Ухвала
Іменем України

22 червня 2018 р.
м. Київ
Провадження № 51-6021 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 3 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 6 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000193,
встановив:
Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 3 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Києві, проживає по АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу не обирався.
Вирішено питання про цивільні позови, речові докази та процесуальні витрати у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 6 лютого 2018 року вирок залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 18 квітня 2015 року приблизно о 1 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Бердичів-Чуднів - Шепетівка» в м. Полонне, зі швидкістю понад 90 км/год., порушив вимоги п. п. 2.3., 2.9, 12.1., 12.2, 12.3, 12.6 Правил дорожнього руху України, допустив виїзд автомобіля на узбіччя, де втратив контроль над управлінням, у зв`язку з чим сталося неодноразове перекидання автомобіля. В результаті чого пасажир ОСОБА_5 , яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні з не пристебнутим ременем безпеки, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілої.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ставить питання про зміну постановлених судових рішень та призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Призначене покарання у виді позбавлення волі вважає невиправдано суворим. Зазначає, що він є особою молодого віку, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, проходив військову службу, з якої звільнений за станом здоров`я, працює, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину. Повідомляє про наявність важких захворювань. Вказує, що він вину визнав, щиро розкаявся, повністю відшкодував потерпілим матеріальну шкоду та частково моральну. Стверджує, що з урахуванням всіх обставин справи, його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 , кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та призначене додаткове покарання у касаційному порядку засудженим не оскаржуються.

Що стосується доводів про суворість призначеного покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_4 судом дотримані.
Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим необережного правопорушення, наслідком якого стала загибель людини, дані про особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується.
Обґрунтовано визнано судом і взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, повне відшкодування матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди, та ту, що його обтяжує, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу винного, його стану здоров`я, думки потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, суд призначив ОСОБА_4 покарання наближене до мінімального, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Доводи про суворість призначеного покарання, належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Рішення про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень. Підстав для застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи зазначене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 3 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 6 лютого 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6