Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-5904ск18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року й ухвали Апеляційного суду Миколаївської області

від 31 травня 2016 року щодо нього,
в с т а н о в и в:
27 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року й ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року щодо нього.
Клопотання ОСОБА_4 мотивовано тим, що з 01 червня 2016 року по 22 січня

2018 року він не міг ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, що,

на думку засудженого, перешкодило йому реалізувати своє право на касаційне оскарження протягом встановленого законом тримісячного строку.

Заслухавши доповідь судді та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому, правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
З положень ч. 1 ст. 116 КПК вбачається, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою, якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові

від 20 квітня 2017 року № 5440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року засудженому ОСОБА_4 на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК було повернуто його касаційну скаргу на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року, оскільки її було подано поза межами строку на касаційне оскарження та без клопотання про поновлення пропущеного строку.
Крім того, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2017 року засудженому було додатково роз`яснено право на повторне звернення до касаційного суду з касаційною скаргою та клопотанням, в якому ОСОБА_4 належало навести поважні причини пропуску трьохмісячного строку.
Проте з таким клопотанням до суду касаційної інстанції засуджений звернувся

лише 21 квітня 2018 року та не навів об`єктивних доводів, чому з лютого 2017 року

не міг реалізувати своє право на касаційне оскарження вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року й ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року. Натомість вказані у клопотанні обставини не свідчать про наявність поважних причин пропуску ОСОБА_4 встановленого ч. 2 ст. 426 КПК строку та неможливості протягом понад 18 місяців подати касаційну скаргу.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи

не знайшов підстав для його поновлення.
Оскільки ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції поза межами строку визначеного ч. 2 ст. 426 КПК, а з поданого засудженим клопотання касаційний суд

не знайшов підстав для поновлення цього строку, його касаційна скарга на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року підлягає поверненню.
Враховуючи наведене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити засудженому ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року й ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року щодо нього.
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2016 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3