Номер провадження:1-кс/521/3782/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 , розглянувши заяву ОСОБА_3 на незаконне позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В:

Зі скарги вбачається, що 26 вересня 2017 року вироком Білгород-Дністровського смісьрайонного суду Одеської області ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 та п.4 ч.2 ст. 115 КК України. При цьому запобіжний заход у відношенні ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою був залишений без змін до набрання вироком законної сили. Вказаний вирок не набув законної сили так як був оскаржений стороною захисту в апеляційному порядку.

Сторона захисту у своїй заяві ставить питання про незаконне позбавлення волі. Свої доводи у відношенні незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 мотивує тим, що відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, на підставі якого він позбавлений волі та відсутній судовий контроль щодо перевірки підстав перебування обвинуваченого під вартою, відповідно до ст. 5 Конвенції та національного Законодавства, наводячи підстави на підтримку своєї думки.

В даному випадку слідчий суддя не встановив підстав для звільнення ОСОБА_3 з-під варти на підставі ч.3 ст. 206 КПК України з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 206 КПК України - слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили для позбавлення особи свободи.

Орган державної влади, під вартою якого тримається ОСОБА_3 надав до суду відповідні відомості щодо наявності судового рішення Вироку суду, відповідно до якого запобіжний заход у відношенні ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою був залишений без змін до набрання вироком законної сили та вказаний факт не заперечує сторона захисту.

КПК України вимагає від слідчого судді при виконанні загальних обов`язків щодо захисту прав людини з`ясуванням наявності або відсутності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Законодавець визначає в Розділі IV КПК України питання щодо обрання, зміни або скасування заходів забезпечення кримінального провадження під час судового розгляду, до яких на підставі Розділу II відносяться і запобіжні заходи.

Можливість розгляду питання щодо запобіжного заходу, у разі визнання особи винуватою передбачена пп. 10 п.2 ч.4 ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 205 КПК України ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Таким чином системний аналіз зазначених норм дає можливість стверджувати, що Білгород-Дністровський місьрайонний суд Одеської області при ухвалені вироку від 26 вересня 2017 року мав повноваження для прийняття рішення щодо запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_3 та таке рішення підлягає негайному виконанню після його оголошення.

З урахуванням викладеного посилання сторони захисту щодо відсутності судового рішення, яке набрало законної сили не ґрунтується на вимогах КПК України та можливість оскарження вироку (так як і можливість оскарження на досудовому розслідуванні ухвали слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу) не тягне за собою відсутність відповідного судового рішення в розумінні ст. 206 КПК України.

КПК України обмежує повноваження слідчого судді при виконанні загальних обов`язків щодо захисту прав людини та не дає можливості надавати юридичну оцінку рішенню, на підставі якого особа тримається під вартою.

Таким чином, надання оцінки діям суду апеляційної інстанції щодо виконання вимог КПК України та можливість встановлення процесуальних строків вказівкою на подію, відповідно до ч.1 ст. 115 КПК України, виходить за повноваження слідчого судді при розгляді заяви в порядку ст. 206 КПК України.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення суддя, в томі числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якого суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, проте обсяг мотивування може бути різним залежно від характеру рішення. та Висновок Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008) відповідно до якої виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення. Згідно з пунктом 41 зазначеного Висновку обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до практики ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може надавати кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Таким чином, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 , яка подана в його інтересах захисником ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1