Справа № 438/961/16-к
Номер провадження 1-кп/438/6/2018
В И Р О К
Іменем України

06 вересня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000138 від 19 лютого 2016 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, який проживає за адресом: АДРЕСА_1 , громадяна України, українця, з середньо освітою, не одруженого, не працюючого, в порядку ст.89 КК України, вважається таким, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

та стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Борислава Львівської області, який проживає за адресом: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в :

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, 18 лютого 2016 року близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи у громадському місці подвір`я гуртожитку Бориславського медичного коледжу, за адресою м.Борислав Львівської області, вул.600-річчя Борислава,14, групою осіб, діючи умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, прагнучи показати свою відверту зневагу до існуючих правил та норм поведінки, самоствердитись за рахунок приниження інших осіб, безпричинно розпочали словесну суперечку із випадковим прохожим, яким виявився ОСОБА_6 , який за віком є молодшим за них, та принижуючи гідність останнього в присутності сторонніх осіб примусили потерпілого ОСОБА_6 декілька разів безпричинно вибачитись перед обвинуваченими. Після чого обвинувачений ОСОБА_4 першим безпричинно наніс удар в ділянку голови потерпілого, від чого потерпілий опинився на землі. Після чого, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нанесли декілька ударів кулаками та ногами у різні ділянки тіла потерпілого, заподіявши останньому згідно висновку судово-медичної експертизи за №88 від 26 лютого 2016 року тілесні ушкодження у вигляді синця в лобній ділянці голови зліва, синця в правій завушній ділянці голови, синця в лівій завушній ділянці голови, набряку м`яких тканин та синця в виличній ділянці обличчя зліва, з переходом на привушну ділянку, осаднення шкіри в лівій щічній ділянці обличчя, садна на червоній каймі верхньої губи справа, з переходом на слизову, садна на червоній каймі нижньої губи справа, набряку м`яких тканин та синця в ділянці кута нижньої щелепи зліва, скол по ріжучому краю першого нижнього зуба справа; закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, нижньої щелепи зліва, шиї, правого колінного суглобу, забій 37,36,42 зубів, які по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, близько 17 години 18 лютого 2016 року обвинувачений разом із ОСОБА_4 та з іншими хлопцями сиділи на лавочці подвір`я гуртожитку Бориславського медичного коледжу, за адресом м.Борислав Львівської області, вул.600-річчя Борислава,14. Повз них пройшли двоє незнайомих. На відстані 20-25 метрів, один із них, як здалось обвинуваченому, свиснув. Обвинувачений разом із ОСОБА_4 окриком зупинили незнайомих та підійшли до них. Обвинувачений ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 заставив незнайомого, яким потім виявився потерпілий ОСОБА_6 , вибачитись перед ними, оскільки обвинувачені сприйняли свист, як особисту образу. Потерпілий стверджував, що не свистів, проте декілька раз вибачився. Після чого ОСОБА_4 правим кулаком вдарив потерпілого у ліву щелепу, від чого потерпілий впав. Після чого ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 нанесли декілька ударів кулаками та ногами у різні ділянки тіла лежачого потерпілого. Просить суд суворо не карати. Заявлений цивільний позов визнає частково. Погоджується відшкодувати разом із обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому 6 000 гривень моральної шкоди .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, цивільний позов визнав частково у розмірі 3000 гривень. Щиро розкаявся у скоєному, та надав суду аналогічні показання показанням обвинуваченого ОСОБА_3 . Проте стверджує, що в його діях відсутнє порушення громадського порядку. Між ним, ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків.

Незважаючи на часткове визнання вини одним із обвинувачених, доведеність вини обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені групою осіб за обставин, викладених у фабулі обвинувачення, підтверджуються крім визнання вини одним із обвинувачених ОСОБА_3 дослідженими у судовому засіданні обґрунтованими доказами.

