Провадження № 1-кп/761/1064/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 001 000 101 93, у якому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Носеківка Шаргородського району Вінницької області, громадянин України, українець, перебуває у шлюбі, має неповнолітню дитину, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України,
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Рішенням суду від 17.05.2018 продовжений строк тримання обвинуваченого під вартою по 16.07.2018, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не є можливим.
У зв`язку з цим судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор наполягав на необхідності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки, на його думку, продовжує існувати суттєва ймовірність непроцесуальної поведінки останнього, яка унеможливить подальший розгляд справи та винесення остаточного рішення у ній.

Обґрунтовуючи свою позицію, державний обвинувач наполягав на наявності ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків та вчинення іншого кримінального правопрушення.

Представник потерпілої ОСОБА_6 підтримала думку прокурора.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, наполягаючи на відсутності ризиків позапроцесуальної поведінки ОСОБА_8 . Просили врахувати тривалість перебування обвинуваченого під вартою, що, на думку сторони захисту, свідчить про мінімізацію заявлених прокурором ризиків та наявність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК у разі вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Як зазначалося судом у попередніх ухвалах про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, на стадії судового розгляду кримінального провадження оцінка обґрунтованості підозри виключається, оскільки суд за наслідками дослідження наданих сторонами доказів має встановити, чи доведена поза розумним сумнівом винуватість притягнутої до кримінальної відповідальності особи.

Отже, з метою вирішення питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою підлягають встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігти цим ризикам у разі застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Статтею 9 КПК на суд покладений обов`язок під час розгляду кримінального провадження керуватися рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), оскільки з моменту ратифікації Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини, керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Отже, вирішуючи питання існування зазначених у попередній ухвалі ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд приймає до уваги, що у рішенні «Тірон проти Румунії» ЄСПЛ вказав, що прецедентне право Конвенції сформувало такі підстави утримання особи під вартою: обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у рішенні «В. проти Швейцарії» ризик переховування обвинуваченого від суду , крім суворості покарання, має оцінюватись також з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи.
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування.
Суд, надаючи оцінку можливості переховування ОСОБА_8 , приймає до уваги, що існує значна ймовірність, що обвинувачений з метою уникнення покарання, у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину, вчинить дії, спрямовані на ухилення від суду.
На користь існування вказаного ризику слід також віднести відсутність у обвинуваченого достатніх вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду, не наведені.

Наявність у обвинуваченого сімейних зв`язків та постійного місця реєстрації не переважують вищевикладених ризиків до такого ступеню, щоб повністю виключити ризик переховування обвинувачених від суду.

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання після можливого затримання у подальшому, з засудженням, у разі доведення прокурором їх винуватості, до покарання у найближчій перспективі доводять, що цей ризик залишається достатньо високим.

Суд не може залишити поза увагою ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки залишається недослідженим значний масив доказів, у тому числі не допитана низка свідків, експерти.

Також суд бере до уваги, що Святошинським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні № 120 131 101 000 153 49 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України, що підтверджує ймовірність вчинення обвинуваченним іншого кримінального провадження у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вчинений із застосування насильства.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 03 вересня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2