Постанова
Іменем України
06 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 202/8095/17
провадження № 51-1226 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо нього в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003048, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синельникового, Дніпропетровської області, який не має постійного місця проживання, такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня

2017 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 3 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Ухвалено до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Строк покарання обчислено рахувати з 29 грудня 2015 року. Зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 грудня 2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він

04 листопада 2015 року о 09:00, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , побачивши відчиненими двері до квартири АДРЕСА_2 , проник до неї і, погрожуючи потерпілій ОСОБА_8 застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, а саме кухонним ножем, почав вимагати гроші. Подолавши опір потерпілої, він дістав з її сумки гаманець і витягнув з нього 180 грн, чим завдав потерпілій шкоду на вказану суму.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня

2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ставить питання про перегляд зазначеної ухвали апеляційного суду та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вимоги обґрунтовує тим, що суд при розгляді кримінального провадження не звернув уваги, що таку слідчу дію, як пред`явлення особи до впізнання, було проведено з порушенням норм матеріального та процесуального права, однак суд залишив його клопотання про недопустимість такого доказу без розгляду, а сама слідча дія проводилась без захисника.
Зауважує, що його затримання проводилося з порушенням норм процесуального закону, а також вказує на недопустимість доказів у кримінальному провадженні, зокрема на те, що немає його відбитків на гаманці та сумочці, а в матеріалах кримінального провадження відсутнє знаряддя злочину кухонний ніж.
Також зазначає, що під час досудового розслідування його незаконно утримували під вартою, оскільки не було складено щодо нього протоколу затримання.
Крім того вважає, що потерпіла сторона в суді першої інстанції змінювала свої показання, а сторона обвинувачення задавала їй навідні питання, однак на такі порушення закону суд не звернув уваги.
Вказує, що захисник ОСОБА_9 , як під час досудового розслідування так і в судовому засіданні належним чином не відстоювала його права та інтереси.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу, захисника, яка також просила задовольнити таку скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду.
Як убачається з касаційної скарги, засуджений вказує на неналежне виконання своїх професійних обов`язків захисником ОСОБА_9 , порушення його права на захист під час проведення процесуальних дій на досудовому слідстві, його незаконне тримання під вартою, недопустимість доказів у кримінальному проваджені, непослідовність показань потерпілої у суді першої інстанції, а також на те, що прокурор задавав їй навідні питання під час судового розгляду.
Однак такі доводи є безпідставними з огляду на таке.
Як установлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 заволодів майном потерпілої ОСОБА_8 , проникнувши до її житла та погрожуючи застосувати насильство небезпечне для життя та здоров`я.
Такі висновки суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, ґрунтуються на показаннях потерпілої ОСОБА_8 , яка підтвердила в судовому засіданні факти проникнення засудженого в її помешкання, погрози застосування до неї ножа та викрадення в неї сумки з грошима, яка впізнала ОСОБА_6 за зовнішніми даними, вказавши як на особу, що проникла в її житло, напала, погрожувала та викрала її майно.
Наведені обставини підтвердив і свідок ОСОБА_10 чоловік потерпілої, який під час скоєння ОСОБА_6 злочину перебував у квартирі та бачив, як останній з ножем у руках штовхав його дружину і вимагав гроші, після чого ОСОБА_10 вийшов із квартири та погукав сусідку, а коли та вийшла зі своєї квартири, ОСОБА_6 покинув місце скоєння злочину, пройшовши повз неї. Свідок впізнав винного за обличчям.
Крім того, такі показання потерпілої та свідка узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , з яких убачається, що їй подзвонив у двері сусід ОСОБА_10 , вона, відчинивши двері, побачила і почула, як її сусідка ОСОБА_8 кричала на чоловіка невисокого зросту, щоб він повернув її гаманець, однак останній кинув його на підлогу і зник.
Показання вказаних свідків та потерпілої узгоджуються з письмовими доказами в кримінальному провадженні, є логічними й послідовними, а у своїй сукупності вказують на причетність ОСОБА_6 до вказаного кримінального правопорушення.
Показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 підтверджуються проведеним 06 січня 2016 року слідчим експериментом.
З установлених у суді першої інстанції обставин убачається, що події відбувалися приблизно о 9-й годині ранку, такий час було встановлено досудовим розслідуванням та підтверджено в судовому засіданні показаннями допитаних потерпілої і свідків, а також наявними письмовими доказами у провадженні.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи до впізнання, потерпіла

ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_10 впізнали за зростом та рисами обличчя ОСОБА_6 , як особу, яка проникла в їхнє помешкання, погрожувала потерпілій застосуванням ножа та викрала в неї з сумки гроші.
Засуджений заперечує причетність до вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 КК, та відмовився давати суду пояснення з цього приводу, однак така позиція засудженого не узгоджується з письмовими доказами, які досліджено в судових засіданнях та покладено в основу висновків судів першої та апеляційної інстанцій, щодо доведеності його винуватості за вказаною кримінально-правовою нормою.
Такі здобуті докази в суді першої інстанції були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та в сукупності з іншими доказами беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння майном потерпілої, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я та з проникненням у житло.
Крім того, перевіривши всі доводи засудженого Апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 19 жовтня 2017 року зазначив, що всі докази по суті співпадають, не суперечать один одному, а тому правомірно визнані судом першої інстанції достовірними, належними та допустимими.
Установивши в порядку статті 91 КПК обставини, які підлягали доказуванню в кримінальному провадженні, суди дійшли правильного висновку, що в діях засудженого є склад злочину, передбачений частиною 3 статті 187 КК, навіть за умови відмови засудженого від надання показань в суді першої інстанції.
Посилання в касаційній скарзі засудженого на те, що суд при розгляді кримінального провадження не звернув уваги, що під час досудового розслідування таку слідчу дію, як пред`явлення особи до впізнання, було проведено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його клопотання про недопустимість такого доказу суд залишив без задоволення, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до частини 1 статті 52 КПК участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного, а клопотань та/або заперечень про залучення захисника під час пред`явлення особи до впізнання в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за частиною 1 статті 187 КК, від ОСОБА_6 не надходило.
Твердження засудженого щодо застосування недозволених заходів впливу на нього під час досудового розслідування з приводу того, що затримання проводилось з порушенням норм процесуального закону є безпідставними, оскільки вже були предметом перевірки суду першої інстанції, однак не знайшли свого підтвердження.
Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 , прибувши до Дніпропетровської установи виконання покарань, скарг щодо заходів незаконного впливу не писав, тілесних ушкоджень на ньому виявлено не було.
Також не знайшло свого підтвердження і його доводи щодо незаконного тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки відповідно до пояснень працівників поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вони двічі знаходили ОСОБА_6 та доставляли його до поліції за вказівкою слідчого, оскільки він є особою без постійного місця проживання, недозволені методи впливу до нього не застосовували.
Факт застосування до засудженого недозволених методів під час досудового слідства вказаними особами перевірявся за дорученням суду першої інстанції та за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 від 27 травня 2016 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження, дані про оскарження якої в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Більше того, під час обрання 25 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом засудженому запобіжного заходу він та його захисник ОСОБА_9 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора, засуджений підтвердив викладені в повідомленні про підозру обставини вчинення суспільно небезпечного діяння.
З огляду на зазначене твердження засудженого щодо застосування недозволених заходів впливу на нього під час досудового розслідування є необґрунтованими.
Стосовно твердження ОСОБА_6 щодо наявності відбитків його пальців на гаманці, який відповідно до протоколу огляду предмета від 29 грудня 2015 року з фототаблицею до нього визнано єдиним речовим доказом, то такий доказ не було враховано судом першої інстанції, оскільки відповідно до частини 3 статті 95 КПК суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймає під час судового засідання, а таких пояснень ОСОБА_6 суду не надав.
Також засуджений зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані і про відбитки його пальців на сумочці та кухонному ножі, однак на досудовому розслідуванні такі предмети не було визнано речовими доказами. Крім того, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду ОСОБА_6 та сторона захисту не заявляла жодних клопотань чи скарг щодо неврахування таких доказів, які, на думку засудженого мають значення у кримінальному провадженні.
Суд першої інстанції встановив, що потерпіла і під час досудового розслідування, і в судовому засіданні давала послідовні показання, які не змінювала, вони узгоджуються з доказами у кримінальному провадженні, є логічними та послідовними, а тому твердження засудженого, що потерпіла змінювала свої показання під час судового розгляду в суді першої інстанції, є безпідставними.
Крім того, твердження ОСОБА_6 , що прокурор у кримінальному провадженні задавав навідні запитання потерпілій, є необґрунтованими, оскільки прокурор з дозволу головуючого в будь-який момент судового провадження, коли не з`ясовано деяких обставин, або вони потребують уточнення і пояснення допитуваного, має право задавати питання учасникам судового розгляду, в цьому випадку потерпілій особі.
Засуджений вказує, що його захисник ОСОБА_9 неналежно виконувала свої професійні обов`язки, однак ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду кримінального провадження у судах він не подавав скарг, зауважень щодо захисника. Не скаржився засуджений на бездіяльність захисника і до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи вирок районного суду, правильно дійшов висновку, що таке рішення є мотивованим, обґрунтованим та постановленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року відповідає вимогам статті 419 КПК.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3