справа №619/1209/18
провадження №1-кп/619/313/18
ВИРОК
03 жовтня 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілої - ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, інваліда 2-ї групи, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ОСОБА_5 , 11.07.2017 приблизно о 17год.00хв., знаходячись на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, навмисно наніс один удар лівою рукою в область обличчя праворуч та ще один удар лівою ногою по правій нозі потерпілої, після чого, використовуючи свою перевагу над ОСОБА_6 у антропологічних параметрах: зрості, вазі та фізичній силі - схопив останню двома руками за шию, знаходячись безпосередньо перед нею, та почав з силою надавлювати руками на шию потерпілої зверху вниз, примусивши останню опуститись та сісти на землю. ОСОБА_6 , знаходячись в положенні сидячи, намагалась звільнитись від утримування ОСОБА_5 , однак останній продовжив надавлювати двома руками на задню поверхню шиї ОСОБА_6 , пригинаючи її голову до землі, і утримував її в такому положенні понад 35 секунд правою рукою за шию, а лівою рукою за праву руку, не даючи ОСОБА_6 звільнитись. Після цього ОСОБА_5 відпустив ОСОБА_6 і між ними продовжився словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_5 ,. продовжуючи свої злочинні дії, знову схватив ОСОБА_6 лівою рукою за шию, і почав пригинати її голову вниз, однак його дії були зупинені свідком ОСОБА_7 , який зайшов у двір. Своїми умисними діями, ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 818 Ая/18 від 05.03.2018, у вигляді синця правої гомілки, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що потерпіла разом зі своєю матір`ю його колишньою дружиною, постійно його провокують. 11.07.2018 коли він перебував на власному подвір`ї між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, під час якого остання почала його дряпати, тому він змушений був присадити її на землю.
Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у пред`явленому обвинуваченні повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
-показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 про те, що 11.07.2017 вона знаходилася за адресою: АДРЕСА_2 та побачила ОСОБА_8 , який переліз через паркан та сказав, що іде забрати шифер, на що вона відмовила та в цей час на подвір`я зайшов обвинувачений та почав її ображати, погрожувати, ударив лівою рукою в область шиї за вухом справа, потім лівою ногою по правій нозі вище коліна. Потім обвинувачений схопив її за голову обома руками, усадив на землю та зажав голову між її ж колінами, вона намагалася вирватися, однак ОСОБА_5 почав викручувати їй пальці на руці і говорив, що зламає руку. Син ОСОБА_9 заспокоїв обвинуваченого, а вона поїхала у лікарню, після чого перебувала на лікарняному 5 днів;
-висновком експерта №98/17Д від 18.08.2018, згідно якому у потерпілої ОСОБА_6 встановлені наступні пошкодження: у вигляді синця правої гомілки, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Встановлений ротаційний підвивих першого шийного хребця, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Ці ушкодження, які були встановлені на момент проходження експертизи, утворилися в результаті неодноразової дії тупого предмету або контакту об такий , індивідуальна особливість травмуючої поверхні якого не відобразилася в строк не менше як за дві доби до проведення судово-медичної експертизи (т. 1 а.с.17) ;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.10.2017 за участю потерпілої ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з доданою фототаблицею, згідно даних якого потерпіла показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т.1 а.с.37-43);
-висновком експерта №138/17Д від 25.10.2018, згідно якому свідчення, які були отримані від ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту від 19.10.2017, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним. Утворення тілесних ушкоджень, які були відображені у висновку експерта №98/17Д при падінні з власного зросту є маловірогідним (т.1 а.с. 47-48);
-висновком експерта №818-Ая/18 від 05.03.2018, згідно якому у ОСОБА_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: синець на передній поверхні правої гомілки. Дане ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились, за механізмом удару або удару-стиснення, та, враховуючи його морфологічні ознаки, могло бути отримано за 2-3 доби до проведення огляду, тобто можливо, що у строк вказаний у постанові від 11.07.2017. За ступенем тяжкості синець відноситься до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи висновки консультантів експертної установи, лікаря-рентгенолога та лікаря-травматолога та згідно до наданої медичної документації, у ОСОБА_6 була встановлена асиметрія атланто-дентального проміжку, як наслідок ротаційного підвивиху атланту вправо. Однак, надана медична документація лише вказує на його наявність та не містить вичерпних даних про динамічне клінічне спостереження даного підвивиху, лікувальні заходи та об`єктивні клінічні прояви. У зв`язку з чим, встановити строк утворення даного підвивиху та його причинно-наслідковий зв`язок у зв`язку з подіями 11.07.2017, не є можливим. Показання ОСОБА_6 , що викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 19.10.2017 в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення встановленого у неї синця на правій нижній кінцівці. Враховуючи локалізацію тілесного ушкодження, встановленого у ОСОБА_6 , можливість його утворення внаслідок одноразового падіння потерпілої на площині, тобто з висоти власного зросту, не виключається (т.1 а.с.148-150);
