УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/2916/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року, яким:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і жительку АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, незаміжню, непрацюючу, судиму Овруцьким районним судом 12 жовтня 2016 року за ст.125 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., вирок виконано, штраф сплачений, -
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, і призначено їй покарання у виді 2-х років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися на реєстрацію в даний орган.
Звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання на підставі п. «є» ст.1 Закону України « Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку і жительку АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, з середньою освітою, заміжню, непрацюючу, не судиму
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, і призначено їй покарання у виді 2-х років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися на реєстрацію у вказаний орган.
Відмовлено ОСОБА_12 в задоволенні її клопотання про звільнення її від покарання відповідно до ЗУ « Про амністію у 2016 році» за безпідставністю.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м. Овруч, жительку АДРЕСА_3 , українки, громадянку України, з середньою освітою, незаміжню, непрацюючу, не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, і призначено їй покарання у виді 2-х років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ст.76 кк України, а саме: повідомляти уповноважений орган з пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися на реєстрацію у вказаний орган.
Звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі п. « в » ст.1 Закону України « Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_13 938,70 грн. матеріальної та 9000 грн. моральної шкоди.
Згідно вироку суду, 25 вересня 2016 року близько 2 години 00 хвилин в АДРЕСА_4 на літньому майданчику, тимчасово влаштованому на території автозаправної станції (далі АЗС) "ОвручГазАвто» під невелике сезонне місце для відпочинку по типу кафе, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без будь-яких вагомих на те причин, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в заподіянні тілесних ушкоджень, в присутності великої кількості сторонніх осіб, узгоджено, вчинили хуліганство групою осіб відносно потерпілої ОСОБА_13 при наступних обставинах.
Так, у відповідь на зауваження потерпілої ОСОБА_13 припинити образи на її адресу ОСОБА_11 , перевернувши сусідній столик, за яким сиділа свідок ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_14 , нанесла ОСОБА_13 один удар ногою в область обличчя. Одночасно ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , в підтримку хуліганських дій ОСОБА_11 , схопивши за волосся на голові, поваливши ОСОБА_13 на землю, де, діючи узгоджено, нанесли останній по декілька ударів різні частини тіла.
Після цього, коли ОСОБА_15 підвелась на ноги, ОСОБА_11 , взявши в сміттєвому ящику, що знаходився поруч, пусту скляну пляшку, з близької відстані кинула її в напрямку ОСОБА_13 і при цьому влучила останній в потиличну частину голови. Далі ОСОБА_11 схопила швабру, що знаходилась біля стіни адміністративної будівлі АЗС, якою нанесла ОСОБА_15 декілька ударів в область голови і тулуба, а потім вона, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 спільно повалили ОСОБА_13 на землю і нанесли їй ще по декілька ударів ногами у різні частини тіла. В продовження своїх насильницьких дій ОСОБА_11 схопила стілець, що стояв поруч, який кинула у бік ОСОБА_13 та попала останній в область голови. Після того, як ОСОБА_13 підвелась на ноги і намагалася залишити місце події, до неї підійшла ОСОБА_7 , яка руками штовхнула ОСОБА_13 в плечі та нанесла їй два удари руками в обличчя, а ОСОБА_11 нанесла ОСОБА_13 декілька ударів ногами в область тулуба. Далі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 схопили по дерев`яному стільцю, якими по черзі влучили в ОСОБА_13 . Продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , яка взяла інший стілець, наздогнали ОСОБА_13 , яка відійшла від вказаного місця на деяку відстань, де ОСОБА_11 нанесла удар стільцем в область голови, а ОСОБА_7 схопила ОСОБА_13 за волосся на голові і повалила її на землю, після чого всі троє обвинувачених нанесли лежачій ОСОБА_13 по декілька ударів ногами і руками по різним частинам тіла.
