ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3868/18
провадження № 1-кп/753/1117/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2018 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001590 від 23.02.2018 р. за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити відносно ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на проджовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зумовили необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_4 заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила змінити запобіжний захід на більш м`який.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, суд керується наступними вимогами закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до положень ст. 183 ч.1 КПК України запобіжний захід тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Вислухавши позиціїї учасників судового провадження, суд оцінив в сукупності всі обставини, зокрема факт вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середнього ступеню тяжкості. Також суд враховує неналежну процесуальну поведінку під час судового провадження, яка виразилась у численних неявках в судові засідання, у зв`язку з чим ОСОБА_4 було оголошено в розшук. Крім того, суд враховує, щоу зв`язку із тим, що ОСОБА_4 раніше вчиняла корисні злочини, не працює, а тому не має доходу, неодружена, дітей не має, постійного місця проживання не має, а тому не має тісних соціальних зв`язків.

Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про наявність ризиків, які зумовлюють можливість продовження обвинуваченою злочинної діяльності або перешкоджанню правосуддю, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що відносно ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях вказував на необхідність обговорення можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, враховуючи вагомість вищезазначених ризиків, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч.5 ст. 182 КПК України - розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведені обставини та тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також відомості про її особу, суд вважає можливим визначити обвинуваченій заставу 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 8810 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177- 178, 182, 183, 184, 194, 196, 197, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з дня винесення ухвали, а саме до 04 жовтня 2018 р. включно.
Визначити розмір застави у 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 8810 / вісім тисяч вісімсот десять/ гривень обвинуваченій та негайно звільнити ОСОБА_4 з під варти, якщо протягом дії цієї ухвали обвинуваченою або заставодавцем буде внесено заставу на спеціальний депозитний рахунок (Отримувач: ТУДСАУ в м. Києві, , банк: Державна казначейська служба України в м. Києві, МФО 820172, рахунок № 2089).
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі внесення застави на неї покладаються обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися за межі м. Києва без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання. В разі невиконання покладених на обвинувачену обов`язків застава буде звернута в дохід держави.
Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1