печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням, про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001147 від 10.05.2018 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що обіймаючи посаду заступника начальника відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС України у Херсонській області, яка відповідно ч. 2 ст. 6 Закону України віднесено до категорія «Б» посад державної служби, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, 15 червня 2018 року, перебуваючи неподалік будинку № 6/29 по вулиці Маяковського в м. Херсон, вимагав та одержав від громадянина ОСОБА_7 за закриття кримінального провадження, досудове розслідування у якому здійснюють підпорядковані йому слідчі, неправомірну вигоду в розмірі 1 000,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.06.2018 становить 26 219, 648 грн. Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Слідчий в своєму клопотанні вказує на те, що у даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, так як наявні у матеріалах кримінального провадження дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, такий не забезпечить належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, тому просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримала, просила клопотання задовольнити, зазначила, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдино можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного. В судовому засіданні підозрюваний та його захисник доводи клопотання не визнали, зазначили про необґрунтованість підозри останньому, а відтак просили в задоволенні клопотання відмовити. Сторона захисту стверджує, що жодної обґрунтованої ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення не існує, у ОСОБА_5 не було підстав вимагати неправомірну вигоду. Заявлені в клопотанні ризики передбачені ст. 177 КПК не доведені. Вважають, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001147 від 10.05.2018 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 15.06.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС ВБКОЗ УСБ України в Херсонській області ОСОБА_8 від 10.05.2018; протоколами допитів як свідка ОСОБА_7 від 10.05.2018 та від 15.06.2018; протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 15.06.2018, а також видатковим касовим ордером від 18.05.2018, квитанцією № 75 від 18.05.2018 про здійснення валютно-обмінної операції; протоколом від 15.06.2018 обшуку автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_9 , яким керував ОСОБА_5 ; випискою з наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі № 162-о від 11.05.2018, яким ОСОБА_5 зараховано до штату посади заступника начальника відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС України у Херсонській області; наказом ДФС України № 745-о від 08.05.2018, яким на ОСОБА_5 покладено виконання обов`язків заступника начальника управління начальника відділу розслідування кримінальних проваджень Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС України у Херсонській області, а також іншим матеріалами кримінального провадження. Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалах клопотання даних. Слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання. Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи лише з фактичних даних, що в містяться в матеріалах клопотання, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин. Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність. Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Слідчий суддя приходить до висновку щодо недоведеності слідчим та прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні. Слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом. Однак слідчий та прокурор належним чином не обґрунтували і не довели в судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із зазнвчених ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності. Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані. Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність тримання підозрюваного під вартою фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину, який є особливо тяжким. Проте, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Доводи клопотання слідчого в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,2, 3, 5 ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені. Незважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та строк до трьох років та з конфіскацією майна, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя вбачає за можливе застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавленнясвободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальнихвимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка сталапідставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалось затримання. Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Роси», при оцінці позбавленнясвободи будь-кого суд не обмежується проголошення видимими цілямивзяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри тацілі, що стоять за ними. Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам. В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)). Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, з огляду на відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України в самому клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не доведено належним чином наявність таких ризиків і прокурором під час розгляду справи, слідчим суддею не встановлено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам. На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, тому слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23-00 години до 06-00 години наступної доби, та саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст. 194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які слідчий та прокурор вважає пріоритетними. Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23-00 години до 06-00 години наступної доби. Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Визначити строк дії ухвали тривалістю до 14.08.2018 року. Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати його: - прибувати до слідчого, прокурора, або суду за першою вимогою; - здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну. Ухвалу в частині застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення. Повний текст ухвали буде проголошено 21.06.2018 року о 14-35 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1