Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-6606ск18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2018 року та вирок Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2018 року щодо нього,
встановив:
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що засуджений не дотримався положень п. 4 ч. 2 ст. 427 цього Кодексу, згідно з якими касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для зміни чи скасування судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав необхідно керуватися статтями 412414 КПК.

Вказуючи на істотні порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений у касаційній скарзі не наводить доводів на обґрунтування незаконності вироку цього суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК із урахуванням положень статей 128, 129, 284, 370, 412, 413, цього Кодексу, статей 22, 23, 1166, 1167 і 1187 ЦК у їх взаємозв`язку.
Також засуджений не зазначає жодної з безумовних підстав, передбачених

ч. 2 ст. 412 КПК, для скасування судового рішення.
Формально посилаючись на статті 36, 37, 313, 341, 396, 408, 421 КПК, ОСОБА_4 не зазначає, у чому конкретно полягають ці порушення та яким чином вони вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду.

Натомість він зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності вироку апеляційного суду.
Скаржник не зазначає, чи заявляв у суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно

не задовольнив.
Також засуджений не вказує, які конкретнодоводи його апеляційної скарги у порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд належним чином не дослідив,

не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засуджений має підтвердити, що не пропустив такого строку при повторному зверненні до суду).
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3