АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1264/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 621/1881/17
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000760 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного за цим вироком, приєднано 1 місяць позбавлення волі, що є частиною невідбутого покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
До набрання вироку законної сили застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)", взято його під варту в залі суду та з цього часу визначено строк відбуття покарання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Державного бюджету України 99 грн. 00 коп. на відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта на проведення судово-товарознавчої експертизи №15326.
Долю речових доказів суд вирішив відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, на початку серпня 2017 року в АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до ділянки АДРЕСА_3 , де через паркан проник на територію зазначеної ділянки, звідки повторно таємно викрав належні ОСОБА_8 вироби з металу, загальною вагою 150 кг, вартістю 450 грн., чим потерпілому ОСОБА_8 завдав матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він погоджується з вироком, проте вважає призначене покарання занадто суворим, оскільки він повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину, має на утримання неповнолітню дитину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також і відсутність обставин, що його обтяжують.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинення повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у сховище, - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що передбачено санкцією ст. 185 ч. 3 КК України, та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2014 року за та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до за ст.12 КК України класифікується як тяжкий, але при цьому визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_8 , який подав заяву про відсутність до обвинуваченого претензій, а також правильно встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що який вчинив новий злочин під час випробування, призначеного за попереднім вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2014 року за ч.3 ст.185 КК України, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на його адресу не надходило, одружений, має на утриманні малолітню дочку.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, а також застосування положень ст. 71 КК України, що належить призначити обвинуваченому, і об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення ( арк. 55).

Апеляційні доводи обвинуваченого, про зайву суворість призначеного, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, остаточного покарання - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, за вчинення умисного злочину проти власності, який, відповідно до класифікації за ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання та застосування положень ст. 69 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 55), як за злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю вироків, що призначено шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2014 року.

Що стосується тверджень обвинуваченого, зазначених в його апеляційній скарзі, щодо можливості застосування до нього положень ст. 69 КК України, колегія суддів вважає, що таке покарання не буде ефективним, оскільки ОСОБА_7 раніше судимий за тяжкий злочин, вже звільнявся від його відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, проте належних висновків для себе не зробив і продовжив злочинну діяльність вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком.

Отже, апеляційне прохання обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання та застосування положень ст. 69 КК України та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочин, вчинений ОСОБА_7 . Тобто відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а решту вищенаведених обставин суд належно врахував, як обставини що пом`якшують покарання.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_7 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 71 КК України, призначивши покарання в межах санкції ст.185 ч.3 КК України, а також за сукупністю вироків у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше засуджувався за тяжкий злочин, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання та необхідність застосування до нього положень ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання копії повного тексту судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4