ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/575/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4817/11/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

її законного представника ОСОБА_10 ,

та представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Шумського відділу Кременецької місцевої прокуратору ОСОБА_12 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кременецької районної комунальної лікарні та Комунального закладу Тернопільської обласної ради Тернопільська університетська лікарня, а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що приблизно о 23 год. 00 хв., керуючи легковим автомобілем MERCEDES BENZ E 290, Р.Н. НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, рухаючись у напрямку вул.Дубенської в м.Кременець Тернопільської області, проїжджаючи по вул.Шевченка в м.Кременець Тернопільської області через нерегульований пішохідний перехід неподалік відділення ТВБВ ОщадБанк, яке знаходиться за адресою: м.Кременець, вул.Шевченка, 59 Кременецького району Тернопільської області, під час керування автомобілем грубо порушив вимоги Правила дорожнього руху України, а саме - п. 1.10 (в частині визначення терміну небезпека для руху). Небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитись), п.2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), п.18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода), допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_2 , яка в цей час переходила проїзну частину дороги зліва направо (відносно водія ОСОБА_7 ).

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота (з переломом обох гілок правої лобкової кістки, забоєм правої нирки та садном правої сідничної ділянки) та закритої черепно-мозкової травми (у вигляді рани лівої брови, садна лоба та струсу головного мозку), які за ознакою тривалого (понад 3 тижні) розладу здоров`я відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 орган досудового розслідування кваліфікував за ч.1 ст.286 КК України за ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати виправдувальний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що вирок є незаконним, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що в даному кримінальному провадженні одним експертом проведено дві автотехнічні експертизи (одна в ході досудового розслідування №731/15-22 від 30.12.2015р., інша в ході судового розгляду №177/17-22 від 12.04.2107р.), однак вони взаємовиключають одна одну в частині визначення настання моменту небезпеки. Експерт в порушення законодавства самостійно вибирав собі вихідні дані. У зв`язку з допущеними протиріччями експертиз, стороною обвинувачення 29.11.2017 року під час судового засідання заявлялось письмове клопотання щодо призначення кінцевої авто технічної експертизи по обставинах ДТП у інший експертний підрозділ в межах територіальної юрисдикції органів досудового розслідування, а саме НДЕКЦ в Тернопільській області. Однак судом було безпідставно відмовлено в задоволенні цього клопотання, чим фактично порушено принцип змагальності. Аналогічно суд першої інстанції вирішив клопотання заявлене прокурором 21.05.2018 року. Також при допиті експерта ОСОБА_13 стороною обвинувачення було запропоновано пояснити розбіжності у вказаних вище висновках експертизи, однак останній відмовився надавати будь-які роз`яснення. Також, прокурор вказує, що після зміни обвинувачення 01.08.2016р., судом в порушення вимог КПК Україні потерпілій та її законному представнику не роз`яснено їх законне право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_14 зазначає, що доводи прокурора є безпідставними. Вказані в апеляційній скарзі експертизи порівнювати не можна, так як вони робились за різними вихідними даними. Також зазначає, що експерт двічі допитувався судом по обох експертизах і дав вичерпні та аргументовані відповіді на всі поставлені йому запитання як прокурором, так і іншими учасниками судового процесу. Також, захисник вважає безпідставними твердження апелянта стосовно порушення судом норм КПК України, а саме не роз`яснення потерпілій та її представнику права підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, оскільки фактично обсяг обвинувачення не змінювався, а прокурор лише виправив допущену в попередньому обвинувальному акті технічну описку в даті ДТП, а саме замість 05 жовтня вказав 04 жовтня. Всі інші обставини події та формулювання обвинувачення залишились незмінними. Вважає, що рішення суду першої інстанції є цілком законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження, а також зібраним по справі доказам, які судом були досліджені без жодних порушень. В зв`язку з цим вважає апеляційну скаргу безпідставною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, потерпілу та її представників, які просили призначити новий розгляд провадження у першій інстанції, обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок законним і обґрунтованим та просили залишити його без змін, частково дослідивши обставини кримінального провадження та перевіривши його матеріали і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з`ясувала наступне.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, вказаних вимог суд першої інстанції в повній мірі не дотримався і допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, які в сукупності перешкодили ухваленню законного і обґрунтованого судового рішення.

За змістом оскарженого вироку, в результаті судового розгляду суд першої інстанції встановив, що 04 жовтня 2015 року приблизно о 23 год. 00 хв., по вул. Шевченка в м.Кременець Тернопільської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю легкового автомобіля р.н. НОМЕР_1 , який під керуванням ОСОБА_7 рухався в напрямку вул.Дубенської в м.Кременець, та пішохода ОСОБА_9 , яка в цей час переходила проїзну частину дороги зліва направо (відносно водія ОСОБА_7 ). В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Також, виправдовуючи обвинуваченого, суд першої інстанції виходив з того, що наїзд автомобіля під його керуванням на пішохода ОСОБА_9 (потерпілу в даному провадженні) відбувся поза межами пішохідного переходу.

Зі змісту вироку вбачається, що такий висновок суду ґрунтується на показаннях обвинуваченого, свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та даних автотехнічної експертизи № 177/17-22 від 12.04.2017 року (далі експертиза №177), при проведенні якої вихідні дані було використано згідно показань цих свідків та проведених з ними і обвинуваченим слідчих експериментів у ході досудового розслідування, під час яких вони вказали, що місце наїзду на пішохода розташоване в напрямку руху автомобіля після місця, де був виявлений осип лакофарбового покриття під час огляду місця події.

Разом з тим, як вбачається з наведених у вироку даних висновку інженерно-транспортної експертизи від 24 листопада 2015 року наїзд автомобіля на пішохода в повздовжньому напрямку дещо передує розміщенню ділянки осипу лакофарбового покриття, що суперечить показанням свідків і обвинуваченого.

Мотивів, з яких суд не взяв до уваги ці дані висновку експерта у вироку не наведено.

Суд першої інстанції критично оцінив лише дані протоколу огляду місця події та схеми до нього, якими зафіксовано розташування частин лакофарбового покриття автомобіля на відстані 6 м від краю пішохідного переходу і сліду у вигляді бризок рідини на відстані 7,5 м від краю пішохідного переходу.

Тобто, суд першої інстанції відкинув дані протоколу огляду в цій частині і щодо місця наїзду на пішохода взяв до уваги дані показань свідків та підозрюваного, за змістом яких наїзд на пішохода відбувся на відстані 8-10 метрів від краю пішохідного переходу.

Такий висновок про відхилення даних про місце розташування ознак трасологічного характеру суд мотивував тим, що протокол огляду складений через дві години після ДТП і в ньому відсутня відмітка, що впродовж цього часу забезпечувалось збереження обстановки на місці події, а по вулиці де відбулась ДТП є постійний рух транспорту.

Разом з тим, наведені у вироку показання свідків, потерпілої та обвинуваченого не містять будь-яких відомостей про рух транспорту по смузі руху де відбулась ДТП чи інші фактори, які могли спричинити переміщення частинок лакофарбового покриття та слідів бризок рідини після ДТП. Зокрема особи, що були свідками та/або були присутні при проведенні огляду місця події, не допитувались в судовому засіданні з цього приводу, а тому наведені висновки суду не підтверджуються встановленими в ході судового розгляду обставинами і є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Також, суд першої інстанції критично оцінив висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №731/15-22 від 30.12.2015 року (далі - експертиза №731) та показання потерпілої, посилаючись на п.1 «в» висновку експертизи речових доказів № 11 від 29.02.2016 року (одягу і взуття потерпілої ОСОБА_9 ), який як вказано у вироку, свідчить про те, що потерпілою проїзна частина дороги перетиналась не по найкоротшому шляху і зіткнення пішохода з автомобілем відбулось під певним кутом, та спростовує покази потерпілої про її рух по пішохідному переході по прямій лінії.

Разом з тим, згідно наведених у вироку показань потерпілої вона в судовому засіданні не давала таких показань, а стверджувала, що почала переходити дорогу по пішохідному переходу, але на середині дороги змінила напрямок руху і пішла навскоси. Мотивів неврахування таких показань потерпілої суд не навів, що згідно п.3 ч.1 ст.411 КПК України вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, висновок про невідповідність показань потерпілої слідовій інформації на її взутті та одязі (п.1в експертизи №11) суд зробив самостійно без призначення відповідної експертизи.

Також, оцінка судом висновку експертизи №11 є вибірковою, оскільки суд не взяв до уваги і не врахував у сукупності з іншими доказами іншу частину цього висновку, зокрема п.2, згідно якого характер, локалізація та механізм утворення виявлених пошкоджень і слідів на досліджених речових доказах (одяг і взуття потерпілої), враховуючи дані протоколу огляду місця події і характеру її тілесних ушкоджень, у сукупності, свідчать що потерпіла в момент первинного контакту (1-ша фаза) з транспортним засобом перебувала у вертикальному положенні і була обернена до нього переважно правою половиною тіла, що супроводжувалось закиданням (2-га фаза) потерпілої спиною на автомобіль.

Згідно наведених у вироку показань експерта ОСОБА_17 , який проводив у даному кримінальному провадженні інженерно-транспортну і транспортно-трасологічну експертизи, питання розміщення пішохода відносно транспортного засобу на момент ДТП перед ним не ставилось.

Разом з тим, з`ясування даного питання має істотне значення для перевірки достовірності показань обвинуваченого і свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , згідно яких потерпіла перетинала дорогу під кутом і зміщувалась назустріч руху автомобіля, та показань потерпілої, які наведені у вироку, що починаючи із середини дороги вона рухалась під кутом і зміщувалась від пішохідного переходу і автомобіля.

Аналогічні показання потерпіла дала і в ході апеляційного розгляду, а також вказала, що в той вечір вона йшла в магазин Продсервіс, що розташований через дорогу зліва від того місця, в якому зі слів свідка ОСОБА_16 вона вийшла на дорогу, а тому їй не було потреби переходити дорогу вправо в напрямку до пішохідного переходу.

Як слідує зі змісту проведених у даному провадженні автотехнічних експертиз встановлення достовірності показань потерпілої щодо місця її виходу на проїжджу частину дороги (на пішохідному переході чи поза ним, як стверджує свідок ОСОБА_15 ) має істотне значення для визначення моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_18 (обвинуваченому) та як наслідок визначення у нього можливості уникнути зіткнення.

Враховуючи, що вказані обставини в ході судового розгляду не були з`ясовані з достатньою повнотою і суд у вироку не дав оцінки тим, показанням потерпілої які вона давала в судовому засіданні, а також висновку експертизи в частині характеру та механізм утворення слідів на її одязі (п.2 висновку №11), колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції було допущено таку неповноту судового розгляду та невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що могли вплинути на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлено, що поклавши в основу вироку наявні суперечності, суд не вжив для їх усунення усіх можливих заходів.

Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що в ході судового розгляду захисником та прокурором неодноразово заявлялись клопотання про призначення автотехнічних експертиз, в тому числі для визначення взаємного розташування транспортного засобу і пішохода, в задоволенні яких суд відмовив, порушивши при цьому вимоги ст.370 і п.2 ч.1 ст.372 КПК України щодо наведення в ухвалі суду достатніх мотивів такого рішення і його обґрунтування обставинами, дослідженими та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Допущені судом першої інстанції порушення є істотними, ставлять під сумнів повноту та об`єктивність дослідження обставин провадження, впливають на законність та обґрунтованість вироку в цілому та відповідно до положень п.1,2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для його скасування.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурор не просив постановити новий вирок і за змістом ч.2 ст.404 КПК України, апеляційний суд не вправі вийти за межі апеляційної скарги, якщо цим погіршується становище обвинуваченого, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосувати ч.6 ст.9, п.2 ч.1 ст.7, п.6 ч.1 ст.407 КПК України та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді, суду необхідно відповідно до вимог ст. 94 КПК України дослідити всі обставини кримінального провадження, перевірити доводи сторін, керуючись законом, оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, після чого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Шумського відділу Кременецької місцевої прокуратору ОСОБА_12 задовольнити, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 - скасувати і призначити у даному провадженні новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи