Постанова
Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ
справа № 301/167/17
провадження № 51-378 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001221, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України закрито, на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності та звільнено останню від кримінальної відповідальності.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та закрито кримінальне провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.
Згідно з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 , будучи заступником директора Імстичівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, 30 серпня 2013 року, перед вирішенням питання про прийняття на роботу вчителем цієї школи ОСОБА_7 , власноручно написала та підписала від імені останнього заяву на ім`я начальника управління освіти, молоді і спорту Іршавської районної державної адміністрації про призначення вести уроки інформатики по сумісництву з неповним тижневим навантаженням з 01 вересня 2013 року, на підставі якої було прийнято рішення про ведення останнім уроків інформатики в Імстичівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з 01 вересня 2013 по 31 серпня 2014 року.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Не погоджується з висновком апеляційного суду про те, що вчинене ОСОБА_6 діяння є малозначним та зазначає, що рішення про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях останньої складу кримінального правопорушення, апеляційний суд прийняв без дослідження доказів у провадженні. Крім того, вважає ухвалу апеляційного суду суперечливою за своїм змістом, так як в її мотивувальній частині обґрунтовано необхідність закриття провадження через малозначність діяння та, водночас, в резолютивній частині зазначено рішення про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Також вказує, що апеляційний розгляд відбувся без участі потерпілого в зв`язку з чим порушено вимоги ст. 405 КПК України.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Потерпілий ОСОБА_7 надіслав заяву, в якій, посилаючись на обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора, просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги прокурора про здійснення апеляційного розгляду з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає обґрунтованими.
Як видно зі справи, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу суду першої інстанції про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, зробив висновок про те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувалася остання, є малозначним, а тому, закрив кримінальне провадження, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Однак, апеляційний суд безпосередньо в судовому засіданні доказів, на підставі яких прийняв таке рішення не дослідив.
Враховуючи, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не досліджував жодних доказів у справі, так як після її призначення до судового розгляду стороною захисту одразу було подано клопотання про застосування вимог ст. 49 КК України, при прийнятті рішення про відсутність складу кримінального правопорушення апеляційним судом, докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, потребували дослідження та оцінки.
На необхідності дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді кримінального провадження наголосив Верховний Суд України в своїй постанові від 21 січня 2016 року. Відповідно до вказаного рішення, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК України підлягає скасуванню.
Крім того, як правильно вказав у касаційній скарзі прокурор, в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду обґрунтовано необхідність закриття провадження через малозначність діяння та, водночас, в її резолютивній частині зазначено рішення про закриття кримінального провадження лише в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, без посилання на малозначність діяння.
Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи було допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, слід визнати істотними та на підставі яких, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, необхідно скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати викладене в цій постанові, дослідити заяву, про яку йдеться в справі та вирішити чи може вона бути предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, з огляду на її відповідність вимогам до офіційного документу, визначеним у примітці до ст. 358 КК України, й постановити законне та обґрунтоване рішення.
При цьому, враховуючи, що вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для застосування ст. 11 КК України можливе лише після дослідження наявних у справі доказів, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3