Справа №488/1012/15-к 05.09.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001319 за апеляційними скаргами прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2, потерпілого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.09.2017 року.

Обвинувачені: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ст. ст. 119 ч.1, та виправданому за ч.2 ст. 296 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.296 КК України;

______________________________
провадження № 11-кп/784/134 /18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_11
категорія ст.ст. 121ч.2,296 ч.2 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_12
обвинувачені: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисник: ОСОБА_8 , ОСОБА_13
потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_5
представник потерпілої: адвокат ОСОБА_7 ,

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 аналогічні, вони просять оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити їм покарання у виді 4 років позбавлення волі. Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі та відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, або ж застосувати до нього положення ст. 75 КК України чи призначити покарання більш м`яке ніж обмеження волі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років обмеження волі.
За статтею 296 ч.2 КК України ОСОБА_10 виправдано.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років обмеження волі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 9506,70 грн.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до обвинувачених про відшкодування матеріальної шкоди, - відмовлено.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинувачених про відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , солідарно, на користь ОСОБА_6 - 300000 (триста тисяч) грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що судом не було сформульоване обвинувачення. Так, суд, у мотивувальній частині зазначив які фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та правову оцінку надану органом досудового розслідування, надалі перелічивши докази сторони обвинувачення та виклавши пояснення учасників процесу, без їх належної оцінки та відповідного аналізу, ухвалив обвинувальний вирок при цьому зазначив, що при викладених в обвинувальному акті обставинах обвинувачені вчинили вже інші склади кримінальних правопорушень.

При цьому, на думку прокурора, в обвинувачені, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, а саме щодо форми вини та наслідків скоєння кримінальних правопорушень.

Зазначає, що суд фактично навів, лише те, що ОСОБА_10 допустив необережне вбивство, без зазначення місця, часу, умислу, мотиву і мети заподіяння ударів потерпілому, без жодного визначення наслідків від цих ударів у виді тілесних ушкоджень та психічного ставлення обвинуваченого до вказаних наслідків.

Також, суд, визнаючи ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, не вказав які саме дії останнього є грубим порушенням громадського порядку.

Крім того, зазначає, що суд не надав оцінки чотирьом судово - медичним експертизам, які є суперечливими, а лише перерахував їх, не мотивувавши висновок якої експертизи покладено в основу доведеності вини ОСОБА_10 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Потерпіла ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_5 вважають, що судом при ухваленні вироку було враховано не всі обставини справи, а висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначають, кожен в своїх апеляційних скаргах, що суд прийшов до неправильного висновку щодо виправдання ОСОБА_10 за ч.2 ст. 296 КК України та перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.2 на ч.1 ст. 296 КК України, оскільки в їх діях вбачається склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Також не погоджуються з зазначеними судом такими пом`якшуючими покарання обставинами, як щире каяття обвинувачених.

Крім того, зазначають, що суд безпідставно не взяв до уваги факт алкогольного сп`яніння обвинувачених під час вчинення злочину і не врахував даний факт як обтяжуючу обставину.

На думку апелянтів, суд також помилково прийшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.2 ст. 121 на ст. 119 КК України, оскільки досліджені судом докази спростовують висновок суду про вбивство через необережність, а свідчать про наявність умислу у ОСОБА_10 на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не погоджується з висновками суду в частині перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 КК України.
Вважає, що суд тільки зазначив письмові докази, але не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, не вказав якими ж доказами обгрунтовуються встановлені судом обставини.
Стверджує, що мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд.

Захисник ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду першої інстанції та вважає, що він підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду реальним обставинам кримінального провадження.
Стверджує, що в діях ОСОБА_9 був відсутній склад інкримінованого йому злочину, у нього не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 та ОСОБА_5 і про це вказували свідки на судових засіданнях, але суд провів розгляд однобоко та з обвинувальним ухилом, і жоден доказ сторони захисту не врахував.
Крім того, зазначає, що суд не повністю дослідив дані про особу ОСОБА_9 , не врахував, що той має на утриманні хвору матір та є єдиним годувальником родини, і безпідставно не застосував ст. 75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно вироку суду, органами досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачувались у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за таких обставин: в ніч з 25 на 26.04.2014 року, близько 00-00 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , проходили біля будинку № 13 по проспекту Корабелів в м. Миколаєві. Побачивши раніше не знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_5 , ОСОБА_17 зупинився і попросив у останніх цигарки; отримавши відмову, використовуючи малозначний привід, розпочав суперечку, яка переросла у сварку, в ході якої ОСОБА_9 , безпричинно, з хуліганських спонукань, ігноруючи сформовані у суспільстві загальноприйняті норми моралі, діючи з особливою зухвалістю, умисно наніс удар рукою по обличчю ОСОБА_5 , внаслідок чого останній впав. ОСОБА_15 , з метою захисту ОСОБА_5 та недопущення протиправних дій ОСОБА_9 , відштовхнув останнього тим самим надав ОСОБА_5 можливість піднятися з землі і продовжити чинити опір ОСОБА_9 . Піднявшись, ОСОБА_5 та ОСОБА_15 наблизились до ОСОБА_9 з метою здійснення опору. В той момент ОСОБА_16 , намагаючись зупинити бійку, яка розпочалася між ОСОБА_9 з одного боку, і ОСОБА_5 , ОСОБА_15 з іншого боку, покликала на допомогу ОСОБА_10 , який разом із ОСОБА_18 знаходився на деякій відстані. ОСОБА_10 , почувши оклик ОСОБА_16 , направився до місця бійки; наблизившись до ОСОБА_15 , відтягнув його від ОСОБА_9 і умисно наніс ОСОБА_15 декілька ударів кулаками в область обличчя та голови, від яких останній впав на ґрунтове покриття, знепритомнів, і більше не вставав.
ОСОБА_10 , безпричинно, з хуліганських спонукань, ігноруючи сформовані у суспільстві загальноприйняті норми моралі, діючи з особливою зухвалістю, з метою надання ОСОБА_9 допомоги у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_5 направився в бік останніх, які билися між собою. ОСОБА_5 , вирішивши, що не зможе чинити опір ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , був змушений рятуватися втечею. Обвинувачені з місця події зникли.
В результаті нанесених ОСОБА_10 ударів, ОСОБА_15 зазнав тілесних ушкоджень у виді забитої рани лоба, синців та саден обличчя, саден шиї, крововиливів та забитих ран слизової верхньої губи, багатоуламкового переламу костей та хрящів носу, крововиливу під тверду та м`яку оболонки в м`які покрови голови.
Бригада швидкої медичної допомоги, яка прибула на місце події, констатувала смерть ОСОБА_15 .
В результаті нанесених ОСОБА_9 ударів, ОСОБА_5 зазнав легких тілесних ушкоджень.

Суд після дослідження усіх доказів в сукупності, встановив, що в ніч з 25 на 26.04.2014 року ОСОБА_10 , його дівчина ОСОБА_16 , його приятель ОСОБА_9 та ОСОБА_18 близько 00-00 год., направлялись додому, по пр. Корабелів в м. Миколаєві. ОСОБА_9 , використовуючи малозначний привід, розпочав суперечку із ОСОБА_15 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню (згідно висновкам експерта №1164, 1921, 1922) та ОСОБА_5 . В той час ОСОБА_10 і ОСОБА_18 знаходились на відстані від місця суперечки, початок суперечки не бачили, відповідно, на той момент не знали хто і з якої причини її розпочав. Коли суперечка перетворилася в бійку між ОСОБА_9 з одного боку, та ОСОБА_5 і ОСОБА_15 з іншого боку, ОСОБА_16 , яка в той момент знаходилась поруч із ОСОБА_9 , спробувала припинити бійку, але отримавши удар по голові, покликала на допомогу ОСОБА_10 . Останній, побачивши бійку, не розуміючи її причини, направився на допомогу своєму приятелю ОСОБА_9 та своїй дівчині ОСОБА_16 . Оскільки бійка вже відбувалася, ОСОБА_10 не мав можливості з`ясувати обставини конфлікту, і почав діяти фізичною силою, відтягнувши ОСОБА_15 від ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , що поклало початок бійці між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 . Усі учасники конфлікту, в тому числі свідок ОСОБА_16 , отримали тілесні ушкодження (відповідні експертні висновки судом досліджені), що свідчить про обоюдність бійки.
Суд вказав, що ОСОБА_10 визнав факт нанесення ОСОБА_15 ударів, які, врешті, спричинили смерть останнього; визнав причинно-наслідковий зв`язок між своїми діями та смертю ОСОБА_15 ; однак не визнав умисел.
І оскільки ОСОБА_10 конфлікт не розпочинав і спочатку взагалі не бачив, не знав причину конфлікту, втрутився лише після оклику ОСОБА_16 , зі слів ОСОБА_5 спочатку намагався припинити бійку, суд прийшов до висновку що в діях ОСОБА_10 не вбачається умислу на спричинення таких тілесних ушкоджень, які призвели до наслідків, що настали, оскільки він діяв ситуативно, не мав чіткого плану, і керувався мотивом, спрямованим на допомогу своїй дівчині та приятелю. Про те, що конфлікт розпочав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 дізнався пізніше.
Суд зауважив, що відповідно до експертних висновків, які були досліджені судом, безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 стала механічна асфіксія, яка виникла в результаті аспірації крові, як наслідок черепно-лицьової травми, втрати свідомості, відсутності кашльового та ковтального рефлексів, і положення постраждалого в той момент лежачі на спині. Тобто, смерть ОСОБА_15 стала наслідком сукупності названих обставин. Таку сукупність ОСОБА_10 не міг передбачити, що унеможливлює кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Тому суд перекваліфікував дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч.1 ст.119 КК України вбивство через необережність.
Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, суд виходив із того, що суперечку, як і бійку, розпочав не він, ОСОБА_19 не виражався нецензурною лайкою під час конфлікту, не намагався умисно порушувати громадський порядок, крім того, ОСОБА_10 намагався щонайменше двічі зупинити бійку між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , вперше, коли підбіг на оклик ОСОБА_16 , вдруге коли повернувся після бійки із ОСОБА_15 .
ОСОБА_20 неповага до суспільства, як обов`язкова ознака даного злочину, в ході судового розгляду не була встановлена, і оскільки в діях ОСОБА_10 не встановлені такі обов`язкові кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, як порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, особлива зухвалість чи цинізм, а також умисел на порушення громадського порядку, суд визнав необґрунтованим його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України. За даною статтею ОСОБА_10 виправдано.
За таких обставин дії ОСОБА_9 , на думку суду, не охоплювались складом злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, а відповідають складу злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака групою осіб.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо задоволення вимог його апеляційної скарги, пояснення захисників на підтримку своїх апеляційних скарг, пояснення потерпілих на підтримку їхніх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до приписів п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у вироку, окрім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Такі ж вимоги, щодо доказування обставин кримінального провадження викладено і в ст. 91 КПК України.
Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при ухваленні даного вироку, в мотивувальній частині, перелічивши докази сторони обвинувачення на підтвердження звинувачення та, виклавши показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпілих, свідків і експертів, без їх оцінки та відповідного аналізу ухвалив обвинувальний вирок та прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_21 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, а в діях ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Отже, суд, зазначивши викладені в обвинувальному акті обставини прийшов до висновку, що останні вчинили інші склади кримінальних правопорушень, не сформулювавши при цьому обвинувачення таким чином, що дозволило би при зіставлені ознак установлених судом злочинних діянь і ознак злочинів, передбачених ч.1 ст. 119, ч.1 ст. 296 КК України, дійти висновку про їх відповідність.
Також, у вироку, всупереч положенням п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, та роз`ясненням п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» відсутнє формулювання обвинувачення за ч.1 ст. 119 КК України, яке суд визнав доведеним, як це передбачає діючий кримінальний процесуальний закон.
А саме, суд першої інстанції вказав лише, що при вказаних у обвинувальному акті обставинах ОСОБА_10 втрутився у бійку, розпочату ОСОБА_9 , в ході якої допустив необережне вбивство ОСОБА_15 , при цьому в чому саме полягали дії ОСОБА_10 , які призвели до настання смерті ОСОБА_15 , суд не зазначив.
Тобто, суд фактично лише зазначив те, що ОСОБА_10 допустив необережне вбивство, без зазначення місця, часу, умислу, мотиву і мети заподіяння ударів потерпілому ОСОБА_15 , без жодного визначення наслідків від цих ударів у виді тілесних ушкоджень та психічного ставлення обвинуваченого до вказаних наслідків.
Крім того, суд, визнаючи ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 296 КК України, не вказав, які саме дії останнього є грубим порушенням громадського порядку, при цьому суд зазначив, лише, що ОСОБА_9 використовуючи малозначний привід, умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, розпочав словесну суперечку з ОСОБА_15 та ОСОБА_5 , після чого наніс ОСОБА_5 удар, без зазначення місця, часу, умислу, мотиву і мети заподіяння ударів ОСОБА_5 , без жодного визначення наслідків від цих ударів у виді тілесних ушкоджень та психічного ставлення обвинуваченого до вказаних наслідків.
Отже, в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони злочинів, а саме щодо форми вини та наслідків вчинення цих злочинів.
Також, в мотивувальній частині вироку суд зазначив письмові докази, але не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідних процесуальних рішень. Документи тільки перераховані, зміст їх належним чином не розкритий, не вказано якими ж доказами, що містять ці документи обгрунтовуються встановлені судом обставини.
Так, суд у вироку лише перерахував висновки 4 судово медичних експертиз визначення тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , які по змісту є суперечливими, не надавши їм оцінки, та не мотивувавши, висновок якої експертизи покладено в основу доведеності вини ОСОБА_10 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , та в чому полягали ці тілесні ушкодження.
Тобто, мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.370 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, в тому числі і законності, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч.6 ст.9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності (п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути зазначені в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.376, 405, 407, 409,415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.09.2017 року скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: