Провадження № 11-кп/792/230/18
Справа № 676/2621/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0000606 від 29 березня 2016 року, № 0000726 від 18 квітня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новики Збарського району Тернопільської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 17 вересня 2008 року Хмельницьким міськрайонний судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі;
- 22 липня 2009 року Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 5 листопада 2014 року замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі на 3 роки 2 місяці 23 дні, ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2015 року звільненого умовно-достроково на невідбутий термін 2 роки 4 місяці 29 днів

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_9 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання невідбутого покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2009 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 28.12.2017 року, зараховано в строк час тримання під вартою: з 01.04.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року); з 21.06.2017 року по 27.11.2017 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 26 жовтня 2006 року Кам`янець-Подільським міськрайонний судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 12 вересня 2013 року Кам`янець-Подільським міськрайонний судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт;
- 26 грудня 2014 року Кам`янець-Подільським міськрайонний судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання невідбутого покарання за попереднім вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.12.2014 року, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 28.12.2017 року, зараховано в строк час перебування в Хмельницькому слідчому ізоляторі: з 10.06.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року); з 21.06.2017 року по 27.12.2017 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, у частині обвинувачення по епізодах щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов ПТ «Ломбард «Заставно-кредитний Дім» залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 20200 грн. майнової шкоди та 12000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_14 4880 грн. 40 коп. майнової шкоди та 3 000 грн. моральної шкоди, на користь держави процесуальні витрати в сумі 967 грн. 56 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати в сумі 175 грн. 92 коп.

Процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз в загальній сумі 967 грн. 56 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 26.03.2016 року приблизно об 11 год. 00 хв. з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення, повторно умисно шляхом обману заволоділи майном потерпілої ОСОБА_14 ланцюжком, виготовленим із золота 585 проби, вагою 4,987 г, вартістю 980 грн. за 1 г, загальною вартістю 4880,40 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на вказану суму. З цією метою ОСОБА_10 зателефонував з № НОМЕР_1 на номер потерпілої ОСОБА_14 № НОМЕР_2 та в ході телефонної розмови домовився з нею про придбання належного їй золотого ланцюжка. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 з № НОМЕР_3 на мобільний телефон ОСОБА_14 відправив смс-повідомлення від імені банку «Приватбанк» про зарахування на її картковий рахунок грошових коштів в сумі 3450 грн. 85 коп. в якості плати за ювелірний виріб, однак грошових коштів перераховано не було та наміру цього робити в нього теж не було. ОСОБА_9 знаючи, що ОСОБА_10 перебуваючи в місцях позбавлення волі та наміру купівлі золотого ланцюжка не мав, 26.03.2016 року близько 12 год. на перехресті вул. Князів Коріатовичів та просп. Грушевського в м. Кам`янці-Подільському, під час зустрічі з ОСОБА_14 отримав від неї золотий ланцюжок, який в подальшому здав в ломбард, а отримані кошти в сумі 2640 грн. поділив спільно з ОСОБА_10 , перерахувавши йому через мобільний термінал.

29.03.2016 року приблизно о 17 год. 10 хв. ОСОБА_10 за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_9 , повторно умисно з корисливих мотивів шляхом обману заволоділи майном потерпілої ОСОБА_15 мобільним телефоном марки «Lenovo» моделі S 850 ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 у чохлі марки «Nillkin», в комплекті із зарядним пристроєм, навушниками, USB-кабелем і серветкою для протирання екрану у паперовій коробці, загальною вартістю 2510 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_15 матеріальної шкоди на вказану суму. З цією метою ОСОБА_10 зателефонував з № НОМЕР_6 на номер потерпілої ОСОБА_15 № НОМЕР_7 та в ході телефонної розмови домовився з нею про придбання належного їй мобільного телефону, укомплектованого чохлом, зарядним пристроєм, навушниками, USB-кабелем і серветкою для протирання екрану. В подальшому, ОСОБА_10 з № НОМЕР_8 на мобільний телефон ОСОБА_15 відправив смс-повідомлення від імені банку «Приватбанк» про зарахування на її картковий рахунок грошових коштів в сумі 3009 грн. в якості плати за вищевказане майно, однак грошових коштів перераховано не було. ОСОБА_9 знаючи, що ОСОБА_10 перебуває в місцях позбавлення волі та наміру купівлі мобільного телефону немає, 29.03.2016 року приблизно о 17 год. 40 хв. поблизу магазину «Тутракан» по вул. Шевченка, 2 м. Кам`янця-Подільського, під час зустрічі з ОСОБА_15 отримав від неї вказане майно, яке в подальшому реалізував до ломбарду «Скарбниця» по вул. Князів Коріатовичів, 17 м. Кам`янця-Подільського, отримавши 1400 грн., які за допомогою терміналу поблизу магазину «Фуршет» по вул. Гагаріна м. Кам`янця-Подільського перерахував ОСОБА_10

