У Х В А Л А

слідчого судді

25.10.2018 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду матеріали скарги поданої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. 303 - 304 КПК України, на постанову слідчого Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні № 002108 від 13 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні слідчого відділу Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, слідчий ОСОБА_6 , перебувають матеріали кримінального провадження № 002108 від 13 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, яке зареєстровано за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Скаржники неодноразово зверталися до слідчого про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні, однак слідчий відмовляє у задоволенні такого клопотання.

Чергове їх клопотання від 21 серпня 2018 року відхилене постановою слідчого від 07 вересня 2018 року.

Не погоджуючись із процесуальним рішення слідчого, скаржники скористалися своїм процесуальним правом та звернулися до слідчого судді із скаргою на вказану постанову.

Свою скаргу мотивують тим, що слідчий у такий спосіб не допускає їх до участі в розслідуванні кримінального провадження та перешкоджає у поданні клопотань в статусі потерпілого, які б сприяли розкриттю злочину.

Просять скасувати постанову про відмову у визнанні їх потерпілими та зобов`язати слідчого задовольнити їхню заяву.

Як убачається із змісту оскаржуваної постанови, 07 вересня 2018 року слідчим Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 21 серпня 2018 року про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні № 002108 від 13 липня 2018 року за ч. 1 ст. 356 КК України, прийнято процесуальне рішення провідмову у задоволенні заяви.

Згідно з постановою, слідчий приймаючи рішення про відмову у визнанні заявників потерпілими, керувався ч. 5 ст. 55 КПК України, та саме з підстав, передбачених даною нормою закону, відмовив заявникам, вважаючи при цьому, що ті не є власниками території на якій проводяться будівельні роботи, а відтак їм не може бути завдано матеріальної шкоди.
Як уже зазначалося, не погоджуючись із рішенням слідчого, потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до слідчого судді із скаргою, яку подали у порядку, передбаченому ст. 303 307 КПК України.
Відповідно до ухвали слідчого судді від 09 жовтня 2018 року, скарга прийнята до провадження з призначенням судового засідання щодо її розгляду з викликом скаржників та слідчого, дії якого оскаржуються.
Згідно з даною ухвалою, слідчого зобов`язано представити в судове засідання матеріали кримінального провадження.
Судове засідання проводилось двічі, проте в жодне з них слідчий не прибув, матеріалів кримінального провадження слідчому судді не надав.
Дана обставина не перешкоджає слідчому судді розглянути скаргу без участі слідчого, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 306 КПК України, а ненадання слідчим матеріалів кримінального провадження, дає підставу констатувати їх відсутність.
Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення скаржників дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Виносячи постанову про відмову у задоволенні клопотання слідчий допустився хибних думки ат аналізу поняття «потерпілий у кримінальному процесі». У даному випадку слідчий зобов`язаний був визнати заявників потерпілими.

За даних обставин, допущені слідчим процесуальні порушення, призвели до обмеження реалізації прав скаржників.

Так, відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Таким чином, першочергово для отримання права на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення потерпілому необхідно відповідно до ч.2 ст. 55 КПК України подати заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або залучення її до провадження як потерпілого.
Нормативним документом, що регулює відшкодування моральної шкоди станом на сьогоднішній день є Постанова Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до даної постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Дані обставини можуть встановлюватися шляхом проведення відповідних експертиз.
Згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998р., в рамках кримінального провадження треба з`ясувати питання наявності та розміру моральної шкоди.
Крім того ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому цього Кодексу.
Таким чином протиправне ненадання заявнику статусу потерпілого унеможливлює будь які дії щодо збору доказів, в тому числі завданої моральної або іншої шкоди. Твердження слідчого що скаржники які вважають себе потерпілими мають довести завдану їм шкоду без надання їм статусу потерпілих є хибним та необгрунтованим, оскільки це не передбачено діючим КПК.
Скаржники в судовому засіданні, кожен окремо заявили, що вказаним злочином їм заподіяно матеріальну та моральну шкоду, розмір якої визначають формально, оскільки такий має доводитися шляхом слідчих дій.
Відсутність доказів наявності такої шкоди або доказів того, що така шкода не завдана заявнику визнаю бездіяльністю слідчого, що в свою чергу стало наслідком винесення невмотивованої постанови в порушення вимог ст. 55 та ст. 110 КПК України, та відмові у наданні статусу потерпілих і не ознайомлення з відповідними правами та обов`язками.
Діючий КПК не вимагає ніяких доказів від заявника для визнання його потерпілим. Жодного слова, жодної фрази в законі немає про те, що заявник має якимось чином доводити слідчому що він є потерпілим.
Більш того, він і не в змозі це зробити, бо можливість збирання доказів є тільки у сторін кримінального провадження, яким не є свідок або заявник без статусу потерпілого. Саме тому у ст. 55 законодавець передбачив визнання заявника потерпілим автоматично, без жодних умов.
За таких обставин постанова слідчого має бути скасована як протиправна, винесена всупереч вимог ст. 55 та 110 КПК України, а слідчий зобов`язаний прийняти нове процесуальне рішення про визнання заявників потерпілими.
На підставі вищевикладеного, керуючись п. 18 ст. 3, ст. ст. 303, 304, 306, 307, 369, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовільнити.

Постанову слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 від 07 вересня 2018 року про відмову у визнанні потерпілими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 002108 від 13 червня 2018 року, скасувати.

Зобовязати слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 виконати вимоги процесуального закону та задовольнити заяву скаржників, визнавши потерпілими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 002108 від 13 червня 2018 року.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7