Справа № 206/4762/17
Провадження № 1-кс/206/790/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.10.2018 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Дніпровської міської ради ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , в режимі відеоконференції з Державною установою «Надержинщинська виправна колонія (№65)», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 про арешт нерухомого майна, після усунення недоліків,
31.08.2018 прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт нерухомого майна.
Того ж дня, ухвалою слідчого судді, у зв`язку із невідповідністю поданого клопотання п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України та абз. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України (не зазначення підстав і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, не надання оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання) клопотання було повернено прокурору для усунення недоліків.
07.09.2018 прокурором було подано клопотання (після усунення недоліків, визначених ухвалою слідчого судді від 31.08.2018), яке 10.09.2018 було повернено прокурору, у зв`язку із частковим усуненням недоліків, для усунення недоліків у повному обсязі.
12.09.2018 прокурором було подано клопотання (після усунення недоліків, визначених ухвалою слідчого судді від 10.09.2018) (далі - клопотання).
Розгляд даного клопотання було призначено, з урахуванням клопотання прокурора про проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 336 КПК України, на 21.09.2018 в режимі відео конференції з Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», в умовах якої перебувала потерпіла ОСОБА_5
21.09.2018 судове засідання було відкладено на 28.09.2018 у зв`язку із етапуванням потерпілої ОСОБА_5 до Державної установи «Надержинщинська виправна колонія за вироком суду (№65)» для виконання покарання, згідно вироку суду від 21.02.2018.
28.09.2018 судове засідання було відкладено на 10.10.2018, у зв`язку із витребуванням документів із Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори та Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради».
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив задовольнити.
Потерпіла, також просила задовольнити клопотання, при цьому зазначила, що вже направила на адресу нотаріуса заяву про відкликання довіреності, у вказаній квартирі, також проживає її рідний брат.
Представник Дніпровської міської ради ОСОБА_4 зазначив, що вказана квартира не приватизована та перебуває у житловому фонді територіальної громади, обґрунтованих та законних підстав накладення арешту на майно не вбачав, заперечував проти задоволення клопотання.
Вислухавши клопотання прокурора ОСОБА_3 , думку потерпілої ОСОБА_5 , заперечення представника Дніпровської міської ради ОСОБА_4 , дослідивши додані до клопотання матеріали в їх сукупності, вважаю необхідним відмовити в задоволенні клопотання прокурора з огляду на таке.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Так, абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У січні 2018 ОСОБА_5 звернулась до начальника СВ Самарського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області з заявою про застосуванню заходів щодо запобігання незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 (далі - квартира), на розпорядження якої вона (потерпіла) надала довіреність ОСОБА_16 (прізвище не відомо), який зловживаючи її довірою та її наркотичною залежністю обіцяв допомогти їй із оформленням спадщини (а.с. 23).
Слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення не було надано доказів як внесення зазначених вище відомостей до ЄРДР, згідно ст. 214 КПК України, так і доказів (відповідної постанови) того, що у межах даного кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 08.09.2017 розслідується злочин про який потерпіла ОСОБА_5 повідомила на початку 2018 року.
Між тим, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення від 05.02.2018 та протоколу допиту потерпілої від 05.02.2018, ОСОБА_5 зазначала, що ОСОБА_17 запропонував їй допомогу в оформленні спадкових прав на квартиру, після смерті її матері, на що вона погодилась та після спливу шести місяців, потерпіла надала державному нотаріусу всі необхідні документи для вступу у спадщину. Далі, вона з ОСОБА_18 попрямували до приватного нотаріуса, де потерпіла надала на його ім`я генеральну довіреність. Потерпіла розраховувала, що останній допоможе їй, проте ОСОБА_19 шахрайським шляхом заволодів її квартирою та документами (а.с.24-25).
Так, згідно повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей ОСОБА_5 було видано довіреність на ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на розпорядження квартирою, довіреність посвідчена нотаріусом 07.07.2017 (а.с. 27-28).
В той же час, згідно відповідей КП «ДМБТІ» ДОР відомості про реєстрацію права власності, станом на 31.12.2012, на вказану квартиру відсутні. Фізичні чи юридичні особи, щодо реєстрації права власності чи проведення технічної інвентаризації до КП «ДМБТІ» ДОР не звертались, документи які б підтверджували право власності не надавались (а.с. 25, 58).
В той же час, контрольний талон до ордера № 7712 від 21.08.1975 виданий на дану квартиру на ім`я ОСОБА_20 , склад сім`ї: основний квартиро-наймач ОСОБА_20 , дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 (а.с. 32-33).
Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 390 від 21.08.1992, у зв`язку із випискою основного квартиронаймача ОСОБА_20 переоформлено особовий рахунок на ОСОБА_7 дружину ОСОБА_20 , (склад сім`ї: донька ОСОБА_5 , син ОСОБА_8 ) (а.с. 34, 35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що підтверджується актовим записом № 250 від 21.02.2017 (а.с. 38).