30 березня 2016 року приблизно о 23 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_9 , попередньо отримавши від ОСОБА_16 на зберігання ключі від квартири АДРЕСА_4 , та знаючи, що той відсутній за місцем свого проживання, з метою викрадення чужого майна, за допомогою штатного ключа відчинив вхідні двері та проник до вказаної квартири, звідки умисно таємно повторно викрав зі стіни в кімнаті плазмовий телевізор марки «Samsung» TV B32124PC2000113 з пультом дистанційного керування марки «Samsung» PS59D550CIW, вартістю 20000 грн., з полиці під телевізором TV-тюнер DYNAVISION, вартістю 760 грн. з пультом дистанційного керування «Gi», вартістю 47,50 грн. та блоком живлення, вартістю 47,50 грн., DVD-програвач, вартістю 200 грн., в сусідній кімнаті зі столу роутер TP-LINK моделі TL-WR340GD s: 70, вартістю 285 грн., з ліжка в спальній кімнаті ковдру марки «Solaron», розміром 155х220 см, із зображенням тигра, вартістю 361 грн., в коридорі пневматичний автомат Калашника BY021423001, вартістю 9000 грн., похідний рюкзак камуфляжного кольору, вартістю 1330 грн., сумку з тканини марки «Euro Spin» світло-зеленого кольору, вартістю 8,55 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 32039 грн. 55 коп.

Окрім того, органами досудового розслідуванням ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що 18.04.2016 року усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зателефонував з № НОМЕР_9 до потерпілого ОСОБА_11 та домовився про придбання належної йому відеокамери, оголошення про продаж якої потерпілий розмістив на інтернет-сайті «ОЛХ». В подальшому ОСОБА_10 з метою заволодіння майном потерпілого з корисливих мотивів, умисно, повторно шляхом введення його в оману, надіслав з № НОМЕР_8 на мобільний телефон ОСОБА_11 смс-повідомлення від імені банку «Приватбанк» про зарахування на його картковий рахунок № НОМЕР_10 грошових коштів в сумі 3501 грн. 85 коп. в якості плати за відеокамери, однак насправді грошових коштів перераховано не було. Після чого, ОСОБА_10 вказав потерпілому піти на автобусну станцію м. Кам`янця-Подільського, де в приміщенні кафе «Марина» по вул. Князів Коріатовичів, 19 надати відеокамеру марки «Panasonic» моделі «SDR-H60» ОСОБА_17 . В свою чергу ОСОБА_11 погодився на таку пропозицію та близько 12 год. 40 хв. під час зустрічі з ОСОБА_17 передав йому відеокамеру, однак незаконні дії ОСОБА_10 були зупинені працівниками поліції, до яких напередодні звернувся ОСОБА_11 із усною заявою, зареєстрованою в ЖЕО Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за № 4188 від 18.04.2016 року.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Також, досудовим розслідуванням ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що 20.06.2016 року повторно умисно з корисливих мотивів шляхом обману заволодів ноутбуком марки «Emachines» моделі Е640Р322G32Mnks, вартістю 1798 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму. З цією метою, ОСОБА_10 зателефонував з № НОМЕР_11 на телефон потерпілої ОСОБА_12 № НОМЕР_12 та в ході телефонної розмови домовився про придбання ноутбука, оголошення про продаж якої вона розмістила на інтернет сайті «ОЛХ». В подальшому ОСОБА_10 надіслав з № НОМЕР_13 на номер знайомого потерпілої ОСОБА_12 . ОСОБА_18 смс-повідомлення від імені банку «Приватбанк» про зарахування на його картковий рахунок № НОМЕР_14 грошових коштів в сумі 2700 грн. в якості плати за ноутбук, однак грошових коштів перераховано ним не було і наміру цього робити він не мав. Після чого, ОСОБА_19 вказав потерпілій віддати вказаний ноутбук його знайомій ОСОБА_20 , на що вона погодилась та близько 21 год. 00 хв. біля кафе «Лондон» по вул. Князів Коріатовичів, 11, м. Кам`янця-Подільського передала ОСОБА_20 вказаний ноутбук.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Судом першої інстанції ОСОБА_10 по епізоду вчинення закінченого замаху на шахрайство, вчиненому повторно (щодо потерпілого ОСОБА_11 ) та по епізоду вчинення шахрайства, вчиненого повторно (щодо потерпілої ОСОБА_12 ) визнано невинуватими та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК України, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення його вини.

Непогоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, у яких просять його скасувати та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу інкримінованих йому злочинів.

Вирок вважають незаконним, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянтів, в ході досудового розслідування так і судового слідства сторона обвинувачення не надала суду належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_9 у вчинені ним інкримінованих злочинів, оскільки докази які суд взяв до уваги та які лягли в основу оскаржуваного вироку, є не допустимими відповідно до ст. 87 КПК України

Поза увагою суду залишились докази, надані стороною захисту про те, що до обвинуваченого під час затримання і знаходження його в Кам`янець-Подільському міському відділі поліції з 21 години 40 хвилин 31 березня 2016 року і до приходу захисника застосовувались незаконні методи збирання доказів.

Органом досудового розслідування не було вжито заходів для вилучення плазмового телевізора «Samsung» із ПТ «Ломбард Заставно-Кредитний Дім» з метою подальшого повернення його потерпілій ОСОБА_13 , або зберегти його як речовий доказ.

Беручи до уваги, як доказ, протокол прийняття заяви ОСОБА_15 про кримінальне правопорушення вчинене відносно неї 28 березня 2016 року, суд не врахував, що заява написана раніше, ніж сталась ця подія, оскільки в обвинувальному акті і мотивувальній частині вироку вказано, що злочин вчинено 29 березня 2016 року.

Суд не дав належної оцінки поясненням обвинуваченого ОСОБА_10 , наданих у судовому засіданні, який визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . При цьому зазначав, що будь-якої домовленості на вчинення цих злочинів із ОСОБА_9 не було.

Поза увагою суду залишились показання свідка ОСОБА_21 , який пояснював, що був присутнім коли ОСОБА_16 передавав ОСОБА_9 три ключі від квартири та грошові кошти. Окрім того, повідомив суду, що ОСОБА_16 і його просив реалізувати плазмовий телевізор та іншу техніку, оскільки мав значні борги.

Неналежними і не допустимими доказами апелянти вважають довідки приватних підприємців, працівників магазинів щодо вартості техніки та речей, оскільки вони не є спеціалістами в даній галузі, а також висновки судово-товарознавчої експертизи № 390 Т та № 418 Т щодо вартості речей потерпілої ОСОБА_13 , адже у них вказана приблизна ціна речей.

Посилаючись на висновок судово-дактилоскопічної експертизи № 367-Д від 20 травня 2016 року, суд не вказав кому належать вилучені на місці події відбитки пальців і долоні, і яке відношення до цього має ОСОБА_9 .

Не враховано судом пояснень свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які спростували факт крадіжки з квартири ОСОБА_13 без згоди її сина ОСОБА_16 . При цьому, пояснення ОСОБА_16 та ОСОБА_13 мають між собою значні розбіжності.

Не погоджуються апелянти і з розміром стягнутої матеріальної і моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не відповідають душевним стражданням, яких зазнали останні від неправомірної поведінки і завданим їм збитків.

Окрім того, обвинувачений вважає, що термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 27 листопада 2017 року зараховано неправильно, оскільки вирок ухвалено 28 грудня 2017 року, а ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо правила складання та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року, яка передбачає зарахування одного дня попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, вступила в дію вже після його затримання та погіршує його становище.

Поза увагою суду залишились вимоги ч. 3 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Непогоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вирок вважає незаконним та немотивованим.

Суд не врахував, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази його вини у вчинені інкримінованих йому злочинів.

Зазначає, що потерпілі в судовому засіданні не підтвердили своїх показань, наданих під час досудового розслідування.

Поза увагою суду залишились обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відсутність будь-яких претензій до нього зі сторони потерпілих, а також повне визнання вини. А тому, вважає призначене йому покарання надто суворим.

На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно перерахував строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 27 грудня 2017 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо правила складання та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, оскільки вказана норма вступила в дію вже після затримання та погіршує його становище.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, надавши учасникам право виступу у судових дебатах, а обвинуваченим останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

При цьому слід зазначити, що апеляційний суд перевіряє вирок в межах апеляційних скарг, тобто відповідно до вимог ст. 404 КПК України. Вирок в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_10 не оскаржується жодним із учасників провадження, а тому не перевіряється.

Як правильно встановлено судом першої інстанції за обставин, зазначених вище, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_9 також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло.

Доводи апеляційних скарг про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_10 визнав свою вину у вчиненні шахрайства щодо потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та в деталях розповів яким чином він, перебуваючи у Катеринівській виправній колонії, до них телефонував на мобільні телефони та домовлявся про ніби-то купівлю золотого ланцюжка та мобільного телефону відповідно, а ОСОБА_9 на його прохання забирав вказані речі у потерпілих та здавав їх у ломбард, а виручені кошти перераховував йому на картковий рахунок. Такі покази повністю узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні об`єктивними доказами, а також з показаннями потерпілих.

Разом з тим, не визнаючи свою вину у вчиненні шахрайських дій, ОСОБА_9 не заперечував та ствердив обставини перебування 26 березня 2016 року близько 12 год. на перехресті вул. Князів Коріатовичів та просп. Грушевського в м. Кам`янець-Подільському, зокрема на зустрічі із потерпілою ОСОБА_14 та отримання від неї золотого ланцюжка, а в подальшому здачу його до ломбарду та перерахування через термінал коштів від його продажу (здачі в ломбард) ОСОБА_10 . Також підтвердив, що 28 березня 2016 року близько 17 год. 40 хв. отримав від таксиста, поблизу магазину «Тутракан» по вул. Шевченка, 2, в м. Кам`янець-Подільський, мобільний телефон марки «Lenovo» моделі S 850 IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 у чохлі марки «Nillkin», в комплекті із зарядним пристроєм, навушниками, USB-кабелем і серветкою для протирання екрану у паперовій коробці, який в подальшому реалізував до ломбарду «Скарбниця», а виручені кошти перерахував ОСОБА_10 .

