Справа № 524/6234/18
Провадження № 1-кп/524/375/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

законного представника потерпілого

цивільного позивача - ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого

цивільного відповідача ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0001230 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, освіта середня, студента групи 33 РЦПТО №1 м. Кременчука, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В :

17.04.18 близько 21:30 години, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку 54 по вулиці В.Великого у м. Кременчуці, під час раптово виниклої суперечки з ОСОБА_4 , з метою залякування, дістав з сумки футляр з лезом для канцелярського ножа та приставив його до живота ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 схопив ОСОБА_6 за руку, в якій був ніж з метою уникнення поранення. Однак останній, намагаючись вивільнити свою руку, різко смикнув рукою в результаті чого з необережності спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 530 від 10.07.18 у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правої кисті з ушкодженням сухожилків згиначів 1-го пальця і пальцевого нерва, які по ступеню тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Свою вину у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_6 визнав повністю, пояснивши про обставини що відповідають вступній частині вироку.

У судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 пояснив, що є батьком обвинуваченого. З приводу вчиненого кримінального правопорушення мав розмову з сином, який жалкує про вчинене. Проживають у нормальних умовах. Син допомагає у вихованні меншого брата. Цивільний позов визнає частково, зокрема не погоджується з сумою моральної шкоди.

Цивільний позивач - законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 пояснила, що після подій, що мали місце 17.04.2018 року дуже хвилювалися за здоров`я свого сина. Оскільки у м. Кременчуці позитивних прогнозів, щодо нормального функціонування пальця не давали, вимушені були звернутись до лікарів м. Харкова, які зробили відповідну операцію. На сьогоднішній день ще продовжується реабілітація. Цивільний позов підтримує у повному обсязі.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчинені інкримінованого йому злочину повністю підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив суду, що 17.04.2018 року проходив біля будинку АДРЕСА_2 . Там побачив свого знайомого на ім`я ОСОБА_10 , з яким посперечався. Потім до нього підійшов обвинувачений та підставив до живота ніж. Він взяв обвинуваченого за руку у якій був ніж, а той у свою чергу звільняючись від захвату порізав йому руку.

- висновком судово-медичної експертизи № 530 від 10.07.18 відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правої кисті з ушкодженням сухожилків згиначів 1-го пальця і пальцевого нерва, які по ступеню тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, за згодою учасників процесу, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, законного представника обвинуваченого, цивільного позивача, дослідженням висновку судово-медичної експертизи, матеріалів цивільного позову та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікує за ст. 128 КК України, так як він своїми необережними діями спричинив потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання суд виходить з наступного.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх, вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 і 105 КК України .

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

ВС (постанова ККС ВС від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к) роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що завдані збитки потерпілому відшкодовані, підстав для звільнення ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру суд не вбачає.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо особи обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_6 раніше не судимий; під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; за місцем навчання та проживання характеризується посередньо; злочин вчинив будучи неповнолітнім; завдану злочином шкоду не відшкодував.

Відповідно до досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 є можливим його виправлення без позбавлення або обмеження волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає повне визнання вини, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Санкцією ст. 128 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, , враховуючи те, що ОСОБА_6 не працює, суд приходить до висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення неповнолітнього ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання у виді громадських робіт, в межах передбачених ч.1 ст.. 100 КК України.

Вирішуючи заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 1168 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Позивач на підтвердження понесених нею витрат подала документальне підтвердження щодо суми витрат на придбання ліків за період лікування та реабілітації потерпілого , а також витрат пов"язаних з проїздом до медичних закладів на загальну суму 2910 грн.

Оцінюючи докази матеріальної шкоди, внаслідок понесення витрат на лікування, суд приймає до уваги відповідність лікарських засобів, призначених потерпілому у медичних закладах і часу їх придбання, а також допустимість самих розрахункових документів та витрат, понесених у зв"язку з проїздом до медичних закладів .

За наведених обставин суд вважає, що в частині відшкодування матеріального збитку цивільний позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з ушкодженням її здоров"я.

Згідно п. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних, душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, ступеня вини особи, що завдала шкоду. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди і не пов"язана із розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в залежності від характеру та розміру страждань, які були заподіяна позивачу.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, конкретні обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань, пов"язаних з болем, порушення звичного ритму життя, матеріальний стан цивільного позивача та цивільного відповідача.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що розмір заподіяної моральної шкоди становить 10000 гривень, яку і слід стягнути з цивільного відповідача.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.100 КК України у виді 50 (п`ятидесяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 2910 ( дві тисячі дев`ятсот десять) гривень в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: