Справа № 135/845/17
Провадження № 1-кп/135/17/18
ВИРОК
іменем України

23.06.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000313, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дранка Тульчинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого в іноземній компанії «Транс-Пік» м. Томашов Мозавєцкі в Польщі, одруженого, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
22.09.2016 року близько 22 год. 00 хв. в м. Ладижин Вінницької області, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Део» моделі «Ланос» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Будівельників у напрямку руху перехресть вулиць П.Кравчика-Будівельників, по лівій смузі руху, в районі магазину «Українські ковбаси» по вул. Будівельників №17-А, порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від. 10.10.2001, не зупинився перед пішохідним переходом, на якому були пішоходи, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих перемолів головки правої малоберцевої кістки, правої плечової кістки тіла, десятого хребця, синців нижньої частини грудей та живота, які згідно висновку експерта №213 від 04.10.2016 року в сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день.

Згідно висновку експерта № 491а від 14.07.2017 року в ситуації, яка склалась, водій автомобіля марки «Део» моделі «Ланос» державний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом зупинки транспортного засобу до смуги руху пішохода. В діях водія автомобіля «Део» моделі «Ланос» ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винність у вчиненні злочину визнав повністю, розкаявся у вчиненому. Показав, що осінню 2016 року їхав своїм автомобілем біля 22 години в м. Ладижин. Перестроювався в лівий ряд, бо хотів повернути ліворуч. Люди на пішохідному переході переходили дорогу, він думав, що вже всі перейшли, при цьому було темно, вікна автомобіля були мокрі, бо дощило. Потерпіла була одягнута в чорному одязі, він її не помітив та допустив зіткнення з нею. При цьому рухався із невеликою швидкістю, біля 20 км/год. Коли допустив зіткнення, то одразу загальмував і зупинив автомобіль на переході.

Окрім визнавальних показів обвинуваченого, його винуватість у вчиненні злочину повністю доведена в судовому засіданні сукупністю досліджених та перевірених доказів, які повністю узгоджуються між собою.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що 22.09.2016 року з друзями поверталась із дня народження. Йшли по пішохідному переході по вул. Будівельників на перехресті. ЇЇ друзі йшли спереду, а вона позаду. Бачила, що рухається транспортний засіб, але не думала, що автомобіль не зупиниться перед переходом. Була десь посередині переходу, коли її збило авто. Після удару була притомна, лежала на дорозі. Викликали швидку, їй вкололи обезболююче. До прибуття швидкої їй допомогу не надавали. На місці події був обвинувачений, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 переходили дорогу по пішохідному переході. Десь посередині переходу їх збив автомобіль «Део Ланос», за кермом був ОСОБА_4 . Їй наїхали на ногу, а ОСОБА_10 збили. ОСОБА_10 не могла поворухнутись, викликали швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що був свідком ДТП на перехресті вул. П.Кравчика та Будівельників в м. Ладижин близько 21-22 години. Вказав, що він, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 переходили дорогу по переходу з боку міської ради в напрямку магазину «Енергетик». З боку магазина «Фора» рухався автомобіль «Део Ланос». ОСОБА_10 йшла останньою. Видимість була хорошою, те місце добре освітлювалось. Йшов мілкий дощ. Швидкість автомобіля була невелика, біля 40 км/год. Автомобіль не загальмував перед переходом. Удар автомобіля прийшовся в правий бік потерпілої. ОСОБА_11 вийшов з автомобіля, почав просити пробачення, казав, що не помітив потерпілу. Потерпіла кричала від болю.

Винуватість ОСОБА_4 підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 22.09.2016 року та таблицею ілюстрацій до нього; схемою місця ДТП від 22.09.2016 року; висновком експерта №213 від 04.10.2016 року, з якого видно, що у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритих перемолів головки правої малоберцевої кістки, правої плечової кістки тіла, десятого хребця, синців нижньої частини грудей та живота, які згідно висновку експерта №213 від 04.10.2016 року в сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день; протоколом проведення слідчого експерименту від 24.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_8 із схемою до нього та таблицею ілюстрацій; протоколом проведення слідчого експерименту від 24.10.2016 року за участю свідка ОСОБА_9 із схемою до нього та таблицею ілюстрацій; протоколом проведення слідчого експерименту від 24.10.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_6 із схемою до нього та таблицею ілюстрацій; протоколом огляду предмету від 03.11.2016 року автомобіля марки «Део Ланос» та таблицею ілюстрацій до нього; висновком експерта №846а від 12.12.2016 року; висновком експерта №491а від 14.07.2017 року, з якого видно, що у дорожній ситуації, що склалась в діях водія автомобіля «Део Ланос» ОСОБА_4 , вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП; протоколом слідчого експеримент від 05.07.2017 року з участю ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 ..

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, те, що за місцем проживання компрометуючих матеріалів щодо нього немає. Обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття. Що підтверджується як визнанням своєї провини обвинуваченим в судовому засіданні, в якому обвинувачений неодноразово вибачався перед потерпілою, частково компенсував завдану шкоду, так і показами потерпілої, яка підтвердила, що обвинувачений під час досудового слідства один раз телефонував їй і запитував за здоров`я, на що вона відказала, щоб усі питання вирішував з адвокатом.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, стан здоров`я обвинуваченого, майновий стан, характер його роботи, зокрема те, що працює за кордоном водієм, відсутність відомостей про те, що раніше він притягувався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового злочину.

