Єдиний унікальний номер справи 185/1519/18
Провадження № 1-кп/185/339/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000495 від 17 лютого 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 23 липня 1997 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. ч. 2 ст. 229-6 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 43 ККК України, приєднано невідбуте покарання за вироком від 16 травня 1996 року до позбавлення волі строком 2 роки 3 місяці. Звільнено 27 серпня 1998 року з Жовтоводської ВК Дніпропетровської області № 26, згідно постанови від 25 серпня 1998 року та ст. 3 ЗУ «Про амністію»;

- 10 грудня 2001 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 44, ст. 42 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Звільнено 21 серпня 2003 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання;

- 03 жовтня 2008 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

- 09 червня 2009 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі за вироком від 03 жовтня 2008 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнено 15 листопада 2012 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання;

за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2018 року приблизно о 15.22 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в магазині «Продукти-282» ТОВ «АТБ-Маркет», який розташований по вул. Центральній м. Павлограда, побачив кофе «Якобс Монарх», після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав з полиці магазину «Продукти-282» ТОВ «АТБ-Маркет» кофе «Якобс Монарх» в кількості 1 пачка, вагою 400 гр., після чого сховав під одягнену на себе дублянку та направився до виходу з магазину через касову зону.

ОСОБА_3 , керуючись своїм злочинним наміром, розрахувавшись лише за воду та хліб, направився через касову зону до виходу з магазину, вважаючи, що він виконав усі дії, які необхідно було виконати для доведення свого злочинного наміру до кінця, намагаючись зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном.

Однак, ОСОБА_3 з викраденим майном був зупинений охоронцем магазину «Продукти-282» ТОВ «АТБ-Маркет» та злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 міг спричинити магазину «Продукти-282» ТОВ «АТБ-Маркет» матеріального збитку на загальну суму 226 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, та відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України просив подальше судове слідство по кримінальному провадженню не проводити.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд кримінального провадження без його участі.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, який повідомив, що 16 лютого 2017 року він викрав 1 упаковку кофе «Якобс Монарх» та був зупинений працівником магазину, дійшов висновку, що ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується за обставин, які вказані вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше судимий, вчинив, у відповідності до ст. 12 КК України, злочин середньої тяжкості, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття, обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Таким чином, покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті за якою він обвинувачується у вигляді обмеження волі.

Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства. Суд вважає можливим звільнити його від покарання відповідно до ст.75 КК України з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи, підлягають стягненню з обвинуваченого. Цивільний позов заявлено не було. Питання про речові докази вирішується на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді одного (1) року обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку один (1) рік він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертизи у сумі 300 грн. на користь держави.

Речові докази: одна пачка кофе «Якобс Монарх» вагою 400 гр., які передані на відповідне зберігання представнику магазину «Продукти-282» під розписку залишити за належністю.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1