Постанова
Іменем України

24 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 липня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001083,

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, засудженого за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор вимагає скасувати судові рішення відносно ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Наголошує на тому, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, повинен був застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів, чого судом зроблено не було. На його думку, прийнятим рішенням про окреме відбування обвинуваченим двох вироків, фактично погіршено його правове становище. Зазначає про недотримання вимог процесуального закону апеляційним судом, який наведені порушення не усунув, безпідставно залишивши апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки десять місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироки Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2015 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт, та Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України з іспитовим строком тривалістю два роки, прийнято рішення виконувати самостійно.
Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 липня 2016 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
ОСОБА_6 07 листопада 2015 року приїхав до залізничної станції м. Красний Лиман на приміському електропоїзді сполученням «Слов`янськКрасний Лиман», який відправився о 21 год. 55 хв. зі станції Слов`янськ, з метою вчинення крадіжки чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, приблизно о 23 год. прийшов до неогородженої території Краснолиманської воєнізованої охорони, розташованої на вул. Кірова, 39 в м. Красний Лиман Донецької області, де, скориставшись тим, що навколо були відсутні сторонні особи, підійшов до металевої решітки з велосипедами, та умисно, повторно, незаконно заволодів велосипедом «Комфорт», який належав ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на суму 1 527 грн.
ОСОБА_6 з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 з метою вчинення крадіжки мідного кабелю з бетонних опор станції Красний Лиман приблизно о 23 год. 30 хв. прийшов до 59-ої залізничної колії 425-го км Південного парку відправлення станції Красний Лиман Донецької залізниці, вздовж якої проходить лінія дистанційного переведення роз`єднувачами контактної мережі, де, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, протиправно, скориставшись тим, що навколо не було сторонніх осіб, підійшов до опори Л-1 № 689 та перекусив кабель металевими кусачками, які заздалегідь взяв вдома та носив при собі, і заволодів мідним контрольним кабелем КРНБ 19*2.5, довжиною 10 м, вартістю за 1 м 21,60 грн, загальною вартістю 216,11 грн, який належить Краснолиманській дистанції «Державного підприємства «Донецька залізниця».
ОСОБА_6 намагався непомітно винести кабель і у такий спосіб викрасти його, однак довести свій намір до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками воєнізованої охорони на місці події.
Таким чином, ОСОБА_6 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Краснолиманський міський суд Донецької області за наявними у справі доказами дійшов висновку про те, що вина підсудного у вчиненні інкримінованого злочину була підтверджена під час судового розгляду провадження.

3. Доводи інших учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор частково підтримала доводи, наведені в касаційній скарзі, просила про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1.2 Стаття 70. Призначення покарання за сукупністю злочинів
Частина 4. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

4.1.3 Стаття 72. Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення
Частина 3. Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Частина 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Частина 4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України, як і кваліфікація дій за вказаним законом, у касаційній скарзі не оспорюються.
Розгляд провадження суд здійснює в частині дотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання та перевірки доводів апеляційної скарги стосовно такого призначення.

5.2 Щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та на підставі положень ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання, всупереч положенням ст. 71 КК України не приєднав невідбуту частину покарання за вироком Слов`янського районного суду Донецької області від 03 листопада 2015 року до основного покарання за правилами ст. 72 КК України. Прийняте рішення про самостійне виконання вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року із звільненням від відбування покарання з випробуванням є правильним, разом з тим мали би бути застосовані положення ч. 4 ст. 70 КК України, чого суд не зробив.

Про усунення наведеного порушення через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність наголошувалось в апеляційній скарзі прокурора.

Але суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення з таких підстав.

Як встановлено апеляційним судом, відносно ОСОБА_6 був постановлений інший вирок Слов`янським міськрайонним судом Донецької області від 05 квітня 2016 року, який ніким оскаржений не був, набрав чинності та звернений до виконання (і наявний у матеріалах кримінального провадження, а.к.п. 8389, т. 2).
Відповідно до цього вироку застосовано положення ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України і приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 03 листопада 2015 року із визначенням остаточного покарання та прийнято рішення про самостійне виконання вироків від 07 грудня 2015 року та від 01 лютого 2016 року (оскаржуваний у даному кримінальному провадженні).

Отже, фактично неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність усунуто. Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора, діяв відповідно до вимог процесуального закону, оскільки задоволення вимог скарги прокурора призвело б до повторного застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, існування відносно засудженого ОСОБА_6 двох вироків, що набрали чинності, які суперечать один одному, що також мало би наслідком неможливість їх виконання.

Керуючись статтями 436, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 липня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3