Ухвала
Іменем України
10 вересня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-8122 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 липня 2018 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 03 листопада 2005 року ОСОБА_4 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст 187, ч. 1 ст. 263 КК України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 липня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу судуапеляційної інстанції, застосувати вищевказаний Закон України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, ч. 3 ст. 74 КК України і ч. 5 ст. 72 КК України,призначити йому покарання за сукупністю злочинів, передбачених п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майната звільнити його від подальшого відбування покарання.

Мотиви суду

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

В рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 року №13-рп/2012 зазначено, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК України "Виконання судових рішень" і порядок їх вирішення врегульовано в статті 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Разом з тим, оскарження зазначених судових рішень в касаційному порядку Розділом VIII «Виконання судових рішень» не передбачено.

В судових засіданнях з вирішення питань виконання вироку не з`ясовуються питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій засудженого тощо - вони вже з`ясовані на попередніх стадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати "подальшому провадженню".

Отже, оскаржуване засудженим ОСОБА_4 судоверішенняне перешкоджає подальшому кримінальному провадженню у справі, а тому воно не може бути предметом касаційного оскарження.

Заслуговує на увагу те, що засудженим ОСОБА_4 уже подавалась аналогічна за змістом касаційна скарга. Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2018 відмовлено у відкритті касаційного провадження .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Ураховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 липня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5