КП № 278/503/18

У Х В А Л А
Іменем України

26 липня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Кримінальне провадження підсудне Житомирському районному суду Житомирської області. Підстав для закриття провадження та направлення його до відповідного суду для визначення підсудності немає.

Разом з тим, під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення. У свою чергу формулювання обвинувачення включає у себе дані щодо події кримінального правопорушення, способу його вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті КК України можна встановити у діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_4 , серед іншого, інкримінується носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.05.2018 у справі № 127/27182/15-к, ст. 263 КК України є субсидіарною і для розуміння незаконності поводження зі зброєю, вимагає аналізу відповідного закону. При цьому поняття «закон», яке використав законодавець, має розширене тлумачення і включає у себе законодавство у цілому, у тому числі, нормативні акти, що регулюють відповідні правовідносини, порушення яких утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст. 263 КК України.

Наведене узгоджується із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» №3 від 26.04.2002 про те, що при вирішенні питання, чи є незаконним носіння холодної зброї, судам необхідно керуватися «Положенням про дозвільну систему, «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», а також іншими нормативними актами.

Тобто, в обвинуваченні за ч. 2 ст. 263 КК України у будь-якому випадку має бути зазначений відповідний нормативно правовий акт, яким регулюється порядок щодо отримання дозволу на носіння, виготовлення, ремонт або збут холодної зброї та який має бути порушений особою, якій інкримінується вищевказаний злочин у сфері порушення громадської безпеки.

Не надаючи будь-якої юридичної оцінки ані діям обвинуваченого, ані зібраним доказам та іншим обставинам справи, судом достеменно встановлено, що у наведеному обвинувальному акті відсутнє посилання як на закон України, так і на будь-який інший нормативно-правовий акт, який регулює отримання дозволу на носіння холодної зброї, що, вочевидь, призвело до неконкретного формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_4 .

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000, ухваленому у справі «Матточча проти Італії», зазначено, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів, а відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Таким чином, викладене прокурором у неконкретній формі обвинувачення стосовно ОСОБА_4 порушує право останнього на захист, а також позбавляє суд можливості ухвалити будь-який вирок, адже згідно із ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи як виправданою, так і винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається, відповідно формулювання обвинувачення визнаного судом недоведеним, або ж доведеним.

При цьому суд не може сподіватися, що у майбутньому, під час судового розгляду прокурор усуне наведені порушення вимог закону.

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 підлягає поверненню прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Доцільно зазначити також те, що за правилами ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, а тому суд не враховує ухвалу від 22.03.2018 у цьому ж кримінальному провадженні, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 був повернутий прокурору з аналогічних підстав та яка була скасована судом апеляційної інстанції.

Суд також наголошує, що у відповідності до ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, у відповідності до якої даний обвинувальний акт з підстав викладених вище не може бути призначений до судового розгляду, а тому суд зобов`язаний повернути його прокурору для усунення описаних порушень вимог закону.

Ураховуючи вищенаведене, клопотання захисника ОСОБА_6 , у даному випадку, є передчасними.

Керуючись ст.ст. 291, 314-317 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000178 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України прокурору прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 для усунення недоліків, викладених в описовій частині.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: