У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду відкрите судове засідання за кримінальним провадженням стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований: АДРЕСА_1 , та проживає: АДРЕСА_2 , -

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України, -

сторони: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 , інші учасники потерпілий ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду сторона захисту заявила клопотання про затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_9 від 29 вересня 2018 року. Згідно з даною угодою вказаний потерпілий та обвинувачений нібито дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого, також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинені злочини (ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України), та отримана згода на це. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Потерпілий в судове засідання не з`являється, оскільки перебуває у розшуку в межах іншого кримінального провадження.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на очевидність недоліків вказаної угоди про примирення, відсутність в ній необхідних даних для ідентифікації особи потерпілого (крапки замість серії та номеру паспорта), правова оцінка яких не залежить від думки з цього приводу її сторін, необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду даного провадження, суд на виконання вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, невідкладно зупинивши проведення інших процесуальних дій, перейшов до розгляду вказаної угоди.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даних угод не дотримані вимоги і правила КПК України, просив відмовити в затвердженні цієї угоди.

Обвинувачений, якого підтримав захисник, в судовому засіданні просив вказану угоду з потерпілими затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Разом з тим, захисник, якого також підтримав обвинувачений, уточнив, що захист вважає сформульоване обвинувачення в тому обсязі, як воно є, помилковим, оскільки відсутня подія незаконного заволодіння транспортним засобом, яким мопед не являється, а тому захист не погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 289 КК України.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

За сформульованим обвинуваченням, яке викладено в угоді і як виявилося оспорюється захистом, ОСОБА_10 обвинувачується у заволодінні транспортним засобом, який належить потерпілому ОСОБА_11 (ч. 1 ст. 289 КК України), а також у вчинення опору та умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень під час та у зв`язку з виконанням таким працівником службових обов`язків (ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України).

Працівник правоохоронного органу, якому фактично було завдано шкоди, відмовився від визнання його потерпілим як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Не вважає себе потерпілим у даному провадженні і ОСОБА_12 , який з цього приводу через захист подав заяву без дати.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочинів середньої тяжкості дійсно може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення. Натомість можливість укладення такої угоди щодо злочинів, якими не завдано шкоди вказаному потерпілому, а завдано публічним інтересам (службова діяльність працівників правоохоронних органів, авторитет правоохоронних органів) та правам інших осіб, законом не передбачена. Тим більше, у даній угоді йдеться про врахування факту примирення як правової підстави її формування за звинуваченням у вчиненні злочинів, за якими гр-н ОСОБА_12 не являється потерпілим, а обвинувачений оспорює факт їх вчинення.

Крім того, визначена сторонами суть угоди (п. п. 1, 4) полягає у тому, що обвинувачений ще до підписання цієї угоди відшкодує потерпілому збитки в сумі 5 000 грн., а документом, який підтверджує виконання угоди в цій частині має бути розписка потерпілого (п. 4). Разом з тим, до угоди не додано такої розписки, відтак її умови не виконані обвинуваченим.

Також, суть угоди (п. 1) складає згода обвинуваченого на призначення покарання лише за ч. 1 ст. 289 та ч. 2 ст. 342 КК України, що не узгоджується з п. 5 цієї угоди, де визначається таке покарання за більшим обсягом обвинувачення.

Нарешті, покарання, щодо якого сторони угоди нібито дійшли згоди, визначено з прямим порушенням загальних засад призначення покарання, визначених п. п. 1, 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 65 КК України, а саме не в межах санкції за ч. 2 ст. 345 КК України, всупереч положенням Загальної частини КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та без визначення підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено санкцією ч. 2 ст. 345 КК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим явно не відповідають вказаним вище вимогам КК та КПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для затвердження такої угоди. Оскільки угода про примирення надійшла під час судового провадження, останнє має бути продовжено у загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Відмовити в затвердженні угоди від 29 вересня 2017 року про примирення між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_9 .

Судове провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України, продовжити в загальному порядку.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили негайно.

СУДДЯ ОСОБА_13