Незалежно від вищезазначеного, як правильно встановлено судом першої інстанції, винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні шахрайства щодо потерпілої ОСОБА_14 доводиться наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_14 у судовому засіданні суду першої інстанції (15 червня 2016 року та 3 квітня 2017 року) послідовно розповіла, що 25 березня 2016 року розмістила в Інтернеті оголошення про продаж золотого ланцюга за 3450 грн., оскільки мала нагальну необхідність у коштах через борги, вказавши свій номер мобільного телефону. Цього ж дня ввечері до неї зателефонував невідомий чоловік та повідомив, що згоден придбати ланцюжок, а тому зателефонує завтра та вони про все домовляться. Наступного дня, тобто 26 березня 2016 року, близько 11 год. до неї зателефонував цей же чоловік, з того ж номеру мобільного телефону, та попросив сказати номер банківської картки для перерахунку коштів. Окрім того, повідомив, що особисто в нього не вийде забрали ланцюжок. Однак, в м. Кам`янці - Подільському перебуває його брат з дружиною, а тому попросив передати йому ланцюжок за допомогою служби таксі чи маршруткою, при цьому зробити це терміново, оскільки той поспішає на автобус. Скинувши номер своєї банківської картки невідомому чоловіку на мобільний телефон, відмовилась передавати ланцюжок таксистом, оскільки він був вартісною річчю. Домовились, що вона особисто передасть його брату після перерахування коштів. Отримавши смс - повідомлення на свій мобільний телефон про перерахунок коштів на її банківський рахунок, поїхала до обумовленого для зустрічі з братом незнайомого чоловіка місця, при цьому повідомила, що буде в червоному шарфі. Не звернула увагу, що таке повідомлення прийшло не із звичайного номеру ПрАТ «Приватбанк». Натомість, їй стало підозрілим те, що окрім перерахування на її картку обумовленої суми в розмірі 3 450 грн. за відсутності перед цим будь-яких коштів на ній, у повідомленні було зазначено, що загальний баланс склав 4 201 грн. Але вирішила з цим розібратись пізніше в банку. Прибувши на обумовлене місце, до неї підійшов чоловік, якого вона запитала чи він є братом ОСОБА_24 , який їй телефонував. Отримавши ствердну відповідь, останній запитав чи вона ОСОБА_25 та пояснив, що його брат хотів придбати ланцюжок. Тоді відразу ж вона віддала йому ланцюжка у прозорому поліпропіленому пакетику та він, не оглядаючи його, пішов. Через деякий час цього ж дня вона пішла до банкомату, де з`ясувалось, що кошти на рахунку відсутні, а тому зателефонувала до чоловіка, який їй дзвонив. Останній, взявши слухавку, повідомив, щоб вона скинула на його мобільний телефон 500 грн. Повідомивши, що немає таких коштів, домовились про 200 грн. Однак, оскільки після їх перерахування, останній не повернув їй ланцюжка, звернулась 30 березня 2016 року із заявою до поліції.

Такі її покази узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, дослідженими місцевим судом. Зокрема, об`єктивно винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні вказаного епізоду шахрайства доводиться також даними:

- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 01.04.2016 року з фототаблицею до нього, згідно яких потерпіла ОСОБА_14 прямо вказала на ОСОБА_9 як на особу, якій передала золотий ланцюжок 26.03.2016 року (т.2, а.п. 181-183);

- повідомлення Повного товариства «Ломбардпартнер» Вівенко і Компанія» від 07.04.2016 року, яким стверджується, що 26 березня 2016 року ОСОБА_9 уклав договір із вказаним товариством про фінансовий кредит, здавши в заклад ланцюг із золота 585 проби, загальною вагою 4,92 гр. Однак, прострочив його виконання та не повернув отриманий кредит (т.2, а.п. 188);

- протоколу огляду речового доказу від 18.08.2016 року CD-R диску, наданого ПрАТ «Київстар», додатку до листа директора ТзОВ «ТриМоб», якими підтверджується, що 26 березня 2016 року на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_14 були здійснені дзвінки та прийшло повідомлення про перерахування коштів з мобільного телефону, який знаходився в с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, де у Катеринівській виправній колонії № 46 відбував покарання ОСОБА_10 . Даними вказаних документів також підтверджується, що з одного й того ж номеру телефону здійснювались дзвінки як потерпілій, так і ОСОБА_9 (т.2, а.с.174-179, т.3, а.с.170-171);

- довідки магазину «Золоте Руно» про вартість 1 гр. золота 585 проби станом на 26.03.2016 року, що становить 980 грн. (т.2, а.п. 177).

Вищевказані пояснення потерпілої та дані об`єктивних доказів узгоджуються також з даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30 березня 2016 року, в якій потерпіла ОСОБА_14 вказала, що злочин відносно неї було скоєно саме 26 березня 2016 року (т.3, а.п. 12).

Потерпілою ОСОБА_14 був заявлений до обвинуваченого ОСОБА_9 цивільний позов про стягнення 4880 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди (т.1, а.п. 33-35).

В його обґрунтування потерпіла зазначила, що окрім заподіяння їй матеріальної шкоди у розмірі вартості ланцюжка в розмірі 4 880 грн. 40 коп., їй були заподіяні душевні страждання.

Натомість у судовому засіданні місцевого суду обґрунтувала їх тим, що зазначений ланцюжок вирішила продати у зв`язку з великими матеріальними проблемами та боргами. Після вчинення злочину відносно неї, не тільки не вирішила свої проблеми, а й отримала інші, пов`язані з таким вчинком відносно неї. Після вказаної події півтора дня проплакала і лише згодом оговталась та зрозуміла, що слід йти до поліції. Вона змушена була витрачати свій час на звернення до правоохоронних органів, на надання показань та постійно у зв`язку з цим нервувалась, хвилювалась, порушився її звичайний перебіг життя. Разом з тим, до цього часу, коли згадує ці події, почувається зле.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд не приймає до уваги, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 4880 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн., оскільки такий визначений з урахуванням вимог розумності, справедливості та врахуванням душевних страждань, які зазнала потерпіла від вчиненого відносно неї злочину.

Винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні шахрайства щодо потерпілої ОСОБА_15 доводиться наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_15 у судовому засіданні суду першої інстанції (3 квітня 2017 року) суду послідовно розповіла, що 26 березня 2016 року розмістила в інтернеті оголошення про продаж за 3000 грн. мобільного телефону марки «Lenovo» моделі S 850, вказавши номер свого телефону, по якому з нею можна зв`язатись. Наступного дня їй зателефонував незнайомий чоловік та повідомив, що бажає його придбати, пообіцявши ще зателефонувати. 28 березня 2016 року незнайомий чоловік знову зателефонував та повідомив, що не зможе прийти особисто, а тому попросив повідомити йому номер банківської картки, скинувши її на номер його мобільного телефону, куди можна перерахувати кошти, та передати телефон другу за допомогою таксиста, який буде чекати його поблизу магазину «Тутракан». Остання погодилась. Після отримання цього ж дня повідомлення на її телефон про перерахунок 3000 грн., зателефонувала невідомому чоловіку та поставила до відома, що буде викликати таксі. Коли приїхало таксі служби «055», вирішила поїхати також ним, оскільки їй необхідно було бути у справах біля зазначеного місця. Перебуваючи в таксі, знову зателефонувала до незнайомого чоловіка та повідомила марку та номер машини таксі, яку слід очікувати його другу. Таксисту ж дала в пакеті телефон, який лежав у коробці та попросила передати чоловіку, який до нього підійде. Після приїзду, вийшла з автомобіля та попрямувала в справах. Трохи відійшовши, бачила, що до автомобіля підійшов чоловік, яким у подальшому виявився обвинувачений ОСОБА_9 , якого впізнала, та на запитання таксиста - повідомив марку та модель телефону, після чого забрав пакет, який вона залишила таксисту, та швидко кудись попрямував. Вона ж відразу пішла до банкомату, де виявила відсутність коштів на картці. Коли зателефонувала до незнайомого чоловіка, його телефон вже був за межею досяжності. Тому, змушена була відразу ж звернутись до поліції.

Такі її пояснення повністю узгоджуються з даними протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 березня 2016 року, прийнятою о 18 год. 15 хв. від ОСОБА_15 (т.3, а.п. 197) та даними довідки про прийняття і реєстрацію заяви (Т.3, а.п. 198).

За таких умов, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що заява про вчинене кримінальне правопорушення була написана раніше, ніж сталась ця подія, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, з інформації, наданої ТОВ «ТриМоб» від 22.07.2016 року щодо телефонних з`єднань телефону НОМЕР_8 , який належить обвинуваченому ОСОБА_10 , та телефону НОМЕР_7 , який належить потерпілій ОСОБА_15 , саме 28 березня 2016 року о 17 год. 26 хв. обвинувачений надсилав потерпілій смс-повідомлення про перерахунок коштів, а не в інший день. Отже, саме цього дня остання здійснила передачу телефону ОСОБА_9 .

Натомість, даними протоколу впізнання від 01.04.2016 року з фототаблицями до нього, підтверджується те, що потерпіла ОСОБА_15 впізнала саме в останньому особу, яка 28 березня 2016 року поблизу магазину «Тутракан» забирав у таксиста належний їй мобільний телефон (т.2, а.п. 206-214).

При цьому, даними договору про надання фінансового кредиту, укладеного між ПТ Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» та ОСОБА_9 підтверджується, що цього ж дня, тобто 28 березня 2016 року о 18 год. 45 хв. він передав вказаний мобільний телефон в заклад за 1400 грн., який в подальшому було вилучено та повернуто потерпілій (т.3, а.п. 202, 224 248).

З урахуванням вищенаведених доказів в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вказані злочини були вчинені саме за попередньою змовою групою осіб, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які діяли узгоджено, прикидаючись то братом, то другом, та з метою не бути впізнаним, не бажаючи фактично реальної зустрічі з потерпілими, призначали такі в обумовлених між собою місцях.

За таких умов, доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_9 лише забирав у потерпілих речі, про які його просив ОСОБА_10 , щоб здати в ломбард та перерахувати йому за них кошти, а отже між ними не було ніякої домовленості, є надуманими та спрямовані на уникнення відповідальності: ОСОБА_10 - за вчинення злочину за попередньою змовою осіб, а ОСОБА_9 за вчинення взагалі вказаних правопорушень. Натомість, отримуючи від потерпілих золотий ланцюжок та мобільний телефон, ОСОБА_9 , для якого зазначені потерпілі були чужими людьми, жодних коштів за вказані речі не передавав, та жодним чином не намагався з потерпілими спілкуватись щодо причини передачі йому цих речей, їх вартості, адресата їх передачі тощо. Натомість, швидко покидав обумовлене місце для зустрічі з отриманими речами.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами, узгодженими в деталях між собою, винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Зокрема, правильно встановлено, що 30 березня 2016 року приблизно о 23 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_9 , попередньо отримавши від ОСОБА_16 на зберігання ключі від квартири АДРЕСА_4 , та знаючи, що той відсутній за місцем свого проживання, з метою викрадення чужого майна, за допомогою штатного ключа відчинив вхідні двері та проник до вказаної квартири, звідки умисно таємно повторно викрав зі стіни в кімнаті плазмовий телевізор марки «Samsung» TV B32124PC2000113 з пультом дистанційного керування марки «Samsung» PS59D550CIW, вартістю 20000 грн., з полиці під телевізором TV-тюнер DYNAVISION, вартістю 760 грн. з пультом дистанційного керування «Gi», вартістю 47,50 грн. та блоком живлення, вартістю вартістю 47,50 грн., DVD-програвач, вартістю 200 грн., в сусідній кімнаті зі столу роутер TP-LINK моделі TL-WR340GD s: 70, вартістю 285 грн., з ліжка в спальній кімнаті ковдру марки «Solaron», розміром 155х220 см, із зображенням тигра, вартістю 361 грн., в коридорі пневматичний автомат Калашника BY021423001, вартістю 9000 грн., похідний рюкзак камуфляжного кольору, вартістю 1330 грн., сумку з тканини марки «Euro Spin» світло-зеленого кольору, вартістю 8,55 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 32039 грн. 55 коп.

Незалежно від того, що ОСОБА_9 , як у вчиненні інших злочинів, вину у скоєнні даного кримінального правопорушення не визнав, його винуватість підтверджується наступним.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_9 не заперечив того, що ввечері 30 березня 2016 року, отримавши від ОСОБА_16 під час відпочинку в розважальному закладі ключі від квартири ОСОБА_13 , виніс з неї плазмовий телевізор, ковдру, похідний рюкзак та автомат марки «Калашника». Однак, розповів свою версію подій.

Натомість потерпіла ОСОБА_13 , яка станом на 30 березня 2016 року перебувала за кордоном, пояснила, що вранці 31 березня 2016 року близько 8 год. від сина ОСОБА_16 дізналась, що 30 березня 2016 року він дав від належної їй квартири на зберігання ключі ОСОБА_9 . Сам ночував в готелі. Вранці, забравши в нього ключі, та повернувшись додому, виявив крадіжку вищевказаних речей. Їй були повернуті все, окрім телевізора та DVD-програвача.

Свідок ОСОБА_16 заперечив версію, про яку в суді розповів ОСОБА_9 та пояснив, що, дійсно, 30 березня 2016 року давав обвинуваченому ключі від квартири матері на зберігання, оскільки був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Однак, не просив його викрадати з квартири речі, в тому числі здавати їх до ломбарду. Пригадує, що після отримання ОСОБА_9 ключів від квартири, останнього близько трьох годин у закладі, де вони розважались, не було. Натомість, повернувшись 31.03.2016 року додому виявив відсутність у квартирі плазмового телевізора марки «Samsung» з пультом дистанційного керування, TV-тюнера з пультом дистанційного керування та блоком живлення, DVD-програвача, роутера TP-LINK, ковдри, пневматичного автомата Калашника, похідного рюкзака камуфляжного кольору, сумки з тканини. А тому відразу передзвонив матері та повідомив про це, а також звернувся із заявою до поліції.

Об`єктивно його показання підтверджуються даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.03.2016 року (т.3, а.п. 10) та даними протоколу огляду місця події від 31.03.2016 року та фототаблицями до нього (т.3, а.п.13-26).

Свідок ОСОБА_21 підтвердив передачу ОСОБА_16 для ОСОБА_9 ключів від квартири матері 30 березня 2016 року.

Поясненнями свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_23 , підтверджується те, що вони разом з ОСОБА_9 їздили до невідомого їм будинку. Чекаючи його в автомобілі, бачили, що він заходив до будинку двічі. Першого разу виніс рюкзак, а другого великий плазмовий телевізор, які поклав до багажнику. Після цього, поїхали до ломбарду, де на прохання ОСОБА_9 . ОСОБА_26 здала телевізор в заклад.

Вказані пояснення свідків узгоджуються з даними об`єктивних доказів. Зокрема, відомостями, які містяться у повідомленні ломбарду «Заставно-кредитний дім» підтверджується, що 31.03.2016 року о 1 год. 01 хв. ОСОБА_26 зверталась до вказаного ломбарду з приводу закладу майна, якому надане найменування «інше, інше».

Даними, які містяться в додатку 1 від 01.04.2016 року до договору (специфікація), зазначено опис предмету «інше, інше», зокрема, вказано TV B32124PC2000113, дріт 220, пульт ДУ «Samsung» TV PS59D550CIW, що відповідає характеристикам викраденого у потерпілої ОСОБА_13 телевізора з пультом (т.3, а.п. 114).