Внаслідок побиття ОСОБА_13 були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синців в лівій та в навколоорбітальних ділянках, рубця на нижній повіці лівого ока, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи на рівні перших різців, струсу головного мозку, а також заподіяні легкі ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синця на задній поверхні з переходом на нижню третину правого плеча.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши її дії на відповідну частину ст.125 КК України та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди. Посилається на те, що вину визнала частково, так як пояснювала в судовому засіданні, що події відбувались дещо по іншому, оскільки першою сутичку спровокувала сама потерпіла, яка ображала ОСОБА_11 , кинула в неї пляшку. Між ними почалася бійка, в яку встряла і вона, двічі вдарила потерпілу, її також вдарили, розбили губу та забили ногу. Вважає, що в її, обвинуваченої діях відсутнє діяння, яке кваліфікується за ч.2 ст.296 КК України. Її дії необхідно було кваліфікувати за ст.125 КК України, а саме - умисне легке тілесне ушкодження. Також обвинувачена ОСОБА_7 стверджує, що потерпіла не надала доказів того, чому саме в такому розмірі необхідно стягувати моральну, яка виражена в сумі 9000грн. Розмір шкоди не обгрунтований.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в бік пом`якшення в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди: стягнути з неї 100грн. матеріальної та 400грн. моральної шкоди. Стверджує, що вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 15.11.2017 року в частині цивільного позову, а саме стягнення з неї моральної шкоди в сумі 3000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_13 є явно не справедливим, постановлений з порушенням матеріального та процесуального права. В судовому засіданні вона визнала, що потерпілій ОСОБА_13 нанесла 2 удари по задній стегниці, що і підтвердила сама потерпіла, більше ніяких ударів не наносила. В судовому засіданні сама потерпіла не довела доказами в чому нанесена їй моральна шкода та просила стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та з неї 9000 гривень моральної шкоди. Суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов в частини стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 , не врахував, що в неї, обвинуваченої, є на утриманні неповнолітня дитина, ніде не працює, не заміжня, прав власності на майно не має, проживає разом із мамою, яка являється інвалідом 2 групи в селі Редчиці, Овруцького району Житомирської області. У вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року не зазначено, в чому полягає завдана потерпілій моральна шкода, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнала від неї потерпіла ОСОБА_13 . Також судом першої інстанції, задовольняючи цивільний позов потерпілої в частини стягнення матеріальної шкоди, не перевірив фіскальні чеки із її медичною карткою хворої. Стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої солідарно в суми 938,70 гривень не доведена письмовими доказами в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_17 , а на фіскальних чеках немає її прізвища та не звірена з її медичною карткою.
В поданих запереченнях державний обвинувач - прокурор Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_18 просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення. Посилається на те, що апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідають дійсним обставинам справи, встановленим в судовому засіданні. Часткове визнання вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 полягало у частковому визнанні кількості ударів, нанесених потерпілій ОСОБА_19 . Обставини вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, які були дослідженні та встановлені в ході судового розгляду, в повній мірі підпадають під положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство». При цьому, вказаною постановою не спростовується наявність в діях ОСОБА_7 ознак хуліганства. В ході судового розгляду кримінального провадження доведено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 було вчинено грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, вчиненого групою осіб. При прийнятті рішення судом було враховано характер і ступінь тяжкості, негативні наслідки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, так і особи винних, їх вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, що ніде не працюють, мають на утриманні і вихованні малолітні дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, а також що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення не вперше тощо. При прийнятті рішення щодо задоволення позовних вимог потерпілої, судом враховано, що потерпілою понесені грошові витрати в сумі 438,70 грн. на її лікування, придбання ліків, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні копіями фіскальних чеків. Крім цього, потерпіла заплатила 500грн. свідку ОСОБА_20 , допитаному судом, який доставляв її до Житомирської лікарні і назад власним автомобілем і отримав вказану суму, як плату за надану транспортну послугу. Крім того, потерпіла понесла також втрати немайнового характеру, що виразились у її душевних стражданнях, які були викликані ушкодженням її здоров`я внаслідок неправомірних дій обвинувачених. При визначенні розміру суми на відшкодування моральної шкоди судом було враховано глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини обвинувачених.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 апеляційні скарги підтримали з наведених в них мотивів та просили задовольнити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи обвинувачених та захисників, доводи та заперечення проти апеляційних скарг прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку про необхідність частикового задоволення апеляційних скарг обвинувачених та зміни вироку суду першої інстанції, виходячи з наступного..
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі, у зв`язку з чим апеляційній скарги обвинувачених підлягають задоволенню в частині вирішення цивільного позову, разом з тим апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо перекваліфікації її дій з ч.2 ст. 296 КК України на ст. 125 КК України є безпідставними, а вирок суду в ці й частині законним та обгрунтованим.
Так, твердження обвинуваченої ОСОБА_7 щодо відсутності в її діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КПК України, спростовується дослідженими судом першої інстанції доказами, висновки суду першої інстанції відповідають факчтиним обставинам, встановленим в ході судового розгляду..
У відповідності до диспозиції ч.2 ст.296 КПК України хуліганство являє собою грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом вчинене групою осіб. При цьому, вчинення хуліганських дій у присутності інших людей, в обстановці проведення публічного заходу (покладення квітів до пам`ятника, концерт тощо) є однією із ознак, яка вказує на грубість порушення громадського порядку. Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна тощо.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 , як і інших обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.296 КК України, підтверджується окрім показів потерпілої ОСОБА_13 показами допитаних судом свідків, з поміж яких свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 у своїх показах підтвердили, що в ніч, коли сталася пригода, на тимчасово влаштованому на території автозаправної станції (далі АЗС) «ОвручГазАвто» під невелике сезонне місце для відпочинку по типу - кафе перебувало багато людей, які були очевидцями протиправних дій обвинувачених, діями яких був грубо порушений громадський порядок та спокій громадян.
Колегія суддів, звертає увагу, що таким чином під час судового розгляду було встановлено грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, вчиненого групою осіб. Крім того, в результаті дій ОСОБА_7 та інших обвинувачених було порушено нормальний режим роботи закладу, загальну обстановку, при вчиненні своїх протиправних дій обвинувачені застосували елементи меблів, зокрема стільці, не зважаючи на те, що персонал АЗС та присутні намагались завадити діям обвинувачених, останні вперто та тривало не припиняли свої дії, грубо нехтуючи правилами поведінки в суспільстві.
Вказані обставини також підтверджують наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Також, вина останньої підтверджується і дослідженими судом висновками судово-медичних експертиз №№ 224,246,268,269, яким зафіксовано у потерпілої ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також протоколом слідчого експерименту від 02.11.2016 року за участю ОСОБА_8 .
Колегія суддів, наголошує, що в поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 не спростовує покази згаданих вище свідків, протокол слідчого експерименту від 02.11.2016 року за участю ОСОБА_8 , не наводить доказів, які б спростували доведеність її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Разом з тим, в апеляційній скарзі обвинуваченої не ставиться питання про повторний допит свідків з метою перевірки їх показів щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КПК України.
Таким чином доводи та вимоги ОСОБА_7 щодо перекваліфікаціїї її дій є неспроможними.
Що ж стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_8 , викладених в апеляційній скарзі, та доводів обвинуваченої ОСОБА_7 , висловлених при апеляційному розгляді провадження, щодо безпідставного задоволення цивільного позову потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, то вони знайшли своє підтвердження і підлягаю задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції задоволено цивільний позов потерпілої та стягнуто з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на її користь 938,70 грн. матеріальної шкоди.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Зазначених положень Закону судом першої інстанції не дотримано у повному обсязі.
Так, в матеріалах кримінального провадження містяться чеки про придбання ліків (а.п.110 т.1), проте потерпілою ОСОБА_13 не надано суду будь-яких медичних документів, що ліки були їй призначенні відповідною медичною установою для лікування її тілесних ушкоджень, заподіяних неправомірними діями обвинувачених. Тобто, матеріальна шкода на купівлю ліків жодним чином не підтверджена. Крім того зі змісту вказаних чеків вбачається, що вони видані на підтвердження покупки таких лікарських засобів, як фосфалюгель, омез, підгузники тощо, необхідність в застосуванні яких недоведена потерпілою, враховуючи наявність в неї відповідних тілесних ушкоджень.
Також жодним чином не підтверджена матеріальна шкода, що полягає у витраті коштів в сумі 500 грн. ОСОБА_20 за транспортні послуги, оскільки матеріали кримінального провадження не містять підтверджуючих даних, що потерпіла укладала з вказаною особою угоду про доставку її до Житомирської лікарні в м.Житомир, а також відсутні докази, що потерпіла зверталась до медичного закладу в м.Житомир за медичною допомогою. При цьому одні лише показання свідка ОСОБА_20 при зазначених вище обставинах не можуть бути безумовним підтвердженням даних витрат потерпілої.
Таким чином, не доведено підстав і розміру цивільного позову потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, тому в цій частині вирок суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом потерпілої, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_13 9000грн. моральної шкоди з огляду на наступне.
У відповідності до ч.ч.2,3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд даних положень Закону дотримався.
Так судом було враховано душевні страждання потерпілої, які були викликані ушкодженням її здоров`я внаслідок неправомірних дій обвинувачених, ступень вини обвинувачених. При визначені розміру суми на відшкодування моральної судом було враховано глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, зокрема, що від отриманих фізичних ушкоджень потерпіла відчувала сильний фізичний біль, тривалий час не могла працювати, оскільки робота пов`язана з обслуговуванням громадян внаслідок чого тривалий час залишалась без засобів існування, що викликало нервові стреси, вона відчувала психологічний дискомфорт, змушена була докладати додаткових зусиль для відновлення звичайного способу життя.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 9000грн. є обґрунтованою та справедливою.
З огляду на викладене, суд першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження припустився неповноти судового розгляду та зробив невідповідні висновки щодо обгрунтованості та доведеності вимог цивільного позову потерпілої фактичним обставинам, не в повному обсязі дотримавшись вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим на підставі положень ст.ст. 409-412 КПК України вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні, а в решті з підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року в частині вирішення цивільного позову змінити, скасувавши в частині задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди.
В задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкодив в сумі 938,70 грн. відмовити.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: