УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м. Київ
справа № 658/1533/17
провадження № 51-5743ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 лютого 2018 року в межах кримінального провадження № 0002672 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Каховка, Херсонської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,
Суть питання
За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 жовтня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладеного на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди 2 935,19 грн, моральної шкоди 35 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 лютого 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а також неправильне, на його думку, вирішення судом цивільного позову, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення, в частині призначення йому додаткового покарання та стягнення на користь ОСОБА_5 матеріальної і моральної шкоди.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без змін, не конкретизував, яких саме порушень допустився апеляційний суд, як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Крім того, засуджений не наводить обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому покарання з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень статей 413, 414 КПК та приписів статей 50, 65, КК у їх взаємозв`язку, а також беручи до уваги те, що призначення додаткового покарання є правом суду.
Також засуджений не обґрунтовує своїх доводів щодо неправильного вирішення цивільного позову, враховуючи встановлені судами обставини при його вирішенні, зважаючи на положення ч. 2 ст. 1187 ЦК та правову позицію Верховного Суду України викладену в постановах цього суду, зокрема у справах № 6-2808цс15 та № 6-954цс16, про те, що «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності».
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому, колегія суддів звертає увагу засудженого на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 08 лютого 2018 року у справі № 182/2766/16-к, про те, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. У ст. 1 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір» від 8 липня 2011 рокувизначено, що судовий збір включається до складу судових витрат. Оскільки питання про розмір та порядок розподілу судових витрат діючим кримінальним процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК).

Так, п. 3 ч. 4 ст. 392 ЦПК визначено, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Однак, засуджений, оскаржуючи до касаційного суду постановлені щодо нього судові рішення, в частині вирішення цивільного позову, всупереч наведеним вимогам ЦПК, не долучив до поданої ним касаційної скарги документів на підтвердження сплати ним судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати.
Крім того, викладені засудженим у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку з цим, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3