Номер провадження: 11-сс/785/1593/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

цивільного позивача ОСОБА_6

представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

представника власника майна адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року по кримінальному провадженню №0004871 від 12.12.2017 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0004871, внесеному до ЄРДР 12.12.2017 року про арешт майна, яке належить ОСОБА_10 .

Не погодившись з рішенням слідчого судді представник цивільного позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання цивільного позивача задовольнити та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 .Апелянт зазначає, що слідчий суддя залишив поза увагою вимоги ч.2 ст.170 КПК України, оскільки заявлені вимоги клопотання про арешт майна відповідають завданням такого арешту, а накладення арешту на квартиру, яка належить ОСОБА_12 є необхідним для забезпечення цивільного позову, який заявлено цивільним позивачем ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0004871 від 12.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а цивільним відповідачем в даному провадженні є ОСОБА_13 .
Заслухавши суддю-доповідача; доводи цивільного позивача ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; власника майна ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; перевіривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що в СУ ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0004871 від 12.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, скоєного за наступних обставин.
15.09.2017 року, приблизно о 14 год. 05 хв., біля будинку №2-А по вул. Краснова в Малиновському районі м. Одеси, відбулося зіткнення автомобіля «Тойота Авенсіс» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля «Фольксваген Туарег» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
ОСОБА_6 вважаючи винуватим у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_8 подала до останнього в рамках кримінального провадження цивільний позов та вважаючи, що цивільний відповідач може вчинити дії з відчуження належного йому майна з метою уникнення цивільної відповідальності, звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на належну цивільному відповідачу квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання цивільного позивача про арешт майна в рамках кримінального провадження №0004871 від 12.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що у вказаному кримінальному провадженні слідчим та прокурором жодній особі не повідомлено про підозру, оскільки відповідна авто-технічна та транспортно-трасологічна експертиза станом на день звернення цивільного позивача до слідчого судді не проведена, а тому клопотання цивільного позивача є передчасним.
Разом з тим, на думку апеляційного суду, такі висновки слідчого судді не відповідають нормам КПК України, зокрема положенням ст.ст. 167, 170 КПК України, з огляду на таке.

Перевіряючи рішення слідчого судді районного суду, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Апеляційним судом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування розслідуються обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, внесеного до ЄРДР 12.12.2017 рокуза №0004871. ОСОБА_6 вважаючи себе потерпілою від даного злочину, а винуватим у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_8 , подала до останнього цивільний позов, який відповідає вимогам закону та до нього долучено докази на підтвердження позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку колегії суддів, для ефективного розслідування даного кримінального провадження, незважаючи на те, що матеріали кримінального провадження вказують на те, що з моменту настання події злочину - 15 березня 2017 року, орган досудового розслідування не вжив всіх дієвих заходів щодо виконання положень ст.28 КПК України щодо розумності строків досудового розслідування, зокрема не провів на день звернення з клопотанням про накладення арешту на майно всіх необхідних слідчих дій направлених на встановлення винуватця дорожньо-транспортної пригоди, в якій потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, з урахуванням заявленого потерпілою цивільного позову, який обґрунтовується: висновками судово-медичної експертизи №123 від 10.07.2018 року, судової психологічної експертизи №18-339 від 21.05.2018 року, висновку судової автотоварознавчої експертизи №17-7171 від 24.04.2018 року, існує потреба у збереженні майна, яке належить цивільному відповідачу в цілях забезпечення цивільного позову на загальну суму 807298 грн. 60 коп.

При цьому, апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_8 , з посиланням на відсутність статусу підозрюваного у останнього, є необґрунтованим, оскільки у відповідності до положень ч.1, п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна, яке належить цивільному відповідачу, допускається для забезпечення цивільного позову з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
З огляду на наведені вище вимоги закону, майно, яке належить цивільному відповідачу повинно арештовуватися незалежно від того у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості відчуження, розпорядження майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно може стати предметом для забезпечення цивільного позову.

З аналізу положень ст. 167, ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України випливає, що арешт майна, в даному випадку належного цивільному відповідачу майна, дії якого є предметом розслідування правоохоронним органом по конкретному кримінальному провадженню, потерпілою у якому є цивільний позивач ОСОБА_6 , по суті являє собою форму забезпечення заявленого цивільного позову, яка є самостійною правовою підставою для арешту майна з метою забезпечення цивільного позову, та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, відповідно до яких ОСОБА_14 є другим учасником дорожньо-транспортної пригоди, не пов`язує наявність на теперішній час у останнього статусу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, яке взагалі, в деяких випадках, може перебувати не тільки у зазначених осіб, але і в інших фізичних та юридичних осіб, на що неодноразово звертав увагу Пленум Верховного Суду України, щодо питань пов`язаних з відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, не врахував положень ст.170 КПК України та дійшов помилкового висновку про те, що арешт майна може бути накладено лише у випадку наявності оголошеної підозри конкретній особі, а тому своєю ухвалою не забезпечив досягнення завдань кримінального судочинства та загальних засад кримінального провадження, передбачених положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали апеляційним судом.

Що стосується доводів власника майна ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 про те, що на належну ОСОБА_12 квартиру вже накладено арешт в рамках цивільного провадження, то апеляційний суд не приймає їх до уваги, з огляду на положення абз.2 ч.3 ст.170 КПК України, відповідно до яких арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Вирішуючи питання щодо можливості накладення арешту на майно, апеляційний виходить з принципів справедливості та співмірності такого обтяження, а саме враховує той факт, що будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які б переважали інтереси держави, або суперечили вимогами ст. 41 Конституції України, колегією суддів не встановлено.

Апеляційний суд вважає арешт майна співмірним розміру цивільного позову пред`явленого до ОСОБА_14 , оскільки ціна позову складає 807298 грн. 60 коп., а вартість квартири, яка згідно із п.2 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29.12.2014 року належить цивільному відповідачу ОСОБА_11 ,становить 678060 грн. (а.с. 35).

Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що за повідомленням цивільного відповідача ОСОБА_8 належна йому квартира щодо якої зініційовано арешт, вже перебуває під арештом в іншому судовому провадженні в порядку цивільного судочинства, а вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для повідомлення ОСОБА_12 підозри в даному кримінальному провадженні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за твердженням як ОСОБА_8 , так і потерпілої ОСОБА_6 , повинно вирішитися через нетривалий час, а саме після отримання органом досудового розслідування результатів авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи.
Наведені обставини вказують на те, що у разі відсутності підстав про повідомлення ОСОБА_12 підозри, у відповідності до вимог КПК України, органом досудового розслідування будуть прийняті відповідні процесуальні рішення, в тому числі і щодо скасування накладеного арешту. При цьому, цивільний відповідач ОСОБА_14 також не позбавлений права ініціювати скасування арешту майна в порядку ч.2 ст.174 КПК України.
Таким чином, врахувавши приведені положення закону та обставини даного кримінального провадження, а саме те, що даній стадії досудового розслідування існує необхідність у забезпеченні цивільного позову ОСОБА_6 , шляхом арешту майна другого учасника дорожньо-транспортної пригоди навіть з урахуванням відсутності на даній стадії висунутої ОСОБА_12 підозри, апеляційний суд вважає, що клопотання цивільного позивача ОСОБА_6 , слід задовольнити та накласти арешт на вказане в клопотанні майно.

Обираючи спосіб обтяження майна, у відповідності до положень ст.ст. 170, 173 КПК України, колегія суддів, об`єктивно виходить з того, що на даній стадії досудового розслідування, необхідним та достатнім є застосування найменш обтяжливого способу арешту майна шляхом заборони розпорядження належним цивільному відповідачу майном, оскільки незастосування таких заходів може призвести до його відчуження або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та не забезпечить прав потерпілої. Вказаний спосіб арешту майна не позбавляє права його власника користуватись цим майном.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею були допущені, перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 175, 309, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0004871 від 12.12.2017 року про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить цивільному відповідачу ОСОБА_11 скасувати.

Клопотання цивільного позивача ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0004871 від 12.12.2017 року про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 , шляхом заборони розпорядження цим майном.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого по даному кримінальному провадженню.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4