Справа№ 640/3153/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.10.2018 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засідання направлений з Військової прокуратури Харківського гарнізону обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 10 березня 2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, раніше не судимого, з не повною середньою освітою, не одруженого, навіднику 1 відділення гранатометного взводу мінометної батареї 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдату, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
14 серпня 2014 року ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 607 від 21.07.2014 року "Про часткову мобілізацію" призваний Жовтнево-Тернівським ОРВК м. Кривий Ріг на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 56 віл 02.10.2014 року солдата ОСОБА_4 , що прибув із військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено посаду старшого стрільця навідника 1 відділення гранатометного взводу мінометної батареї 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, солдат ОСОБА_4 згідно наказу командира військової частини № 10 від 16.01.2015 року вибув у щорічну основну відпустку за 2014 рік на 10 календарних днів з 17 по 26 січня 2015 року, з виїздом до міста Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Після закінчення відпустки солдат ОСОБА_4 26 січня 2015 року повинен був повернутись до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , для продовження проходження військової служби.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та виявив небажання проходити військову службу та тимчасово ухилитись від її проходження.

Так, 26.01.2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, порушив вимоги зазначеного вище законодавства, вчасно без поважних на те причин, не з`явився із відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення ст.ст. 2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, розуміючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків з військової служби, 26.01.2015 року, вчасно без поважних причин не з`явився із відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та до 04 березня 2015 року до вищезазначеної військової частини солдат ОСОБА_4 не повертався, а вільний час, що з`явився у зв`язку з відсутністю на військовій службі, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків по військовій службі.

У подальшому 04.03.2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Незаконно перебуваючи поза межами служби ОСОБА_4 , увесь час перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав в повному обсязі, підтвердивши обставини його вчинення. Пояснив, що причиною нез`явлення до місця проходження служби був важкий психологічний стан після виконання завдань в зоні АТО. Крім того, просив застосувати до нього положення Закону України "Про амністію у 2016 р." у зв`язку з тим, що є учасником бойових дій та брав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції .

Прокурор в судовому засіданні проти застосування щодо обвинуваченого положень Закону України "Про амністію у 2016 р." не заперечувала.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, суд вважає доведеною в повному обсязі.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не судимий, не одружений, військовослужбовець, учасник бойових дій, за місцем служби характеризуються позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує як характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, його наслідки, конкретні обставини по справі, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі.
Крім того, суд задовольняє клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 року" та зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", установивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, є учасником бойових дій, а тому він підпадає під дію ст. 2 вищевказаного Закону.

Наведене свідчить про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень Закону України "Про амністію у 2016".

Витрати кримінального провадження відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Доля речових доказів вирішується відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від відбування призначеного за даним вироком покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання не вбачається.

Апеляційна скарга на вирок подається до судової палати з кримінальних справ Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1