справа № 216/3890/18
ВИРОК
01 серпня 2018 року Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кам`янське Нікопольського району Дніпропетровської область, українця, громадянина України, одруженого, освіта середньо спеціальна, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, на посаді головного сержанта-командира гармати 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-
учасників кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3
25.07.2016 року ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 21.03.2018 року ( АДРЕСА_3 ), молодший сержант ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду головного сержанта-командира гармати 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 .
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 25.07.2016 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, та умов укладеного контракту, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути доброзичливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Крім того, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015 року, відповідно до ст. 106 ч. 1 п.п. 1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» .№3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, 27.03.2018 року вирішив не з`явитися вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, молодший сержант ОСОБА_3 27.03.2018 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до зазначеної військової частини та незаконно перебував поза її межами без поважних причин в умовах особливого періоду до 17.07.2018 року, проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого мешкання: АДРЕСА_2 .
17.07.2018 року молодший сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, самостійно та з власної ініціативи з`явився до військової частини НОМЕР_1 , чим припинив вчинення вказаного злочину.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , на посаді головного сержанта-командира гармати 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил країни. затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1, ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи придатним для проходження військової служби, у визначений час 27.03.2018 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану до 17.07.2018 року проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого мешкання: АДРЕСА_2 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Умисні дії ОСОБА_3 , кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Підозрюваний ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а саме: беззастережне визнання вини, щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини 2007 року народження, являється учасником бойових дій, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання за ч.4 ст.407 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн.
Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є:
-для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України.
Підозрюваному ОСОБА_3 при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також він розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 407 КК України та підтвердив добровільність укладення угоди.
Судом роз`яснено ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину, щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він має права передбачені ст. 474 ч. 5 КПК України. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався поясненнями ОСОБА_3 , матеріалами кримінального провадження, що укладення угоди є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Укладена угода повністю відповідає вимогам ст. 469 ч.ч. 2, 4 КПК України, та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, укладення угоди є добровільним, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
У відповідності зі ст.124 КПК України, питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 474, 475 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України за ч.4 ст.407 КК України штраф на користь держави в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, протягом тридцяти днів з дня проголошення: обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

СУДДЯ: