УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 640/10926/15-к

провадження № 51-4686ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року,
встановив:
Не погоджуючись з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження подав касаційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Розглянувши наведені у клопотанні засудженого ОСОБА_4 причини пропуску ним строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк.
Однак перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу слід залишити без руху, встановивши засудженому строк для усунення недоліків.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з наданою судами оцінкою доказам та заперечує правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Водночас, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без змін, засуджений не конкретизував, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, у чому саме вони полягали, як вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Верховний Суд відзначає, що доводи засудженого щодо незаконності, на його думку, судових рішень, які він наводить в обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду касаційна скарга засудженого не містить, як не містить і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі на спростування доводів апеляційної скарги захисника та засудженого.
Крім того, викладені ОСОБА_4 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити, поновити йому строк на касаційне оскарження постановлених щодо нього вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року.
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3