Справа № 638/4447/18
Провадження № 1-кс/638/3082/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Слідчого суддя - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу потерпілого ОСОБА_4 щодо визнання незаконною бездіяльності службових осіб Харківської місцевої прокуратури №1 щодо зобов`язання прийняття рішення про задоволення клопотання про арешт майна та встановлення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001517 від 30 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2018 року до слідчого судді надійшла скарга потерпілого ОСОБА_4 на бездіяльность службових осіб Харківської місцевої прокуратури №1 щодо зобов`язання прийняття рішення про задоволення клопотання про арешт майна та встановлення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001517 від 30 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Скаржник ОСОБА_4 в судове засідання з`явився, скаргу підтримав в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання з`явився, проти задоволення скарги заперечував.

Дослідивши матеріали скарги, матеріли кримінального провадження №0001517 від 30 березня 2016 року, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно п.7 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій особою, якій відмовлено в задоволенні клопотання, його представником чи захисником.

На підставі ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

В провадженні Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області перебуваються матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001517 віз 30 березня 2016 року, за фактом шахрайства скоєного відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

По кримінальному провадженню допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , який дав покази що у 2007 році, відповідно до кредитного договору за №260 від 09.07.2007 року, отримав кошти у ПАТ «Банк Золоті Ворота» у розмірі 450 000 доларів США. Після цього представники банку обманним шляхом заволоділи його квартирою. Потерпілий зазначає, що кредит ним виплачено у повній мірі. Також встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 10.12.2012 року укладено цивільно-правовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 2 млн. грн.. та повинен був повернути зазначену суму грошей ОСОБА_5 у строк до 28.12.2012 року. Внаслідок несплати грошових коштів квартира знову передана в іпотеку. Усі підписи на договорах та розписках виконано ОСОБА_4 у зв`язку із тяжким матеріальним становищем та психологічним тиском на нього співробітниками банку.

12.07.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Харківської місцевої прокуратури №1 з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

16.07.2018 року заступником керівника Харківської місцевої прокуратури №1 зазначене клопотання направлено за належністю до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області (Вих. №02-43р/18).

18.07.2018 року слідчим Шевченківського ВП ГУ НП було розглянуто зазначене клопотання, у зв`язку із чим було винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання.

30.07.2018 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Харківської місцевої прокуратури №1, в якій просить зобов`язати уповноважену особу Харківської місцевої прокуратури №1 винести постанову про задоволення клопотання потерпілого від 12.07.2018 року про накладення арешту на квартиру та встановлення розумних строків досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задоволення їх за наявності відповідних підстав.

Частина 2 вказаної статті наголошує на тому, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка завила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Як встановлено слідчим суддею, потерпілий ОСОБА_4 12.07.2018 звернувся з клопотанням до Харківської місцевої прокуратури №1, в якому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яке було направлено за належністю до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області 16.07.2018 року..

18.07.2018 року слідчим було винесено Постанову про відмову в задоволенні вищезгаданого клопотання потерпілого у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не надано підтверджуючих документів щодо сплати кредиту у повному обсязі та твердження ОСОБА_4 щодо знаходження у вказаній квартирі його речей не знайшли свого підтвердження, так як допитом сусідів встановлено, що останні 10 років у вказаному приміщенні ніхто не мешкає, квартира знаходиться у непридатному для мешкання стані.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі змістом п.19 висновків Узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року № 9-49/0/4-17, розглядаючи скарги на постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, слід зважати на те, що відповідно до ч.1 ст.40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно із ч.5 ст.40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, розглядаючи скарги на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст.220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Саме тому слід зважати на те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Слідчий, прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст.94 КПК України).

Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод, які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Тому, с лідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, та не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Щодо оскарження недотримання розумних строків, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Частиною 1 статті 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Крім того, статтею 308 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобовязаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обовязкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду. Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

Наведена норма дає право заявнику звернутися із скаргою про недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, а слідчий суддя діє виключно в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції.

Проаналізувавши вищевказані норми закону та обставини справи, слідчий суддя вважає, що в цій частині також необхідно відмовити, оскільки скарга про недотримання розумних строків повинна бути подана до прокурора вищого рівня і по даній заяві скаржнику має бути надана відповідь. Також слідчий суддя роз`яснює скаржнику, що у випадку ненадання такої відповіді або відповідь, яка буде надана прокуратурою, з якою скаржник, не погоджуватиметься, то ОСОБА_4 буде мати право оскаржувати дії прокурора в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість скарги ОСОБА_4 щодо визнання незаконною бездіяльність уповноваженої особи Харківської місцевої прокуратури №1 в рамках кримінального провадження №0001517 від 30 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_4 щодо визнання незаконною бездіяльності службових осіб Харківської місцевої прокуратури №1 щодо зобов`язання прийняття рішення про задоволення клопотання про арешт майна та встановлення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001517 від 30 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошений 05 жовтня 2018 року о 10-40 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1