Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000370 щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Ремчиці, Сарненського р-ну, Рівненської обл., проживає по АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.342 та ч.1 ст.345 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових

заходів медичного характеру - ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_8 ;

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2017 року про застосування примусових заходів медичного характеру

ВСТАНОВИЛА:

Захисник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2017 року про застосування примусових заходів медичного характеру змінити та застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Іншими учасниками судового провадження ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру місцевого суду в апеляційному порядку оскаржена не була.

Згідно оскаржуваної ухвали, задоволено клопотання слідчого СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 (далі - слідчий) від 23 червня 2017 року та застосовано відносно ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Речові докази, а саме: два кухонні ножі, дві вирізки із шпалер, змив речовини, чотири фрагменти слідів рук, газовий балончик «Терен-4», недопалок цигарки «Прилуки», хустинку, майку, кофту та безрукавку знищено, мобільний телефон марки «Нокіа» - повернуто представнику потерпілої за належністю. Судові витрати за проведення імунологічних, цитологічних експертиз та експертизи нафтопродуктів і ПММ в загальній сумі 8584 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп. - віднесено на користь держави.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що ухвала є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції положенням матеріального закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд не врахував те, що психіатричний заклад із суворим наглядом в Україні знаходиться лише у м.Дніпро та через віддаленість його розташування від місця проживання родичів ОСОБА_4 , які проживають в Рівненській області, в останнього буде обмежена можливість спілкуватися з ними та отримувати допомогу, у зв`язку із чим уважає, що до ОСОБА_4 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Крім того, вказує, що судом першої інстанції були частково порушені права ОСОБА_4 , оскільки судовий розгляд кримінального провадження під час останніх судових засідань відбувся за відсутності особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, всупереч роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Як убачається з ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суду першої інстанції, суд встановив, що 31 березня 2017 року, близько 23-ї год. 20 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою спричинити тілесні ушкодження та позбавити останню життя, завдав три удари кухонним ножем в ділянку тулубу потерпілій, чим заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких остання померла на місці події, і заподіяні ОСОБА_4 тілесні ушкодження відносно ОСОБА_10 , у даному випадку, знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті потерпілої, у зв`язку із чим вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки під час вчинення даного протиправного діяння, перебував в стані неосудності.

Також, ОСОБА_4 , 31 березня 2017 року приблизно о 23-й год. 20 хв., перебуваючи у тому ж будинку, діючи умисно, з метою уникнення законного затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, після скоєння умисного вбивства ОСОБА_10 , перебуваючи у стані неосудності, здійснював активний, фізичний опір працівникам поліції, котрі виконуючи свої службові обов`язки, намагалися затримати останнього, а саме, за допомогою двох кухонних

ножів намагався спричинити тілесні ушкодження старшому оперуповноваженому СКП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_11 та ДОП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_12 , у зв`язку із чим, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, у зв`язку з чим останніми, з метою особистого захисту та уникнення отримання тілесних ушкоджень, у відповідності до ст.ст. 42, 43, 45 Закону України «Про національну поліцію», було застосовано відносно останнього спеціальні засоби, а саме гумовий кийок та засоби, споряджені речовинами сльозогінної дії.

Крім того, ОСОБА_4 , в той же день, у тому ж будинку, приблизно о 23-й год. 20 хв., перебуваючи у стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, оскільки, після вбивства ОСОБА_10 , за допомогою двох кухонних ножів погрожував ДОП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_12 , однак у подальшому був затриманий працівниками поліції на місці вчинення кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який повністю підтримав, подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, застосувавши до ОСОБА_4 примусовий захід у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, пояснення законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_8 , яка підтримала захисника ОСОБА_7 та також просила застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційним судом скарги захисника ОСОБА_7 , вважаючи, що судом першої інстанції вірно застосовано до ОСОБА_4 вид примусових заходів медичного характеру, але запропонувала скасувати ухвалу, оскільки вважає, що першої інстанції повинен був розглянути провадження в колегіальному складі суду, а не одноособово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла таких висновків.

Главою 39 КПК України закріплено процесуальний порядок розгляду кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Саме у порядку вищевказаної глави кримінального процесуального закону судом першої інстанції розглядалось кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , за вчинення ним суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.342 та ч.1 ст.345 КК України, а саме протиправного заподіяння смерті іншій людині та погрози насильством та опору працівникам правоохоронного органу, під час виконання ними службових обов`язків.

З урахуванням загальних положень вищезазначеної глави кримінального процесуального закону, суд першої інстанції, як убачається із матеріалів кримінального провадження, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про призначення клопотання слідчого до судового розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження за клопотанням слідчого, здійснив об`єктивний судовий розгляд одноособово в судовому засіданні, та за результатами розгляду

такого клопотання відносно ОСОБА_4 як особи, що вчинила суспільно небезпечні діяння, застосував до останнього примусовий захід медичного характеру, завершивши такий розгляд постановленням по суті законного, як того вимагає ст.370 КПК України, судового рішення у формі ухвали, а не вироку, згідно особливостей кримінального провадження.

За приписами ч.2 ст.19 КК України, особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

У відповідності до положень ст.512 КПК України, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, на думку колегії суддів, з`ясував наявність кваліфікуючих ознак суспільно небезпечних діянь у діях, вчинених ОСОБА_4 , що відповідно підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, визначених у КК України, що стало підставою для внесення слідчим клопотання до суду, так як ОСОБА_4 перебував у стані неосудності, а суд, в свою чергу, встановив факт перебування останнього у такому стані на момент вчинення ним суспільно небезпечних діянь та оцінив, з точки зору доцільності застосовування до нього примусового заходу медичного характеру (оскільки, у даному випадку, судом було прийнято таке рішення), а саме - госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Висновки, які суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного судового рішення, та з яких виходив під час постановлення ухвали, за викладених у ній тверджень мотивувальної частини - є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у матеріалах цього кримінального провадження доказів, та захисником ОСОБА_7 ці висновки суду не оспорюються.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, у результаті встановлення судом апеляційної інстанції яких дана ухвала підлягала би зміні чи скасуванню з цих підстав, колегія суддів у ході розгляду скарги захисника адвоката ОСОБА_7 не встановила.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про суворість застосованого заходу медичного характеру відносно його підзахисного ОСОБА_4 , то колегія суддів оцінює у ході вирішення даного питання та перегляду ухвали суду першої інстанції наступні фактори.

Згідно Розділу XIV закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру, тяжкості захворювання та тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом, або ж, не застосовувати їх та передати психічно

хворого на піклування родичам.

Частиною п`ятою ст.94 КК України встановлено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Застосовуючи до ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечні діяння, одне з яких підпадає під ознаки особливо тяжкого суспільно небезпечного діяння, а також досліджував матеріали, які охарактеризовували психічний стан хворого ОСОБА_4 , зокрема висновок амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи №104-103/17 від 13 квітня 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 страждав та, на даний час страждає на Органічний маячний розлад (F06.2 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду) та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент вчинення злочину.

Колегією суддів установлено, що прояви такого маячного розладу у ОСОБА_4 спостерігались доволі часто, також він зачасту вживав алкогольні напої під час перебування вдома, на грунті чого у нього збуджувався емоційний стан, після чого він, у більшості випадків, нічого не пам`ятав, перебував на стаціонарному лікуванні у 2010-му, 2014-му та 2015-му роках і, вцілому, під час лікування загострень та проявів даної хвороби у ОСОБА_4 не спостерігалось, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

За роз`ясненнями, що містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03 червня 2005 року слідує, що для визначення, відповідно до ч.ч. 3-5 ст.94 КК України типу психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру, вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Всупереч висновкам експертної комісії щодо необхідності застосування до ОСОБА_4 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, рішення суду першої інстанції про застосування до нього найсуворішого примусового заходу медичного характеру, належним чином умотивоване в ухвалі.

Колегія суддів, при цьому, ураховує, у тому числі й позицію суду першої

інстанції, щодо конкретних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_4 , характер та тяжкість таких діянь, специфіку прояву, наявного у ОСОБА_4 психічного захворювання, ступінь небезпечності психічно хворого, з урахуванням його поведінки до вчинення суспільно небезпечного діяння, а також у ході нанесення ударів ножем потерпілій ОСОБА_10 , також його дій до приїзду працівників поліції на місце події та на протязі подальшого часу, аж до самого затримання, а тому вважає, що ОСОБА_4 , який вчинив суспільно небезпечні діяння несе, на даний час значну небезпеку для суспільства та для себе.

Із матеріалів, наявних у кримінальному провадженні слідує, що органічний маячний розлад характеризується розвитком моно-тематичного чи систематизованого політематичного маячення, що має хронічний перебіг і зберігається протягом усього життя і найчастіше - це маячні ідеї переслідування, величі, ревнощів, різні іпохондричні ідеї, висловлювання і переконання, що у хворого химерне тіло або що оточуючим здається, що від нього йде поганий запах, також періодично, можуть виникати депресивні симптоми, а в деяких випадках нюхові чи тактильні галюцинації.

Відповідно до ч.2 ст.514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Оскільки, ОСОБА_4 було вчинення суспільно небезпечне діяння проти життя особи, то на даний час застосування примусового заходу у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, на думку колегії суддів є недоцільним, всупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо застосування саме такого примусового заходу.

Тому, підстав для зміни ОСОБА_4 , застосованого до нього примусового заходу медичного характеру і, відповідно, для зміни ухвали суду першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи прокурора, що розгляд кримінального провадження здійснений не тим складом суду, а саме, що його розгляд повинен був здійснений колегіальним складом суду, не ґрунтуються на законі. Так, частиною 1 ст.512 КПК України (яка була чинною на час розгляду клопотання про застосування до особи, що вчинила суспільно небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст.115, ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України в стані неосудності примусових заходів медичного характеру) встановлено, що судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно з загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.

При розгляді зазначеного клопотання судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Пунктом першим ч.1 ст.407 КПК України, суду апеляційної інстанції надано

право за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, залишити таку ухвалу без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2017 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000370 за ч.1 ст.115, ч.2 ст.342 та ч.1 ст.345 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення цим судом, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3