АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 000258 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, який не працює, не одружений, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання - 12 січня 2018 року.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено вироком суду, 12 січня 2018 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебував на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 43, поруч ринку «Оболонь» і в цей час у нього виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Меізу-М5ес». Реалізуючи вказаний умисел ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, переконавшись, що за його діями з сторонніх осіб ніхто не спостерігає, дістав з правої зовнішньої кишені куртки потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Меізу-М5ес» вартістю 4299 грн. 00 коп. та поклав до правої кишені штанів, в які був одягнений, і направився вздовж тролейбусу, який в цей час перебував на зупинці громадського транспорту, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 43, поруч ринку «Оболонь». Пройшовши приблизно 7-8 метрів і отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_6 , в той час та в тому ж місці, був затриманий працівниками поліції.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 4299 грн. 00 коп.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Не погодившись з вироком суду захисник ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року змінити та пом`якшити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі шляхом часткового приєднання покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що призначене ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців є не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, оскільки за своїм розміром є явно не справедливим внаслідок суворості.
Як стверджує апелянт, при призначенні покарання суд не врахував те, що ОСОБА_6 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто злочин, який віднесений законом до категорії середньої тяжкості, протягом здійснення досудового розслідування та судового розгляду визнавав вину та щиро розкаявся у вчиненому, має міцні соціальні стосунки і у нього на утриманні та вихованні знаходиться малолітня дитина, яка потребує догляду та матеріального забезпечення зі сторони батька, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено, потерпіла до обвинуваченого не має будь яких претензій, цивільний позов по справі не заявлений.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

В суді першої інстанції фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України ніким не оспорювались і відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, який повністю визнав вину у вчиненому, та дослідження матеріалів, які характеризують його особу, і в силу положень ч.2 ст. 394 КПК України, судове рішення не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення вказаних вище обставин.

При прийнятті рішення про розгляд кримінального провадження на підставі положень ч.3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Виконання цих вимог закону судом щодо ОСОБА_6 підтверджується журналом судового засідання та його технічним записом.

Надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 заявив, що він підтверджує викладені у вироку фактичні обставини, а також пояснив, що на момент затримання його працівниками поліції з викраденим майном потерпіла знаходилась у тролейбусі, який розпочав рух.
За таких обставин, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є правильною.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, при цьому судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, та обставини його скоєння, відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий, вчинив новий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком. Судом також враховано, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому у повному обсязі та щиро розкаявся, що визнано обставиною, яка пом`якшує покарання.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Судом також прийнято до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення є високою та його виправлення без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції є неможливим.
Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, як щодо виду та розміру покарання за ч.2 ст. 185 КК України, обравши його у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці при максимальному розмірі санкції статті - до п`яти років позбавлення волі, так і правильно призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, повністю дотримавшись вимог ст. 71 КК України з цього приводу та обравши його у розмірі, який лише на шість місяців перевищує попереднє покарання, від відбування якого обвинувачений був звільнений з випробуванням, і на думку колегії суддів, таке покарання не є занадто суворим або не справедливим для обвинуваченого.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та пом`якшення ОСОБА_6 покарання як за ч.2 ст. 185 КК України, так і остаточно призначеного за сукупністю вироків.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1055/2018
Категорія: ч. 2 ст. 185 КПК України
Суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1