За таких умов доводи апеляційних скарг про те, що вина ОСОБА_27 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України не підтверджена належними та допустимими доказами є необґрунтованими.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що органом досудового розслідування не було вжито заходів для вилучення плазмового телевізора «Samsung» із ПТ «Ломбард Заставно-Кредитний Дім» з метою подальшого повернення його потерпілій ОСОБА_13 , або зберегти його як речовий доказ, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказане ніяким чином не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 та на об`єм обвинувачення. Натомість, незалежно від вказаного, ОСОБА_9 вчинив всі дії для завершення злочину до кінця.

Що стосується показань свідка ОСОБА_21 , який розповів, що чув та бачив як ОСОБА_16 передавав ОСОБА_9 три ключі від квартири та просив реалізувати плазмовий телевізор та іншу техніку, оскільки мав значні борги, то такі ніяким чином не підтверджують надання дозволу ОСОБА_16 на таємне, у його відсутність та без його відома, проникнення до квартири та винесення (викрадення) належних його матері (чужих) речей, з послідуючим здаванням їх до ломбарду. Натомість, ОСОБА_9 , вчиняючи такі дії вночі, проникаючи до житла та таємно від власника квартири та її володільця, виносячи вищевказані речі, усвідомлював протиправний характер своїх дій та розумів, що проник до квартири незаконно, всупереч волі власника квартири, та викрав з неї чужі, не належні йому речі.

Що стосується висновку судово-дактилоскопічної експертизи № 367-Д від 20 травня 2016 року, про який йдеться у вироку, то суд першої інстанції не поклав його в основу обвинувачення, а лише зазначив про наявність такого.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянтів про те, що висновки товарознавчих експертиз є неналежними доказами, оскільки в них вказана приблизна вартість речей. Так, як вбачається з їх висновків в них вжито висловлювання «ціна могла складати». Таке повністю відповідає тому, що конкретна ціна речі була в минулому, натомість не є такою на даний час.

Посилання захисту на розбіжності в поясненнях ОСОБА_16 та ОСОБА_13 апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі не спростовують факту вчинення ОСОБА_9 таємного викрадення чужого майна, вчиненого з проникнення до житла.

Вирішуючи питання цивільного позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, судом першої інстанції правильно взято до уваги вартість неповернутих потерпілій ОСОБА_13 речей (телевізора та DVD-програвача) в розмірі 20 000 грн. та 200 грн. відповідно, а також моральні та душевні страждання, які зазнала потерпіла у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_9 викрадення належних їй речей шляхом проникнення до квартири та правильно визначено її розмір у сумі 12 000 грн., яка є адекватною спричиненій шкоді та достатньо компенсує їй перенесені переживання та страждання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що поза увагою суду залишились докази, надані стороною захисту про те, що до обвинуваченого під час затримання і знаходження його в Кам`янець-Подільському міському відділі поліції з 21 години 40 хвилин 31 березня 2016 року і до приходу захисника застосовувались незаконні методи збирання доказів апеляційний суд не бере до уваги, враховуючи наступне.

Як вбачається з даних копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 02/12539, виданої КЗ «Тернопільська обласна лікарня», ОСОБА_9 у період з 27.11.2015 року по 06.01.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні у зв`язку із тим, що 27.11.2015 року потрапив в ДТП (водій автомобіля зіткнувся із вантажівкою) з діагнозом: поєднана травма. Відкритий вправлений перелом овивних дистального метаепіфізу лівого передпліччя з наявністю фіксаторів (операція 27.11.2015 р.). Відкритий уламковий перелом обох кісток правого передпліччя із зміщенням. Закритий імпресійний перелом латерального виростка правої в/гомілкової кістки. Ушита рвана рана тильної поверхні лівого променево - запясного суглобу. Множинні забійно-рвані рани обох передпліч та кистей. Множинні садна обличчя. Переніс операції 27.11.2015 року, 08.12.2015 року, 15.12.2015 року, 28.12.2015 року (т.1, а.п. 63).

1 квітня 2016 року ОСОБА_9 о 4 год. 10 хв. у присутності захисника ОСОБА_7 було затримано (т.3, а.п. 73).

2 квітня 2016 року, на прохання ОСОБА_9 , до нього була викликана карета швидкої допомоги. Останній скаржився на забій грудної клітини зліва та на забій лівої нирки, пояснивши, що захворів 31.03.2016 року раптово. Пов`язав це з падінням на лівий бік 2 дні тому. Останнього було оглянуто. Зовнішніх змін на шкірі не виявлено. При пальпації біль на рівні ребер, зліва. Рекомендовано консультація лікарів. Вказане підтверджується даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 7753 від 02.04.2016 року (т.2, а.п. 97).

3 квітня 2016 року, на прохання ОСОБА_9 , до нього знову була викликана карета швидкої допомоги. Скаржився на забій лівої нирки, загострення хронічного пієлонефриту, пояснивши, що захворів 03.04.2016 року. Вказав, що 31 березня 2016 року отримав травму у побутових умовах. Рекомендоване лікування та консультації лікарів. Вказане підтверджується даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 7856 від 03.04.2016 року (т.2, а.п. 97).

