Справа № 175/3496/18
Провадження № 1-кп/175/218/18
Ухвала

Іменем України

04 жовтня 2018 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000023 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Чумаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.186 КК України,

встановив:

04 вересня 2018 року на розгляд Дніпропетровського районного суду з Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному 09 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023, по якому 01 серпня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.186 КК України.

05 вересня 2018 року вказаний обвинувальний акт передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 для вирішення питання про його об`єднання з кримінальним провадженням № 0001710 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України (справа № 175/43618, провадження № 1-кп/175/40/18).

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив об`єднати зазначений обвинувальний акт із обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000023 і призначити їх до розгляду у одному провадженні за участю сторін і потерпілої. Крім того, заявив письмове клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовує наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, звертає увагу суду, що ОСОБА_7 порушив умови домашнього арешту, обраного йому строком до 01 жовтня 2018 року, залишивши місце свого проживання 18.09.2018 року.

Захисник заперечував проти заявлених клопотань і звернув увагу, що прокурором порушено вимоги КПК України щодо звернення до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу. Крім того, заявив власне письмове клопотання про повернення обвинувального акту у зв`язку з його невідповідністю вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Обвинувачений погодився з думкою свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_8 не з`явилася у підготовче засідання,

яке, за інформацією секретаря судового засідання та прокурора просила провести у її відсутність.

Вивчивши обвинувальний акт з додатками та обсудивши заявлені клопотання, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частина перша статті 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

За приписом п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частина 1 статті 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді. Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового слідства та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Право на захист забезпечується, зокрема, тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.3 ст.42 КПК України), а право на справедливий суд забезпечується і тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, щонайменше, право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (п. «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі Конвенція).

Європейський суд з прав людини в рішенні «Абрамян проти Росії» зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції наголошується на необхідності приділення особливої уваги роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення у справі «Камасінскі проти Австрії»). Крім того, необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Виходячи з наведеного, у відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, окрім обставин кримінального правопорушення, в обвинувальному акті підлягає викладенню також й формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми кримінального Кодексу, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що обвинувальний акт складено без додержання зазначених вимог.

Так, зі змісту обвинувального акту слідує, що під час вчинення хуліганства у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень раніше малознайомому ОСОБА_9 , до якого він підійшов і умисно наніс один удар правою рукою в область голови, від якого останній упав на землю. Після того, як ОСОБА_10 зробив зауваження ОСОБА_6 з метою припинення протиправних дій, ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , підійшов до останнього та наніс один удар лівою рукою в ділянку щелепи праворуч і у подальшому ще один удар невстановленим предметом у тім`яну область ОСОБА_10 , від якого останній впав на землю.

Однак, обвинувальний акт не містить відомостей про визнання цих громадян потерпілими та жодних відомостей про спричинення їм тілесних ушкоджень, що свідчить про неконкретність обвинувачення.

Таким чином, пред`явлене обвинувачення не відповідає вимогам ст.20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскільки слідчим при складанні обвинувального акту та прокурором при його затвердженні не дотримано вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що на думку суду виключає можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України і про необхідність його повернення прокурору для усунення перелічених недоліків, які є суттєвими і перешкоджають призначенню судового розгляду по кримінальному провадженню.

У зв`язку з цим суд залишає поза увагою посилання прокурора на відмову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від визнання їх потерпілими та від проходження експертизи для визначення ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, і звертає увагу, що така їх відмова ніяким чином не впливає на необхідність дотримання вищенаведених вимог закону слідчим і прокурором.

Оскільки обвинувальний акт повертається прокурору, клопотання останнього про об`єднання кримінальних проваджень не підлягає задоволенню.

Обсудивши клопотання прокурора про обрання у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, суд не вбачає достатніх підстав для його задоволення, оскільки належних доказів порушення умов домашнього арешту, як того вимагає ч.5 ст.181 КПК України, прокурором суду не надано.

Керуючись ст.ст.314, 334, 369 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.186 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області для усунення недоліків у розумний строк.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про об`єднання кримінальних проваджень і про обрання запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення через Дніпропетровський районний суд.

Суддя ОСОБА_1