Постанова

Іменем України
05 червня 2018 року

м. Київ
справа № 712/2240/17

провадження № 51-269км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0008325, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска Кіровоградської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 06 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування заподіяної шкоди потерпілим: ОСОБА_8 65 000 грн, ОСОБА_9 60 000 грн.

За вироком установлено, що ОСОБА_7 17 жовтня 2016 року в м. Черкасах, керуючи автомобілем «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , при виїзді з бульвару Шевченка на вул. Байди Вишневецького, порушуючи вимоги підпункту б) пункту 2.3, підпункту е) пункту 8.7.3 і пункту 8.10 Правил дорожнього руху, виїхав на перехрестя цих вулиць на червоний сигнал світлофора, не справився із керуванням і допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по вул. Байди Вишневецького і перетинав перехрестя цієї вулиці з бульваром Шевченка на зелений сигнал світлофора та не мав технічної можливості уникнути зіткнення, у результаті чого пасажири автомобіля «ВАЗ 21063» ОСОБА_8 і ОСОБА_9 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 11 липня 2017 року відмовив захиснику адвокату ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Соснівського районного суду м. Черкас від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 і повернув йому апеляційну скаргу.

Вимоги касаційної скарги і узгоджені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року і поновити йому строк на апеляційне оскарження вироку Соснівського районного суду м. Черкас від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 . Вказує, що апеляційний суд безпідставно відмовив йому в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_7 . Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) є необґрунтованим і невмотивованим. Твердить, що поновлення строку на апеляційне оскарження та перегляд апеляційним судом оскаржуваного рішення суду першої інстанції необхідне для запобігання порушенню прав та законних інтересів ОСОБА_7 , а також для встановлення всіх об`єктивних обставин справи, які потрібні для винесення законного та справедливого рішення, з урахуванням усіх життєвих обставин і стану здоров`я засудженого.

Позиції інших учасників судового провадження

Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 подали свої заперечення на касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , в яких просили залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни. Твердили, що рішення суду апеляційної інстанції про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_7 і про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є належним чином обґрунтованим.

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Отже, реалізація права на оскарження судового рішення в апеляційному порядкує складовою частиною забезпечення права на захист.
Згідно з п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено КПК, може бути подана на вирок протягом тридцяти днів із дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо судове рішення було постановлено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
За змістом ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Зазначених вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 06 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК.
До суду апеляційної інстанції за захистом прав засудженого ОСОБА_7 звернувся його захисник адвокат ОСОБА_6 , який просив поновити йому строк на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_7 . Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, адвокат твердив, що уклав з ОСОБА_7 договір про надання правової допомоги 19 червня 2017 року, отримав матеріали справи для ознайомлення 26 червня 2017 року і тому подав апеляційну скаргу 30 червня 2017 року (а. с. 71 74).

Апеляційний суд, розглядаючи зазначене клопотання захисника та відмовляючи йому в поновленні строку, зробив висновок, що засуджений пропустив цей строк без поважних на те причин. Як зазначив апеляційний суд, засуджений ОСОБА_7 , будучи обізнаним у своїх правах, про що свідчить його участь у судовому засіданні під час проголошення вироку 06 березня 2017 року, отримання ним копії вироку та розписка про ознайомлення з наслідками ухилення від сплати призначеного вироком штрафу, та, перебуваючи на лікуванні з 01 березня по 14 квітня 2017 року, після одужання з 15 квітня 2017 року мав достатньо часу для оскарження вироку, проте свого права на апеляційне оскарження вироку вчасно не реалізував.
Водночас суд апеляційної інстанції на стадії відкриття апеляційного провадження мав проаналізувати, які обставини стали перешкодою для додержання саме адвокатом процесуальних строків звернення з апеляційною скаргою, і чи не було таке звернення адвоката вимушеним.
Крім того, адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі твердив, що його підзахисний взагалі не міг самостійно оскаржити вирок, оскільки є важко хворим, і його захворювання призвели до повного неусвідомлення ОСОБА_7 значення своїх дій, життєвих процесів, а також самої суті ухваленого судом вироку щодо нього, зокрема в частині вирішення цивільного позову.
На підтвердження своїх доводів захисник надав апеляційному суду довідку про перебування ОСОБА_7 з 01 березня по 14 квітня 2017 року на стаціонарному лікуванні з діагнозом ВІЛ-інфекція кл. ст. IVст. СНІДу, токсоплазмоз головного мозку, рецидивуючий орофарингеальний кандидоз, виражена імуносупресія, СНІД асоційована патологія, ВІЛ-асоційована енцефалопія, синдром виснаження, обумовлений ВІЛ, психопатизація особистості обумовлена ВІЛ.
За даними наданої адвокатом виписки з медичної карти ОСОБА_7 № 297 Комунального закладу «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» Черкаської обласної ради, після лікування хворий виписаний з клінічним поліпшенням у вигляді ліквідації температури, зменшення слабкості та поліпшення апетиту. В той же час у ОСОБА_7 зберігаються антено-невротичні прояви, психопатизація особистості, відсутність критики до свого стану, значне зниження пам`яті та когнітивних функцій (а. с. 70).

Апеляційний суд відмовив захиснику в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку щодоОСОБА_7 , оскільки, на думку суду, скаржник у клопотанні та в судовому засіданні не навів поважних підстав, що перешкодили оскарженню судового рішення в передбачені процесуальним законом строки. Посилання захисника як на підставу для поновлення строку на неможливість самостійної та вчасної реалізації ОСОБА_7 свого права на апеляційне оскарження вироку через вкрай тяжкий стан здоров`я апеляційний суд визнав безпідставним, проте такий свій висновок належним чином не мотивував.
За таких обставин Суд не має підстав вважати рішення апеляційного суду законним і обґрунтованим.

Касаційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала судді Апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду належить постановити рішення відповідно до вимог процесуального закону.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3