8 квітня 2016 року ОСОБА_9 звернувся із письмовою заявою до прокуратури, в якій зазначив, що 31.03.2016 року був затриманий за підозрою у скоєнні невідомих йому злочинів та доставлений у місцевий відділ поліції. На другому поверсі поліції троє працівників поліції побили, застосували заходи фізичного та морального тиску, йому неодноразово наносились удари в область лівої частини тіла та в область голови та ніг. Останні примушували його взяти на себе злочини, яких він не вчиняв. Побиття відбулось з 22 год. до 2 год. 30 хв. наступного дня. Просив провести службову перевірку та медичне обстеження (т.2, а.п. 80).

У період з 26 квітня 2016 року по 12.05.2016 року ОСОБА_9 було проведено медичне обстеження. Відповідно до даних висновку експерта № 241 зі слів обстежуваного 31.03.2016 року біля 21 год. 30 хв. до 3 год. 01.04.2016 року йому кулаком нанесли удар в задню поверхню тулуба, він впав на дерев`яне покриття і ногами йому наносили удари по голові, тулубу, руках та ногах.

Будь-яких тілесних ушкоджень на момент проведення судово-медичної експертизи не виявлено. На рентгенографії від 02.04.2016 року порушення цілісності тканин не спостерігається. На рентгенографії від 26.04.2016 року на контрольній рентгенограмі кістково-травматичні зміни не відмічаються. На рентгенографії правого колінного суглобу від 26.04.2016 року: «Стан після МОС, перелому латерального виростка великогомілкової кістки, зміщення не визначаються. Даних за свіжі кістково-травматичні зміни кісток правого колінного суглобу немає. Рекомендоване амбулаторне лікування. Отже, на підставі викладеного судово-медичний експерт прийшов до висновку про те, що будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 на час проведення експертизи не виявлено. Діагноз «Забій правого колінного суглобу» виставлений останньому на підставі скарг в Кам`янець-Подільському травматологічному пункті, об`єктивними медичними даними не підтверджений, а тому прийнятим до уваги бути не може і експертній оцінці не підлягає (т.2, а.п. 101, 102).

Даними висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни працівниками поліції Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 27.07.2017 року підтверджується, що службове розслідування за фактом звернення адвоката ОСОБА_7 відносно підзахисного ОСОБА_9 припинені, факти неправомірних дій окремих працівників поліції є недоведеними у зв`язку з протиріччям у показах сторін, відсутністю інформації про давність та механізм утворення тілесних ушкоджень (т.2, а.п. 61-64).

Натомість, відповідно до повідомлення Хмельницького слідчого ізоляторі від 12.10.2017 року № 3673 ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаній установі з 11.04.2016 року, неодноразово звертався до медичної частини із скаргами на стан здоров`я. Обстежувався в умовах медичної частини та консультований лікарем травматологом лікувально-профілактичного закладу МОЗ. Зокрема, 04.08.2016 року діагноз: Консолідований синтезований перелом зовнішнього мищелка правої великогомілкової кістки зі зміщенням. Посттравматичний остеоартрит правого колінного суглобу. Рекомендоване повторне реконструктивне оперативне лікування в плановому порядку. 06.02.2017 року діагноз: Посттравматичний артроз правого колінного суглобу, лівого ліктьового суглобу. Рекомендоване консервативне лікування. 01.06.2017 року діагноз: консолідований синтезований перелом кісток правого передпліччя. Дана порада. 20.03.2017 року консультований лікарем дерматовенерологом, діагноз: висівковий лишай, призначено лікування. На даний час при зверненнях та захворюваннях отримує симптоматичне лікування та перебуває на диспансерному обліку в медичній частині (т.2, а.п. 81).

Проаналізувавши вищевказані документи, зокрема: виписку з медичної карти, карти виїзду карети швидкої допомоги, заяву ОСОБА_9 , висновок службової перевірки, висновок судово-медичної експертизи та інші, наявні у справі медичні документи, колегія суддів прийшла до висновку про те, що такими не підтверджено застосування до обвинуваченого незаконних методів слідства, тобто фізичного та морального тиску. Доказів фальсифікації вказаних документів матеріали справи не містять, в тому числі внесення відомостей до ЄДРДР про такі факти. Натомість, вирок ґрунтується лише на тих доказах, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Окрім того, обвинуваченим правильно зараховано кожному в строк відбування покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, час їх попереднього ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі (відповідно до Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання №838-VIII від 26.12.2015 року ), а також з 21.06.2017 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі (відповідно до Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення №2046-VIII від 18.05.2017 року).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні вищевказаних злочинів.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та осіб обвинувачених.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_9 раніше судимий за умисний злочин проти життя особи та за корисливий злочин, вчинив низку злочинів в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, утриманців немає, вину не визнав, вчинив відповідно до ст. 12 КК України тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують його покарання та обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Що стосується ОСОБА_10 , то враховано, що він раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, вчинив злочин в період реального відбуття покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, за місцем відбуття покарання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, утриманців немає, вчинив злочин середньої тяжкості, вину фактично визнав лише частково, щиро не покаявся, обставини, які пом`якшують його покарання та обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

За таких обставин приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчинених обвинуваченими злочинів, їх особи, які раніше неодноразово судимі, з попередніх судимостей жодних висновків не зробили, не відбувши покарання за попередніми вироками вчинили нові, умисні злочини, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, спосіб та механізм вчинення злочинів, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімального розміру, є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуюча: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду ОСОБА_2