Справа №490/8106/17 30.05.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000327, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2017 року, за апеляційною скаргою військового прокурора Миколаївського гарнізону ОСОБА_5 на вирок Центрального районного м. Миколаєва від 12.02.2018 року.

Обвинувачений: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Макіївка, Донецька область, громадянин України, проходе військову службу на посаді механіка-водія 2-ої протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «матрос», проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

_______________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/466/18 Головуючий у першій інстанції

ОСОБА_9

Категорія: ст. 407 ч.4 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить вирок суду скасувати, ухвалити нови й вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом безпідставно визнані обставинами, які пом`якшують покарання - вчинення обвинуваченим злочину вперше та його добровільне повернення до виконання обов`язків по службі.

Окрім того, наголошує, що сприяння обвинуваченого в розкритті злочину не є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 , проходячи військову службу за контрактом з 29.11.2016 року у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «матрос» на посаді номеру обслуги 1-го взводу 2-ої протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону 14.07.2017 року близько 08-00 години не з`явився до вказаної військової частини у призначений час та був відсутній у місці служби без поважних причин до 01.08.2017 року.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 65, 66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особи обвинуваченого, а також пом`якшуючих покарання обставини вчинення злочину вперше, щире каяття, сприяння розкриттю злочину та розгляді кримінального провадження, добровільне повернення до виконання обов`язків по службі, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до п.4 Постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами і доповненнями), встановлюючи обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не визначені в обвинувальному акті.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду. Тому рішення суду щодо визнання обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Неспроможними є посилання прокурора щодо безпідставності визнання судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання - вчинення обвинуваченим злочину вперше, добровільне повернення до виконання обов`язків по службі, сприяння в розкритті злочину та розгляді кримінального провадження, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Тому суд діяв в межах своїх повноважень та належним чином вмотивував це рішення.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд, не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_6 за місцем роботи та навчання характеризується позитивно, як відповідальний, працьовитий, самостійний, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, даний злочин вчинив вперше.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно з матеріалів провадження, а також додаткового наданих захисником в судовому засідання матеріалів, 06 грудня 2017 року та 19 січня 2018 року командуванням військової частини ОСОБА_6 був відзначений подяками за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків у повсякденній діяльності підрозділу. (а.п. 27).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 підвищено у військовому званні та посаді.

Відповідно до характеристик за місцем проходження служби обвинуваченим від 15.12.2017р.та 29.05.2018р., наданих захисником в судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_6 характеризується як дисциплінований та відповідальний військовослужбовець, до своїх службових обов`язків відноситься відповідально, не потребує постійного контролю з боку командирів, поставлені задачі виконує чітко та у встановлені терміни. В професійному відношенні підготовлений задовільно, працює над вдосконаленням своїх знань та професійних навичок, ініціативу по службі проявляє, в роботі організований, у спілкуванні вихований, постійно дотримується військової дисципліни та розпорядку дня.

Вищенаведене вказує на те, що обвинувачений після вчинення злочину зробив для себе належні висновки та став на шлях виправлення, добросовісно виконував свої обов`язки.

Прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції не надано доказів того, що ОСОБА_6 змінив своє ставлення до своїх обов`язків.

Також, матеріали провадження свідчать про те, що контракт про проходження ОСОБА_6 військової служби у Збройних Силах України на даний час не розірваний.

На час вчинення злочину ОСОБА_6 прослужив у військовій частині НОМЕР_1 не тривалий час, а отже не отримав належного військового виховання.

Крім того, під час розгляду кримінального провадження встановлено, що одною з причин вчинення обвинуваченим злочину стало те, що командування військової частини в супереч Статутам Збройних Сил України не вирішено питання за зверненням військовослужбовця ОСОБА_6 щодо надання йому відпустки для термінового вирішення сімейних питань , що і стало причиною самовільного залишення останнім військової частини.

У висновку Центрального РС з питань пробації, викладеному у досудовій доповіді (а.п. 32-33) зазначено, що за даними оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 має середній показник, що говорить про наявність у нього факторів ризику, які рідко зустрічаються у правопорушників, що вчиняли повторні злочини, та вказує на те, що ймовірність вчинення повторного злочину ОСОБА_6 низька. Зазначено, що можливе виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства. Вказано, що з метою його виправлення у майбутньому доцільно застосовувати покарання альтернативні позбавленню волі.
З урахуванням: встановлених обставин справи; особи обвинуваченого, вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи молодий вік обвинуваченого, відсутність негативних наслідків від вчиненого злочину, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе застосувати положення ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України у розмірі, який є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, суд першої інстанції визначив його розмір відповідно до ст.53 КК України.

З огляду на зазначене є не обгрунтованими доводи прокурора про невмотивованість висновку суду про застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.

На думку Апеляційного суду з урахуванням вищенаведених обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи обвинуваченого, призначене йму покарання із застосуванням ст. 69 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження ним злочинів, і відсутні підстави вважати його занадто м`яким.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу військового прокурора Миколаївського гарнізону ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: