Справа № 343/456/18
Провадження № 11-кп/779/149/2018
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника

Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та повернути справу в суд першої інстанції для всебічного та об`єктивного її розгляду. Мотивує свої вимоги тим, що з даною ухвалою незгідний, оскільки вважає, що суд не врахував усіх підстав, як формально-юридичних, так і практичних, які свідчать про те, що він став на шлях виправлення. Вказує, що судом наголошено на тому, що він вже відбував покарання та був умовно-достроково звільнений 17 березня 2006 року, проте, особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Зазначає, що за весь період відбування його теперішнього покарання не допускав порушення режиму відбування покарання, на нього не накладалися стягнення, він працював, сумлінно виконував свої обов`язки, отримав дев`ять заохочень. Вважає, що судом безпідставно вказано, що в особовій справі відсутня інформація щодо погашення цивільних позовів на користь потерпілої ОСОБА_10 , оскільки під час його перебування у Маневицькій ВК № 42 з його зарплати здійснювалися відрахування для погашення цивільного позову, що відображено в особовій справі, а за час перебування у Долинському ВЦ № 118 відрахування на погашення цивільного позову не здійснювалось з причин, які не залежать від нього, а саме: до виправного центру не було подано необхідні документи для цього. Також, посилається на те, що вдома хвора мама та брат інвалід другої групи.

Відмовляючи у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з встановлених із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_7 обставин та дійшов висновку, що враховуючи характеристику засудженого ОСОБА_7 , те, що останній вже 17 березня 2006 року умовно-дострокове звільнявся, відсутність в особовій справі інформації щодо погашення цивільних позовів на користь потерпілої ОСОБА_10 , а саме: майнової шкоди в розмірі 5217,97 гривень та 120 000,00 гривень моральної шкоди, відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів в достатній мірі своє виправлення, а наявність лише формально-юридичних підстав (факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання з врахуванням проведених перерахунків) не свідчить про його виправлення та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги у зв`язку з тим, що суд належним чином не вмотивував своє рішення;

- засуджений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали заяви, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Неухильне дотримання передбачених законних вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

Проте, суд першої інстанції при постановлені судового рішення знехтував вказаними вимогами закону, що призвело до істотного порушення вимог діючого кримінального законодавства.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України у мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Згідно з ст. 539 КПК України питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч 3 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статті 81 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В даному випадку, клопотання надійшло від Долинського ВЦ № 118 та спостережної комісії.

Зі змісту ст. 81 КК України випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов: 1) особа відбуває основне покарання у відповідному виді; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого, що відбуває покарання у виді обмеження волі та який сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Перевіряючи доводи апелянта, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в повній мірі не дослідив наявність або відсутність наведених у ст. 81 КК України умов, не перевірив викладених у клопотанні обставин та не врахував всіх відомостей, які вбачаються з доказів.

Так, одною із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, дійти висновку про що можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Апеляційним судом встановлено, що постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали не надав належної оцінки дослідженим доказам, не навів мотивів, з яких не взяв до уваги одні відомості, і відкинув інші.

При цьому, суд зробив висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, обмежившись посиланням на його характеристику, те, що останній вже 17 березня 2006 року умовно-дострокове звільнявся, відсутність в особовій справі інформації щодо погашення цивільного позову.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції належним чином не досліджено та, відповідно, не зроблено жодних висновків про наявність чи відсутність сумлінного ставлення засудженого до праці. Не знайшло свого відображення і спростування, насамперед того, що ОСОБА_7 бере участь у суспільно корисній праці, займається трудовою діяльністю, а також, що він добросовісно виконує трудові обов`язки, поліпшує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, бережливо ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Суд першої інстанції посилаючись на те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів в достатній мірі своє виправлення, не вказує які саме докази давали йому підстави дійти такого висновку та чому він відкинув дані, які містяться у клопотанні та характеристиці.

Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Щодо сумлінної поведінки, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, то, на думку суду апеляційної інстанції, ця підстава також залишилася недослідженою та без належної правової оцінки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що при винесенні оскарженої ухвали суд приймав рішення, ґрунтуючись на однобічній та неповній та неправильній оцінці доказів.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні, посилаючись на те, що ОСОБА_7 вже 17 березня 2006 року умовно-дострокове звільнявся та на відсутність в особовій справі інформації щодо погашення цивільного позову, не обґрунтовує яким чином ці дані свідчать про те, що за такий період часу засуджений останній не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

На думку суду апеляційної інстанції, та обставина, що до ОСОБА_7 раніше застосовувалося умовно-дострокове звільнення, не має значення при вирішенні даного питання про можливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки на час вчинення злочину, за який засуджений відбуває покарання, він був є несудимий згідно з ст. 89 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при вирішенні питання про застосування до засудженого ст. 81 КК України, необхідно брати до уваги дані щодо його особи саме протягом відбування покарання.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що відомості про погашення стягнення за цивільним позовом не можуть так чи інакше характеризувати поведінку і ставлення до праці засудженого.

В той час, саме бажання та намір отримати дохід з метою погашення завданих збитків є елементом такого ставлення до праці, що доводить виправлення засудженого.

Крім того, вважаючи, що засуджений не погашує визначені стягнення, суд першої інстанції не з`ясував та не відобразив причин такого.

Відмова у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без повного з`ясування обставин, що мають бути підтверджені доказами, без наведення належної мотивації з цього приводу, позбавляє можливості прийняття рішення апеляційним судом, у зв`язку із неможливістю перевірки такого висновку суду.

Суд апеляційної інстанції визнає вищенаведені порушення істотними та, зважаючи на характер допущених порушень, позбавлений можливості їх усунути під час апеляційного розгляду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи».

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. ст. 7, 370 КПК України, ст. 372 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 20 КПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду, належним чином перевірити обставини, які викладені у клопотанні за підписом в.о. начальника Долинського ВЦ № 118 та голови спостережної комісії, повно й всебічно розглянути це клопотання, перевірити наявність визначених ст. 81 КК України умов, за яких умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого, дати належну оцінку всім доказам, та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3