Згідно листа 8 ДДНК від 06.10.2018, спадкова справа після смерті ОСОБА_21 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась (а.с. 53, 54).

Встановивши відповідні обставини слідчий суддя враховує таке.

Відповідно до п. 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 1 вказаного вище закону передбачено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), призначених для проживання сімей та одиноких осіб, на користь громадян України. При цьому, державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 14.04.1992 № 252/92 було установлено, що місцева державна адміністрація є правонаступником виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів щодо прийнятих ними рішень, узятих зобов`язань та покладених на них законодавством обов`язків.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що квартира, у якій жила потерпіла ОСОБА_5 належить до державного житлового фонду, який знаходиться у віданні Дніпровської міської ради.

Згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартири мають громадяни України, які постійно проживають в квартирах (будинках) державного житлового фонду або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та громадяни України, які на законних підставах проживають у них.
В той же час, частиною 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Далі, шахрайство (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою), вчинене у великих розмірах) є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується за ч. 3 ст. 190 КК України.

Використання завідомо підробленого документа також є злочином, передбаченим ч. 4 ст. 358 КК України.
При цьому, відповідно до Постанови Пленуму ВС України № 10 від 06.11.2009 « Про судову практику у справах про злочини проти власності» обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. При цьому, якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

Також, слідчий суддя зазначає, що статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.
Частиною 6 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви. Реєстрація посвідчення довіреності (припинення її дії) Посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.12.2006 за № 1378/13252.

Отже, в ході судового розгляду ні стороною обвинувачення ні потерпілою слідчому судді так і не було надано пояснень, у чому полягало шахрайство, тобто у чому саме полягав обман чи зловживання довірою, враховуючи, що потерпіла по-перше мала (є) можливість відкликати довіреність, видану нею на уповноваження будь-кого, в тому числі, від її імені за передорученням, чим вона згідно своїх пояснень, наданих у судовому засіданні, і скористалась направивши відповідну заяву до нотаріуса, по друге, довіреність видана на право розпорядження квартирою третіми особами, тоді як ОСОБА_5 не є уповноваженим власником, тобто не має прав розпорядження вказаною квартирою (квартира продовжує перебувати у Державному житловому фонді).

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до контрольного талону до ордера, крім основного квартиронаймача ОСОБА_20 його дружини ОСОБА_7 вказано ОСОБА_22 (їхнього сина), тоді як потерпіла ОСОБА_5 зазначена лише у рішенні про зміну особового рахунку, що не є підставою для володіння квартирою, в тому числі її розпорядженням, тощо.

Також, слід зазначити, що приватизація квартири відповідно до зазначених вище слідчим суддею положень відбувається за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Враховуючи вищевикладене, за встановлених обставин, слідчий суддя не може погодитись із думкою прокурора, що вказана квартира, за відсутності ОСОБА_5 певний проміжок часу (час відбування покарання) враховуючи проживання у ній ОСОБА_8 , який мешкає там на законно, на підставі згаданої вище довіреності, може бути приватизована іншими особами та відчужена, тоді як, наприклад, накладення арешту на квартиру може порушити право ОСОБА_8 (сина ОСОБА_23 , ОСОБА_20 ) на приватизацію, тощо.

Також, необхідно звернути увагу, що з дати надання довіреності пройшло більше року, жодних доказів заволодіння іншими особами квартирою, звернення до органів приватизації з приводу приватизації даної квартири, про що зазначає у своєму клопотанні прокурор та своїх поясненнях потерпіла, слідчому судді не надано.

Таким чином, прокурором не доведено обставин передбачених ст. 170 КПК України, які є обов`язковими для накладення обтяжень на майно, а тому слідчий суддя не вбачає жодних правових підстав для арешту майна так як і наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою (ами) кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння.
Слід зазначити і те, що ОСОБА_5 яка є потерпілою у даному кримінальному провадженні № 0001219 від 08.09.2017, була визнана винною у вчиненні іншого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим, наразі відбуває покарання у Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)», згідно вироку, ухваленому у 2018 році. При цьому, жодних клопотань, відповідно до ч. 2 ст. 378 КПК України, якою передбачено, що якщо в обвинуваченого залишилися без нагляду житло чи інше майно, суд за клопотанням обвинуваченого зобов`язаний вжити через відповідні органи заходів для їх збереження, не заявляла.

Так, пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України законодавцем визначено, що слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належать здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369, 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ
В задоволені клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 про арешт нерухомого майна, після усунення недоліків відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1