Водночас, обвинувачений в судовому засіданні просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від покарання, з огляду на те, що він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 віднесено до категорії необережних злочинів, які не є тяжкими або особливо тяжкими, тобто згідно із ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» на нього поширюється цей закон, відповідно до вимог ст. 10 якого його виконання покладається на суди.

В силу п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як видно з дослідженого судом посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Передбачених ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" заборон для застосування до ОСОБА_4 амністії судом не встановлено.

На підставі викладеного, не вбачаючи передбачених законом перешкод для застосування акта амністії до ОСОБА_4 , його слід звільнити від відбування призначеного покарання.

Потерпілою пред`явлено цивільний позов, згідно якого вона просила стягнути з відповідача 24583,25 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди, завданої злочином. Згідно позову зазначено, що матеріальна шкода складається із понесених витрат на придбання лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, витрат для проведення операції та лікування у післяопераційний період.

Потерпіла та її представник вказали, що повністю підтримують поданий цивільний позов, за виключенням суми, що вже була сплачена обвинуваченим. Потерпіла додатково зазначила, що перенесла значний стрес у зв`язку із ДТП, була тривалий час відсутня на роботі бо лікувалась, перенесла операцію, була тривалий час прикута до ліжка, терпіла біль отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості, згодом були головні болі, змушена була приймати ліки, було безсоння. Їй заборонені фізичні навантаження. Подія ДТП та подальше лікування змінили звичний ритм життя. Після ДТП вона отримала групу інвалідності.

Обвинувачений визнав позов в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 10000 грн., які ним було сплачено потерпілій. В іншій частині позов не визнає. Захисник конкретизувала, що обвинуваченим компенсовано потерпілій 10000 грн. завданої шкоди, як вони вважають, ними компенсовано матеріальні збитки на суму 5000 грн. та моральну шкоду на суму 5000 грн.

Згідно положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно ч.1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» в п. 13 звертається увага судів, що, покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При цьому характер та розмір заподіяної шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, що складається із витрат потерпілої на придбання медичних препаратів, на проходження обстеження в м. Вінниця, підлягають задоволенню в сумі 21755,48 грн., що підтверджується доданими до позову чеками та накладними (а.с. 24-44).

При цьому суд враховує дату скоєння ДТП, дати придбання вказаних препаратів, дату перенесеної операції, що підтверджується епікризом з історії хвороби (а.с. 20). Відтак, вважає доведеним, що вказані витрати потерпіла понесла у зв`язку з необхідністю лікування від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень. При цьому суд вважає недоведеним потерпілою те, що витрати на придбання пального (а.с. 22, 23, 45) були зумовлені необхідністю її лікування, оскільки ні в позовній заяві, ні в ході розгляду справи в судовому засіданні вказані витрати на пальне не були жодним чином обґрунтовані, зважаючи зокрема, на дату придбання пального та необхідності його придбання. Також недоведеним, зважаючи на характер тілесних ушкоджень які отримала потерпіла, є витрати на придбання препаратів «слезавіт» та «тауфон» (а.с. 30, 32, 34, 43), на що вказувала захисник, зазначаючи, що ці препарати призначені для лікування очей.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі наведеного суд вважає необхідним цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, оскільки внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день, тому суд вважає, що їй була завдана моральна шкода. Визначаючи розмір компенсації за моральну шкоду, суд виходить також з характеру, обсягу та глибини заподіяних їй фізичного болю та душевних страждань і переживань, вимушених змін у її житті, пов`язаних із тривалим лікуванням, під час якого вимушена була приймати ліки, перенесенням операції, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я. Разом з тим, потерпілою не надано жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок ДТП вона отримала групу інвалідності. Враховуючи викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, зважаючи на наявні відомості про матеріальне становище обвинуваченого, який працює за кордоном, та потерпілої, суд вважає, що моральна шкода підлягає компенсації в сумі 35000 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_4 сплачено потерпілій ОСОБА_6 10000 грн., що підтверджено потерпілою, які, як зазначила сторона захисту, складаються із 5000 грн. відшкодованої матеріальної шкоди та 5000 грн. компенсації за моральну шкоду, тому із обвинуваченого підлягає стягненню 16755,48 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

На підставі п. 6 ст. 5 зазначеного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, з-поміж інших, звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки позивачем ОСОБА_6 при подачі позову було сплачено 1600 грн. судового збору, вона звільнена від сплати судового збору за вимогою про відшкодування матеріальних збитків, за немайнову вимогу про компенсацію моральної шкоди мала сплатити 640 грн., тому відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 7 ст. 265 ЦПК України, позивачу слід повернути 960 грн. судових витрат з бюджету. У зв`язку із задоволенням вимоги до обвинуваченого про компенсацію моральної шкоди, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн. має бути стягнений на її користь з ОСОБА_4 .

Оскільки кримінальним процесуальним законодавством не врегульовано питання щодо стягнення судового збору при розгляді цивільного позову у кримінальному провадженні, тому на підставі положень ст. 141 ЦПК України, у даному кримінальному провадженні судовий збір в розмірі 640 грн. за вимогою позивача про відшкодування матеріальних збитків має бути стягнутий з ОСОБА_4 на користь держави.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати в сумі 1494,64 грн. за проведення експертиз.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за якою призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 5100 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «е» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 16755,48 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 30000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 640 грн. судових витрат.

Повернути ОСОБА_6 960 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.07.2017 року.
Речові докази, а саме: автомобіль марки «Део» моделі «Ланос» державний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання володільцю ОСОБА_4 , залишити йому.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1494,64 грн..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а прокурору та засудженому копія вироку вручається негайно.

Суддя: