Справа № 206/5468/18
Провадження № 1кп/202/515/2018
УХВАЛА
Іменем України

30 жовтня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська колегіально у складі:

судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000570 від 06.05.2016 та 17.09.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянки України, маючої вищу освіту, незаміжню, неповнолітніх дітей на утриманні не маючої, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, -

в с т а н о в и в:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених: ч.1 ст.191; ч.3 ст.191, ч.5 ст. 191, ч.2 ст.358 КК України, а саме:

«у привласненні чужого майна, яке перебувало в її віддані»;

«у привласненні чужого майна,яке перебувало в її віддані, вчинене повторно»;

« у привласненні чужого майна, яке перебувало у її віданні, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах»;

Частиною 3 ст. 314 КПК України на суд покладено обов`язок щодо перевірки обвинувального акту на відповідність вимогам КПК.

Питання форми та змісту обвинувального акту регулюється ст.ст. 109, 110, 291 КПК України.
Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст. 291 КПК України).
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо .
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
У обвинувальному акті, що знаходиться на розгляді першій епізод злочину, вчинений 17.07.2010 року, кваліфіковано як привласненні чужого майна, яке перебувало в віддані обвинуваченої, за ч.1 ст. 191 КК України, другий епізод, вчинений 06.10.2010 року, кваліфіковано як привласнення чужого майна,яке перебувало в її віддані, вчинене повторно, за ч.3 ст.191 КК України, третій епізод, вчинений 21.11.2010 року і ще 77 епізодів, вчинених за період з 5.12.2010 року по 30.05.2012 року кваліфіковано як привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах.

Тобто, 06.10.2010 року вчинила злочин, 21.11.2010 року повторно, а починаючи з 05.12.2010 року у неї виник умисел, направлений на повторне неодноразове триваюче привласнення грошових коштів, що перебували у її віданні в особливо великих розмірах.

Дії обвинуваченої тотожні, розділені в часі, однак чому наявність ознак продовжуваного злочину з`явилась тільки під час вчинення третього епізоду не є зрозумілим. Виходячи з вимог ч.2 ст.32 КК, при продовжуваному злочині особа має заздалегідь поставлену загальну мету та єдиний умисел, що об`єднує всі тотожні діяння, поєднані єдиним злочинним наміром. При чому повторність, при вчиненні продовжуваного злочину - відсутня. Суд вважає, що ретельно не перевірена така фактична обставина кримінального правопорушення, як наявність у діях обвинуваченої кваліфікуючої ознаки складу злочину вчинення його у великих розмірах.
Суд зазначає, що дії обвинуваченої за ч.5 ст. 191 КК України кваліфіковані за ознакою привласнення чужого майна в особливо великому розмірі.
Під особливо великим розміром, відповідно примітки до ст. 185 КК України в особливо великих розмірах визначається злочин, що вчинений на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
В обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення за ч.5 ст.191 КК, а тільки викладені епізоди привласнення чужого майна із зазначенням суми привласнення, які стосуються конкретного епізоду.
В розумінні КПК України обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна так і суб`єктивна сторона злочину.
В зазначеному вище, слідчим у обвинувальному акті викладені лише зміст фактичних обставин кримінального правопорушення і правова кваліфікація кримінального правопорушення , в якому ОСОБА_7 обвинувачується, без формулювання обвинувачення.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правильної правової кваліфікації дій ОСОБА_7 унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В судових рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:
- В рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;
- В рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Таке формулювання обвинувачення є неконкретним і не дає можливості суду для постановлення будь-якого вироку в справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Оскільки вказані порушення кримінального процесуального закону не можуть бути усунуті під час судового розгляду, суд повертає прокурору обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Керуючись ст.ст.291, 314 КПК України, суд-

У х в а л и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 06.05.2016 та 17.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000570 за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.358, ч.4 ст.358 КК України - повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бутиоскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2