АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження №0001635 від 22.11.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.02.2018 року відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Чагор, Глибоцького району, Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 23.08.2011 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнився 27.12.2013 року по відбуттю покарання;
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України і за його вчинення призначено йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту їх затримання, тобто з 22.11.2017 року.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено обрану - тримання під вартою в Чернівецькій установі виконання покарань ВДПтСУ в Чернівецькій області №33.

Стягнуто з засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на користь держави понесені судові витрати у розмірі 2027 грн. 96 коп.

Вирішено питання із речовими доказами по справі.

Кримінальне провадження №11-кп/794/142/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_10
ЄУН №725/1/18 Доповідач: ОСОБА_1 .

На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарга від обвинуваченого ОСОБА_7 , який просить вирок районного суду в частині призначеного йому покарання змінити, пом`якшивши призначене районним судом покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд 1 інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував те, що він вину визнав, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті даного злочину, потерпілій фактично шкоди завдано не було, оскільки викрадені речі було повернуто останній, а сама потерпіла ніяких претензій до нього не має. Від інших учасників судового розгляду апеляцій та заперечень не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, 22.11.2017 року, близько 00 год. 10 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , заздалегідь розподіляючи ролі та маючи при собі знаряддя злочину, прибули до будинку АДРЕСА_3 . Переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом віджиму металопластикового вікна, проникли до приміщення квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_11 , звідки викрали з кімнати плазмовий телевізор, чорного кольору марки «Самсунг» із пультом та кабелем, вартістю 12000 гривень, ТВ-тюнер марки «ORTON», чорного кольору, вартістю 1000 гривень, ноутбук чорного кольору, марки «HP», разом із зарядним пристроєм, вартістю 6000 гривень.

Після вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 викраденим майном розпорядитися на власний розсуд не змогли, так як відразу були затримані працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України. У зв`язку з чим, свій злочинний умисел до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі.

Вина ОСОБА_7 у вчинені закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), за кваліфікуючими ознаками: поєднана з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України і в апеляції не оспорюються.

А тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду, в частині призначення йому покарання підлягає зміні, внаслідок його суворості, є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах провадження та законі.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно п.п.2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст.12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Вищенаведені вимоги закону судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 були виконані повністю.

Так, районним судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 було враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, який є умисним, корисливим, незакінченим, тяжким, даним злочином потерпілій фактично не було спричинено матеріальну шкоду, оскільки обвинуваченого було затримано на місці вчинення злочину, а викрадені речі повернуто потерпілій; особу ОСОБА_7 , який вину визнав, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, не перебуває на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, посередньо характеризується за місцем утримання в умовах СІЗО, ніде офіційно не працює, тобто не займається суспільно корисною працею, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний умисний, корисливий, тяжкий злочин, за які реально відбував покарання, вчинив даний злочин в період не знятої і не погашеної судимості за попередній злочин, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнано: щире каяття, визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.

У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши всі обставини справи, зокрема й ті, на які посилається апелянт в своїй апеляції, дійшов вірного висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті інкримінованого йому злочину у мінімальному розмірі.
Крім того, сам апелянт у свої апеляційній скарзі, звертаючись до суду із вимогою застосувати до нього положення ст.69 КК України не навів таких обставин, які окрім того, що пом`якшують його покарання, ще б істотно знижували ступінь тяжкості скоєного ним злочину, а колегією суддів таких встановлено не було.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не знаходить законних підстав для зміни вироку суду відносно ОСОБА_7 в частини пом`якшення покарання останньому.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.02.2018 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення,а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3