Зокрема, показання потерпілого ОСОБА_11 проте, що близько 17 години 18 лютого 2016 року потерпілий разом із своїм товаришем ОСОБА_12 проходив повз подвір`я гуртожитку Бориславського медичного коледжу, за адресом м.Борислав Львівської області, вул.600-річчя Борислава,14. Почув свист, до них підійшли двоє обвинувачених із третім незнайомим. Крім цих трьох, до них підходили ще декілька осіб. Саме обвинувачені почали безпричинно чіплятись до потерпілого. Виник словесний конфлікт. На вимогу обвинувачених, потерпілий був вимушений декілька раз вибачатись без будь-яких на те причин. Після того, саме ОСОБА_4 вдарив правим кулаком потерпілого в обличчя. Від чого потерпілий зашпортався та впав. Відразу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одночасно наносили удари кулаками та ногами у різні ділянки тіла лежачого потерпілого. Хто конкретно і куди, потерпілий сказати не може, оскільки прикривав обличчя руками. Будь-яких відносин із обвинуваченими потерпілий не мав. Просить суд суворо покарати обвинувачених. Просить стягнути з обвинувачених 95 000 гривень моральної шкоди.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні показав, що в лютому 2016 року свідок разом із потерпілим вийшли з гуртожитку Бориславського медичного коледжу . Біля магазину на лавці сиділи приблизно четверо хлопців, були ще якісь біля гуртожитку. Один із хлопців, що сиділи на лавці запитав чи маємо сигарети. Свідок та потерпілий відповіли що не мають. Тоді обвинувачені підійшли до свідка та потерпілого та спитали хто з них свистів. Почався словесний конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, який тривав більше п`яти хвилин. Після чого один з обвинувачених вдарив потерпілого. Після того потерпілий впав, обвинувачені почали бити потерпілого руками та ногами. Свідок не втручався. Через деякий час вийшла з магазину продавець і криком розігнала хлопців.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні показала, що під вечір 18 лютого 2016 року через вікно магазину по АДРЕСА_3 , в якому працює побачила велику кількість хлопців, що пробігли повз вікон магазину. Свідок вийшла з магазину та побачила лежачого потерпілого на землі, якому завдавали удари обоє обвинувачених. Поряд стояли ще декілька хлопців, скільки саме свідок не пам`ятає. Свідок почала кричати щоб припинили побої потерпілого. На її крик хлопці почали розходитись, хоча один з обвинувачених, а саме ОСОБА_3 , зухвало ще раз завдав удар ногою потерпілому. Після чого свідок допомогла потерпілому підвестись.

Показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які у судовому засіданні показали, що працюють гуртожитку Бориславського медичного коледжу на різних посадах. 18 лютому 2016 року їм стало відомо, що було побито студента Бориславського медичного коледжу ОСОБА_6 невідомими. Був порушений громадський порядок. Свідки викликали міліцію та невідкладну медичну допомогу. Повідомили батьків потерпілого.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , який у судовому засіданні показав, що потерпілий його пасинок. Свідок не був очевидцем подій. Проте в лютому 2016 року до свідка та матері потерпілого подзвонили та повідомили з коледжу та повідомили що дитина в лікарні. Свідок приїхав в лікарню з мамою потерпілого, та бачив потерпілого побитим.

Також винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

даними судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 за №88 від 26 лютого 2016 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 малися тілесні ушкодження у вигляді синця в лобній ділянці голови зліва, синця в правій завушній ділянці голови, синця в лівій завушній ділянці голови, набряку м`яких тканин та синця в виличній ділянці обличчя зліва, з переходом на привушну ділянку, осаднення шкіри в лівій щічній ділянці обличчя, садна на червоній каймі верхньої губи справа, з переходом на слизову, садна на червоній каймі нижньої губи справа, набряку м`яких тканин та синця в ділянці кута нижньої щелепи зліва, скол по ріжучому краю першого нижнього зуба справа; закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, нижньої щелепи зліва, шиї, правого колінного суглобу, забій 37,36,42 зубів, які по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про невизнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України спростовуються дослідженими доказами у кримінальному провадженні. Суд вважає, що виникнення та існування конфлікту як особистих неприязних стосунків та взаємовідносин між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є надуманими обвинуваченим ОСОБА_4 , заперечується показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_6 . Самі по собі дії обвинувачених в конкретній ситуації ніяким чином не були обумовлені поведінкою потерпілого, а отже суб`єктивна мотивація обвинувачених з врахуванням характеру вчинених ними дій щодо застосування до потерпілого ОСОБА_6 фізичного насильства, умисного спричинення йому тілесних ушкоджень, не дає підстав оцінювати ці дії як такі, що вчинені на ґрунті неприязних взаємовідносин з потерпілим. Враховуючи, що до 18 лютого 2016 року у потерпілого не було конфліктів з обвинуваченими, відповідно умисні протиправні дії обвинувачених, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, зокрема нахабному поводженні, поєднане з насильством, яке спричинило тілесне ушкодження, та знущання над потерпілим, у тривалому порушенні спокою громадян.

Проаналізувавши та оцінивши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що їх дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб .

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують покарання чи обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, зокрема те, що в порядку ст.89 КК України, вважається таким, що не має судимості, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не працює, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, думку потерпілого ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 про обрання суворого покарання для обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання, в межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді обмеження волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд також вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбуття покарання у виді обмеження волі і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Далі, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують покарання чи обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не працює, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, думку потерпілого ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 про обрання суворого покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання, в межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді обмеження волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд також вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбуття покарання у виді обмеження волі і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, судом достовірно встановлено, що саме протиправними діями обвинувачених заподіяна моральна шкода потерпілому ОСОБА_6 , відповідно цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинувачених, суд виходить із вимог ст.ст. 23,1187 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду потерпілому цивільному позивачу, однакову ступінь вини відповідачів, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань цивільного позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, і наслідків, що наступили, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 та його майновий стан, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 10 000 гривень та враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його майновий стан, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 10 000 гривень. Зазначені сума, враховуючи особи обвинувачених і характер їх дій, на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеними чи надмірними.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинувачених не застосовувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1(одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задоволити_ частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1