Справа № 487/4607/17
Провадження № 1-кп/487/185/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 ,обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів,передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України , ОСОБА_5 у вчиненні злочину,передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Заводського районного суду м.Миколаєва перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
В ході судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посилаючись на те, що існують обставини, які вказують на наявність ризиків можливості вказаних осіб в подальшому переховуватись від суду , вчиняти інші злочини , тому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеному ризику.
Обвинувачені та їх захисники заперечували проти клопотання прокурора,заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, більш мякий запобіжний захід.
Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України , під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити , скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Про розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 18 цього кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Суд, вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважає, що клопотання обвинувачених та їх захисників є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст.. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Суд, вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинученим приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченими інкримінованих їм злочинів.
Ризики, які зазначалися судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку суду, відпали, а саме обвинувачені тривалий час знаходяться під вартою, потерпіла та представник потерпілого вже допитані судом, тому такий ризик , як впливати на потерпілих вже відпав. По справі досліджені всі письмові докази. Свідки зі сторони обвинувачення тривалий час не з`являються в судове засідання, а свідки зі сторони захисту не заявлялися . В той самий час обвинувачені визнали вину частково, але показань суду ще не надавали.
З врахуванням вищенаведеного, на думку суду, ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи наміру продовжити вказане кримінальне правопорушення з боку обвинувачених суду не надано та таких об`єктивних доказів судом не встановлено.
Як встановлено судом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимі ,але повністю відбули покарання, ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , де і проживає. ОСОБА_5 постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 .
При цьому суд не може погодитись з доводами прокурора, що існує ризик втечі обвинувачених з тих підстав, що їм загрожує міра покарання за вказаний злочин у вигляді позбавлення волі строком до шести років.
Ризик втечі обвинувачених не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що сама по собі міра покарання та тяжкість скоєного злочину не можуть бути підставою для продовження строку тримання під вартою, якщо інші ризики відпали.
Таким чином, суд вважає за можливе змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, та з врахуванням необхідності працевлаштування обвинувачених вважає за необхідне заборонити їм покидати приміщення з 20 години 00 хвилин що 06 години ранку та покладає на них додаткові зобов,язання.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 177, 178 , 331 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі м. Миколаєва обвинуваченому ОСОБА_4 змінити на домашній арешт, заборонивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, поклавши на нього обов`язок прибувати по першому виклику суду на визначений час.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти в залі суду негайно після оголошення ухвали.
Повідомити ОСОБА_4 письмово під розпис про покладені на нього процесуальні обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі м. Миколаєва обвинуваченому ОСОБА_5 змінити на домашній арешт, заборонивши ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, поклавши на нього обов`язок прибувати по першому виклику суду на визначений час.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з під варти в залі суду негайно після оголошення ухвали.
Повідомити ОСОБА_5 письмово під розпис про покладені на нього процесуальні обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Дану ухвалу направити для виконання начальнику Миколаївського відділу поліції в Миколаївській області.
В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала діє з моменту її оголошення та 18.09.2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1