинене, зокрема таємно або відкрию, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Крім цього, норми, передбачені статтями 289 та 185 КК України у разі встановлення

факту заволодіння транспортним засобом співвідносяться як спеціальна і загальна. Згідно з правилами кваліфікації злочинів, якщо діяння, вчинене винною особою, одночасно підпадає під ознаки двох чи більше кримінально-правових норм, має місце конкуренція останніх. Завжди повинна застосовуватися та норма, яка охоплює з найбільшою повнотою всі фактичні ознаки вчиненого діяння. Вона має перевагу перед нормою, яка передбачає лише частину того, що вчинив злочинець. Отже, за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, у тому числі шляхом таємного викрадення, законодавець передбачив спеціальну норму кримінального закону - статтю 289 КК. яка має перевагу над загальною нормою

кримінального закону - статтею 185 КК. а тому належить застосувати спеціальну норму кримінального закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у

кримінальних справах ВСУ від 21 січня 2016 року № 5-365кс15.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим, останній раз 03.04.2018 року вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75. ст. 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, маючи не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, суспільно корисною працею не зайнявся, належних висновків для себе не зробив та в період відбування іспитового строку, повторно вчинив новий злочин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваного та його захисника, які вважали за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду, оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000412 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали слідчого судді цілком слушними, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2018 року за №0000412.

Наявними матеріалами встановлено, що слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що 17.05.2018 приблизно о 00 год. 10 хв. ОСОБА_7 перебував поблизу магазину «Славутич» по вул. Я. Мудрого в м. Жовті Води Дніпропетровської області, разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_10 . Знаходячись у вказаний час, у зазначеному місці, під час спільного вживання алкогольних напоїв, неповнолітній ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_7 здійснити таємне викрадення будь-якого цінного майна з приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого на АДРЕСА_1 , що належить потерпілому фізичній особі-підприємцю ОСОБА_11 . На що останні надали свою згоду.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою наживи, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_10 , 17.05.2018 приблизно об 01 год. 00 хв., точного часу в ході слідства не встановлено, прибули до «Зоомагазину», розташованого на вул. Козацької Слави,7-А м. Жовті Води Дніпропетровської області.

Перебуваючи біля приміщення «Зоомагазину», що розташований на вул. Козацької Слави, 7-А в м. Жовті Води Дніпропетровської області, скориставшись темним часом доби, переконавшись у тому, що їх злочинні дії ніхто не бачить та не може контролювати, ОСОБА_7 взяв до рук камінь, який знайшов неподалік та шляхом розбиття віконного скла, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проникли до приміщення вказаного магазину. Після чого, пройшли до заднього виходу з вказаного приміщення, відчинили двері обладнані запираючим пристроєм, через які ОСОБА_9 також потрапив у приміщення «Зоомагазину».

Знаходячись у приміщенні «Зоомагазину», розташованого на вул. Козацької Слави,7-А в м. Жовті Води Дніпропетровської області, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 виявили п`ять мопедів марок: «Honda Lead» зеленого кольору, «Yamaha Gear» білого кольору, «Honda» трьох колісний білого кольору, «Honda ZХ» чорного кольору, «Yamaha» чорного кольору та домовились про спільне викрадення вказаних транспортних засобів.

Після чого реалізуючи умисел на незаконне заволодіння вище вказаними мопедами, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_10 , не маючи відповідного права на володіння вказаними транспортними засобами, приблизно об 01 год. 30 хв. 17.05.2018, точного часу слідством не встановлено, спочатку незаконно заволоділи мопедами марки «Honda ZХ» чорного кольору, «Yamaha» чорного кольору, «Yamaha Gear» білого кольору, які належать на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_11 , викотили їх через раніше відчинені двері заднього виходу з «Зоомагазину» на вулицю та спільно розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Одразу після чого, продовжуючи реалізацію єдиного умислу, скерованого на повторне, незаконне заволодіння мопедами, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення, повернулись до приміщення «Зоомагазину», розташованого на вул. Козацької Слави,7-А в м. Жовті Води Дніпропетровської області та не маючи відповідного права на володіння транспортними засобами, приблизно об 02 год. 00 хв. 17.05.2018, точного часу слідством не встановлено, заволоділи мопедами марок «Honda Lead» зеленого кольору № шасі НОМЕР_1 , «Honda» трьох колісний білого кольору, які належать на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_11 . Після чого викотивши вказані мопеди через двері запасного виходу магазину ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_10 розпорядились ними на власний розсуд, покинули місце вчинення злочину, завдавши потерпілому матеріальних збитків.

18.05.2018 року ОСОБА_7 фактично затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19 травня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону були дотримані не в повному обсязі, внаслідок чого слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції свого рішення та задоволенням клопотання слідчого.

Дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, вислухавши доводи учасників судового провадження, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість даного клопотання, прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у його задоволенні з огляду на неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , що є фактичним не доведенням вчинення останнім кримінального правопорушення, а також через те, що прокурор не довів наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність в даному випадку обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та обґрунтованість цієї підозри підтверджується вагомими наявними доказами, які додані до клопотання слідчого, а саме протоком допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 17.05.2018 року; протоколом огляду місця події від 18.05.2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом огляду речей від 18.05.2018 року, які добровільно видав ОСОБА_9 тощо, та встановлена наявність ризику, що знаходячись на волі, підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 , офіційно не працевлаштований, корисною працею не займається, посередньо характеризується за місцем мешкання, зловживає спиртними напоями, будучи раніше неодноразово засудженим, останній раз 03.04.2018 року вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75. ст. 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, маючи не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, суспільно корисною працею не зайнявся, належних висновків для себе не зробив та в період відбування іспитового строку, повторно вчинив новий злочин.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Посилання ж слідчого судді в даному випадку на неправильну кваліфікацію дій підозрюваного, що він визнав як безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення зазначеного ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановленого щодо ОСОБА_7 , у менш обтяжливий спосіб, та вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року розмір застави визначається у таких межах : щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти до розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В даному конкретному випадку, враховуючи дані, що містяться в наданих матеріалах, які були долучені та досліджені під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає це виключним випадком для призначення застави у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вважає, що застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 88 100 гривень достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою слід задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2018 року з визначенням застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 88 100 гривень, взявши його під варту в залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2018 року скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого СВ Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000412 від 17.05.2018 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2018 року.
Підозрюваного ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.

Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 88 100 (вісімдесят вісім тисяч сто) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_7 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3