Справа № 344/5157/18
Провадження № 11-сс/779/289/2018
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОТ» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.04.2018 року про накладення арешту на майно, -

за участю прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. В обґрунтування причини пропуску строку на оскарження посилається на те, що про існування ухвали слідчого судді дізнався лише 31.08.2018 року, жодного повідомлення про явку в суд він не отримував. Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною, оскільки, на думку апелянта, слідчий суддя дійшов помилкового висновку в часині того, що оскільки ОСОБА_7 у 2011 році став власником ТОВ «ЗОТ», то представлений на митницю товар є власністю ОСОБА_7 , проте такий висновок не узгоджується з вимогами ст. 115 ЦК України. Звертає увагу на те, що слідчим суддею не було врахованого того факту, що не існує жодної норми закону, яка б надавала права митному органу здійснювати призупинення розмитнення товару. Вказує, що товар перебуває на митниці більше ніж 5 років без прийняття будь-якого рішення щодо здійснення розмитнення товарів або про відмову такого. Посилається на те, що митне оформлення відбувалось у 2013 році, в той час як клопотання про накладення арешту на майно подано до суду у 2018 році, та до теперішнього часу по вказаному товару не відбувається завершення митної процедури розмитнення одягу. За нормами діючого законодавства ОСОБА_7 не є власником вказаного товару, оскільки це майно належить ТОВ «ЗОТ», учасником якого він є. Вважає, що майно товариства є тимчасово вилученим майном, на яке можливо накласти арешт не пізніше наступного дня, проте арешт на майно накладено аж 20.04.2018 року, тобто через 5 років, що є грубим порушенням ч. 5 ст. 171 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.04.2018 року накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 з забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись. Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що органами досудового розслідування поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що вилучено майно є речовим доказом та може бути використано як докази у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. також слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на товар, як на майно підозрюваного, оскільки санкція ст. 212 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також з метою забезпечення цивільного позову, який заявлений прокурором тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисника та заявника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді - скасувати та прийняти нову, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого суді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк на апеляційне оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Твердження прокурора про необхідність відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку, у зв`язку із тим, що апелянту було відомо про наявність оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки матеріали провадження не містять жодного доказу про повідомлення ТОВ «ЗОТ» про розгляд клопотання слідчого про арешт майна в суді першої інстанції, так і не містять даних про направлення апелянту копії оскаржуваного рішення.

Аналогічно прокурором не надано жодного доказу про вручення апелянту копії судового рішення.

Твердження прокурора про те, що апелянту було відомо про наявність оскаржуваного рішення, про що свідчить його підпис про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів не може розцінити як безпосереднє отримання оскаржуваного рішення.

На думку колегії суддів, оскільки розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчим суддею проводився у відсутність особи, яка її оскаржує, - ОСОБА_7 , без направлення вказаній особі копії судового рішення, то строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, з урахуванням вказаних вище вимог закону, підлягає поновленню з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Так, з клопотання слідчого вбачається, що впродовж лютого-листопада 2011 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , виступаючи як організатор та співвиконавці ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) в особливо великих розмірах, а також службового підроблення, діючи спільно та умисно, підробили та подали до Івано-Франківської митниці документи щодо начебто 49 поставок уживаного одягу та взуття від імені компанії "E.B.C. CONSULTING LLC" (США) в адресу ТОВ "ЗОТ" вартістю від 4,2 грн до 9,19 грн. за 1 кг, хоча такий товар був фактично придбаний в інших постачальників, зокрема "KETTERING TEXTILES LTD", "NATHANS WASTESAVERS LTD" "JMS LTD", "COLLEGE FOR INTERNATIONAL CO-OPERATION AND DEVELOPMENT", "GREEN WORLD RECYCLING LTD" вартістю від 2,83 грн до 53,27 грн за 1 кг.

Надалі упродовж грудня 2011 року січня 2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_7 під керівництвом ОСОБА_10 підроблено та подано до Івано-Франківської митниці підроблені ВМД, декларації митної вартості, інвойси, CMR щодо начебто 207 поставок уживаного одягу та взуття від імені компанії "OLISEN CORP" (Республіка Панама) вартістю від 6,39 грн до 9,19 грн за 1 кг, хоча такий товар був фактично придбаний в інших постачальників, у тому числі "KETTERING TEXTILES LTD", "JMS LTD", "COLLEGE FOR INTERNATIONAL CO-OPERATION AND DEVELOPMENT", "GREEN WORLD RECYCLING LTD", "NATHANS WASTESAVERS LTD", "ELIGIJUS CLOTHING SERVICE", "CRAFT INTERNATIONAL LTD COMMONWEALTH TRUST LIMITED", "GARSON&SHAW LLC" та "SALVATION ARMY TRADING COMPANY LTD" вартістю від 11,08 грн до 49,61 грн за 1 кг.

