Справа № 712/8112/18
Провадження №1-кс/712/3723/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про накладення арешту на майно

16 липня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду винесене в кримінальному провадженні № 0004704 від 28.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся старший слідчий СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 27.06.2018 року близько 16 год. в м. Черкаси по вул. Л. Українки, 21 з експертного центру м. Черкаси надійшло повідомлення від експерта ОСОБА_6 про те, що під час огляду автомобіля VOLKSVAGEN POLO д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору виявлено невідповідність номеру кузова.

Після проведення огляду вказаний автомобіль було поміщено на територію охоронюваного майданчику Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

По вказаному факту було відкрито кримінальне провадження № 0004704 за ст. 290 КК України.

На підставі викладеного, з метою запобігання продажу вказаного транспортного засобу третім особам та встановлення оригінальності автомобіля VOLKSVAGEN POLO д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, та з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення можливого цивільного позову у кримінальному провадженні, належного зберігання речових доказів та в подальшому розгляду питання про їх долю чи конфіскацію в дохід держави, а також для припинення та подальшого запобігання скоєння злочину аналогічним способом із застосуванням вищевказаного автомобіля в якості знаряддя злочину виникла необхідність в накладенні арешту.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_5 , як власника майна, в разі задоволення клопотання про накладення арешту на автомобіль, передати йому на зберігання, оскільки автомобіль використовується ним для власних потреб.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, слідчого, ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

В судовому засіданні встановлено, що 27.06.2018 року слідчим СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 складено протокол огляду місця події. В результаті якого було виявлено та вилучено легковий автомобіль VOLKSVAGEN POLO д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3--1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частина 1 статті 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, які додані до клопотання та які були надані під час судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання, оскільки автомобіль не вилучався та не визнаний слідчим речовим доказом по даному кримінальному провадженні, хоча відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Слідчим не надано також в клопотанні не вказано обставин, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, по відношенню до речових доказів, а також не зазначено доказів наявності вказаних ризиків, тому слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не доведено необхідності накладення арешту на вказане в клопотанні майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Прокурором та слідчим в судовому засіданні не доведено поважності пропущення строків для подання клопотання про накладення арешту.

Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В клопотанні старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 про накладення арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1