Ухвала
Іменем України
02 липня 2018 року

м. Київ
справа № 314/1688/17
провадження № 51-7068 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , яку він називає скаргою, на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року, який ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року залишено без зміни,

встановив:

За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжявід 12 вересня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 лютого по 01 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання.

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 12 червня 2018 року вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком суду першої інстанції щодо нього.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, касаційну скаргу засудженого адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, засуджений не наводить обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, оскільки зміст його касаційної скарги зводиться лише до вільних пояснень щодо обставин інкримінованих йому подій.
До того ж засуджений у касаційній скарзі повідомляє, що оскаржуваний вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року переглядався в суді апеляційної інстанції та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року його залишено без зміни, однак не вказує на незаконність такого рішення суду.
Оскільки вирок місцевого суду був предметом перегляду апеляційного суду, то окремому оскарженню в касаційному порядку цей вирок не підлягає.
Водночас засуджений, ставлячи вимогу про перекваліфікацію його дій, не наводить мотивів такої позиції із зазначенням правових підстав для цього. Також ОСОБА_4 не звернув уваги, що статтею 219 КК, на яку він просить перекваліфікувати його дії, передбачено відповідальність за доведення до банкрутства.
Отже, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

До того ж відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Водночас вимоги касаційної скарги засудженого викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК.

При цьому усупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії судових рішень, які оскаржуються.

Не містить касаційна скарга ОСОБА_4 і його застережень щодо участі у касаційному розгляді.
Окрім того, звертаємо увагу засудженого на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року, який ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року залишено без зміни, залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3