Крім цього, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , реалізовуючи свій умисел щодо ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, занизили також митну вартість уживаного одягу та взуття, придбаних в компаній-нерезидентів "KETTERING TEXTILES LTD" та "GARSON AND SHAW LLC", приховавши у такий спосіб об`єкт оподаткування митом та податком на додану вартість.

Таким чином, унаслідок керування ОСОБА_10 вчиненням злочинів, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи усупереч вимогам статей 81, 88, 259, 260, 262, 264, 267 Митного кодексу України від 11.07.2002, статей 49, 50, 51, 52, 53, 58, 64, 257, 278, 289, 334 Митного кодексу України від 13.03.2012, які передбачали та передбачають порядок визначення митної вартості товарів і базу оподаткування митом, статей 188, 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010, які передбачають порядок визначення бази оподаткування податком на додану вартість для товарів, які ввозяться на митну територію України, приховали від митного органу відомості щодо реального постачальника товару, занизили митну вартість ввезеного протягом 2011-2013 років вживаного одягу та взуття на суму 26 509 004,34 грн, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету 1 404 977,23 грн мита, 5 582 796,31 грн податку на додану вартість, а всього податків, зборів (обов`язкових платежів) на загальну суму 6 987 773,54 грн, що є особливо великим розміром, а також вчинено службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Встановивши наявність достатніх доказів для підозри осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, мною складено письмові повідомлення про підозру за ч.3 ст.212, ч.1 ст.366 КК України, які вручено 30.03.2018 ОСОБА_7 та 02.04.2018 ОСОБА_11 , а також за ч.3 ст.27, ч.3 ст.212, ч.3 ст.27, ч.1 ст.366 КК України, яку 02.04.2018 вручено ОСОБА_10 .

Водночас досудовим слідством встановлено, що ТОВ "ЗОТ", від імені якого діяли ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , продовжував у 2013 році ввезення бувшого у використанні одягу та взуття від імені компанії "OLISEN CORP".

Зокрема, 19.06.2013 ТОВ "ЗОТ" подано до Івано-Франківської митниці Міндоходів митну декларацію ІМ 40 АА №206050000/2013/204185 щодо митного оформлення товару (одягу та додаткових частин та їх речей, бувших у вжитку з текстильних матеріалів) вагою 19 200 кг, начебто придбаного у компанії "OLISEN CORP".

У зв`язку з цим працівниками митниці було призупинено митне оформлення вказаного товару, а слідством визнано такий товар речовим доказом у кримінальному провадженні та передано його на зберігання до митного складу Івано-Франківської митниці.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що з 15.07.2011 ОСОБА_7 став єдиним власником ТОВ "ЗОТ" та фактично усього майна товариства, що зазначено у клопотанні слідчого (а.п. 2 зворіт).

Свою позицію слідчий мотивував тим, що вищевказаний товар є речовим доказом у кримінальному провадженні та власністю ОСОБА_7 . На даний час виникла необхідність у накладенні арешту на товар (одяг та додаткові частини та їх речей, бувших у вжитку з текстильних матеріалів), як на майно підозрюваного, оскільки санкцією ч.3 ст.212 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки 19.04.2018 прокурором у провадженні заявлено до підозрюваних цивільний позов. При цьому необхідною є заборона підозрюваному відчужувати, розпоряджатися та користуватися таким майном, оскільки є істотна загроза приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема одяг ті інші речі бувші у вжитку загальною вагою 19200 кг., перелік якого міститься у митній декларації ІМ 40 АА №206050000/2013/204185 (а.п. 39-40).

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя обґрунтував свої висновки наступним чином: «стороною кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що на даний час виникла необхідність у накладенні арешту на товар (одяг та додаткові частини та їх речей, бувших у вжитку з текстильних матеріалів), як на майно підозрюваного, оскільки санкцією ч.3 ст.212 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки 19.04.2018 прокурором у провадженні заявлено до підозрюваних цивільний позов. При цьому необхідною є заборона підозрюваному відчужувати, розпоряджатися та користуватися таким майном, оскільки є істотна загроза приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна».

У подальшому слідчий суддя послався на те, що постановою слідчого від 19.06.2013 року вказане майно визнано речовими доказами (а.п. 39-40).

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком слідчого судді.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов передчасного висновку про те, що вилучено майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів провадження, процедура митного оформлення товару ТОВ «ЗОТ» від імені якого діяв ОСОБА_7 розпочалась у 2013 році, а саме 19.06.2013 року ТОВ "ЗОТ" подано до Івано-Франківської митниці Міндоходів митну декларацію ІМ 40 АА №206050000/2013/204185 щодо митного оформлення товару (одягу та додаткових частин та їх речей, бувших у вжитку з текстильних матеріалів) вагою 19 200 кг.