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 про те, що обвинувачений являється його батьком та 11.07.2017 батько його попросив забрати шифер на належному йому подвір`ї та прийшовши до житлового будинку АДРЕСА_2 подзвонив у дзвінок, однак йому ніхто не відкрив, тому він переліз через паркан після чого між ним та ОСОБА_6 виникла сварка. Прийшов батько та почав розмовляти з ОСОБА_6 , а вони з другом носили шифер. Після чого, ОСОБА_6 почала дряпати батьку руки та він взяв її за руки вище ліктя;
-показаннями у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які були понятими під час проведення слідчого експерименту, де потерпіла ОСОБА_6 показувала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень;
-оглянутим у судовому засіданні відеозаписом, який міститься на диску CD-R 52Х DATA/Video 700 Mb/80min, idex Mamba CD-R з камери відеоспостереження житлового будинку АДРЕСА_2 , на якому видно, як ОСОБА_5 наносить тілесні ушкодження ОСОБА_6 , при цьому, обвинувачений підтвердив, що на даному запису дійсно зображений він та потерпіла та що все, що відображено у відеозапису дійсно мало місце.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з наступного.
Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
З об`єктивної сторони даний злочин характеризується вчиненням легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо). Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, зазначених у ч.1 ст.125 КК України.
Суд вважає неспроможними показання обвинуваченого в частині захисту своїх інтересів від дій потерпілої, яка першою почала його дряпати, оскільки такі дії потерпілої не встановлені під час судового розгляду.
До того ж, статтею 36 КК України передбачено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Суд зазначає, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Як зазначено у п.53 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2012 року «Федорченко та Лозенко проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Так, показання потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні є послідовними, в них вона зазначала про завдання їй саме ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ці показання узгоджуються із даними, що містяться у протоколі слідчого експерименту та фототаблицями до них, за її участю, яка детально розповідала про обставини, за яких обвинуваченим щодо неї було вчинено протиправні дії та з даними, що містяться у судово-медичних висновках експертів, у відеозапису.
Ставити ці показання під сумнів підстав немає, отже у суду маються підстави покласти їх в основу обвинувального вироку, оскільки вони є незмінними та послідовними.
Наведене вище свідчить, що характер, послідовність та спрямованість дій ОСОБА_5 та локалізація завданих ним тілесних ушкоджень потерпілій свідчать, що умислом обвинуваченого охоплювалося спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Суд вважає, що версія сторони захисту, що потерпіла сама собі завдала ушкоджень займаючись фітнесом є надуманою, оскільки судом не встановлено доказів, які б підтверджували отримання потерпілою тілесних ушкоджень при інших обставинах чи за участі інших осіб, а також не спростовано висновків експертизи про наявність у потерпілої легких тілесних ушкоджень.
Захисником в ході судових дебатів заявлено про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 19.10.2017 за участю потерпілої ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та показань їх як свідків, оскільки останні працюють у Дергачівському ВП ГУНП в Харківській області, тобто вони є особами, заінтересованими в результатах кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно вимог ч.7 ст.223 КПК України слідчий зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих), в т.ч. для слідчого експерименту. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.
Будь-яких даних у заінтересованості зазначених вище осіб матеріали справи не містять, родичами обвинуваченого чи потерпілої вони не являються, до того ж, вони не являються працівниками правоохоронного органу, оскільки відносяться до технічного персоналу.
Крім того, захисником заявлено про недопустимість доказу диску з відеозаписом від 11.07.2017, оскільки даний доказ не відкривався на досудовому розслідуванні в порядку ст. 290 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що при обставинах, встановлених судом, було вчинене інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, являється пенсіонером, інвалідом ІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України являється злочином невеликої тяжкості, особу винного, його ставлення до скоєного та наслідків. Крім того, судом враховуються обмеження щодо призначення покарання, встановлені ст.ст. 56, 57 КК України.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції частини цієї статті.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1