26.01.2013 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом ухилення службовими особами ТОВ «ЗОТ» від сплати податків в особливо великих розмірах, тобто за ознаками кримінально правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України (а.п. 4).

19.06.2013 року старшим слідчим винесено постанову про визнання товару, який був поданий для митного оформлення до Івано-Франківської митниці Міндоходів речовим доказом. Одночасно в постанові зазначено, що речові докази зберігати на Івано-Франківській митниці Міндоходів (а.п. 8-9).

З актів прийму-передачі речових доказів від 16.02.2017 року, так само як і з протоколу передачі речових доказів на відповідне зберігання від 16.02.2017 року вбачається, що Івано-Франківська митниця ДФС передає одяг (речі) бувші у вжитку, тобто товар ТОВ «ЗОТ», який був поданий для митного оформлення згідно митної декларації ІМ 40 АА №206050000/2013/204185, слідчому управлінню фінансових розслідувань ГУ ДФС в Івано-Франківській області (а.п. 10-14).

Дослідивши наведені докази колегія суддів дійшла висновку, що власником майна є юридична особа ТОВ «ЗОТ», оскільки як з митної декларації, так з інших матеріалів провадження, зокрема декларації ІМ 40 АА №206050000/2013/204185 щодо митного оформлення товару вбачається, що декларування відбувалось саме від імені юридичної особи, тобто ТОВ «ЗОТ».

Також наведені документи, які складені слідчим, беззаперечно свідчать про те, що власник майна ТОВ ЗОТ з 2013 року позбавлено можливості володіти, роспоряджатися та користуватися вказаним майном.

Оскільки вказане майно фактично було вилучено слідчим під час митного оформлення, та з того часу ТОВ ЗОТ було позбавлено доступу до нього, що відповідно до приписів ст. 168 КПК України, свідчить про те, що зазначене майно набуло статусу тимчасово вилученного.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, слідчим грубо порушено вимоги вказаної вище норми закону щодо строку звернення до суду з клопотанням про арешт майна тимчасово вилученого, перелік якого міститься у декларації ІМ 40 АА №206050000/2013/204185 щодо митного оформлення товару (одягу та додаткових частин та їх речей, бувших у вжитку з текстильних матеріалів) вагою 19 200 кг.

Крім того, з статуту ТОВ «ЗОТ», що міститься в матеріалах провадження, а саме п. 1.4 вбачається, що учасниками товариства є ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , у подальшому учасником товариства стає ОСОБА_7 (а.п. 17-26).

Відповідно до п. 1.8 Статуту товариство не відповідає за зобов`язання учасників, учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів, а відповідно до п. 8.1 статуту статутний капітал ТОВ «ЗОТ» становить 50000, який вніс ОСОБА_13 (а.п. 21-26).

В судовому засіданні апеляційного суду заявник - директор ТОВ «ЗОТ» ОСОБА_7 пояснив, що власником арештованого майна є юридична особа - ТОВ «ЗОТ», митне оформлення майна відбувалось ще у 2013 року, під час якого вказане майно було вилучено, та з цього часу ТОВ «ЗОТ» позбавлено права розпоряджатися ним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції знайшло своє підтвердження, що власником тимчасово вилученого майна є юридична особа, а саме ТОВ «ЗОТ», яке 19.06.2013 подало до Івано-Франківської митниці Міндоходів митну декларацію ІМ 40 АА №206050000/2013/204185 щодо митного оформлення товару (одягу та додаткових частин та їх речей, бувших у вжитку з текстильних матеріалів) вагою 19 200 кг.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий грубо порушив вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України щодо строку звернення до суду з клопотанням про арешт майна, оскільки таке майно набуло статусу тимчасово вилученого у 2013 році. Крім того, власником вказаного майна є юридична особа ТОВ «ЗОТ».

Надані прокурором під час апеляційного розгляду ухвала слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2017 року (справа №344/15718/17), постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 року (справа №809/1118/17) та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 року (справ №876/10456/17) щодо ТОВ «ЗОТ», не впливають як на зміст оскаржуваного судового рішення, так й на розгляд клопотання про арешт майна.

Враховуючи наведене вище, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з ухваленням нової ухвали, якою в задоволенні клопотання слідчого від 20.04.2018 року про арешт майна загальною вагою 19200 кг, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити директору Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОТ» ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОТ» ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.04.2018 року про накладення арешту на майно скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_14 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000038 за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3