Номер провадження: 11-сс/785/1301/18
Номер справи місцевого суду: 520/5275/18 1-кс/520/2737/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар судового

засідання ОСОБА_5

за участю:

власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представників власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на увалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 12.07.2018 року, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000993, внесеному до ЄРДР 20.03.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , від 12.07.2018 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ Таїровського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_13 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000993, внесеному до ЄРДР 20.03.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України і було накладено арешт на приміщення сараю під літ. «С» та «Р», що складає 34/500 та 17/500 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власниками яких є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

На вказану ухвалу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що оскаржена ухвала є незаконною і необґрунтованою, наводять відповідні доводи, у зв`язку з чим просять скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 12.07.2018 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався.

Заслухавши ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та їх представників, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З клопотання слідчого вбачається, що в липні 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, не маючи на те законних підстав, розпочали будівельні роботи, а саме реконструкцію приміщення сараю під літ. «С» та «Р», які мають спільну стіну із приміщенням сараю під літ. «Т». Своїми умисними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в ході реконструкції, на яку не мали законних підстав, пошкодили стіну приміщення сараю під літ. «Т», та привели його в неналежний стан, чим спричинили майнову шкоду ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є співвласниками домоволодіння за вказаною адресою.

Мотивуючи оскаржену ухвалу слідчий суддя вказав на те, що майно, зазначене у клопотанні слідчого, було визнано речовим доказом, крім того зазначив про існування шкоди, яка може бути завдана внаслідок вчинення злочину і на необхідність збереження речових доказів.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Апеляційним судом встановлено, що зазначене у клопотанні слідчого майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, на що слідчий суддя не звернув уваги.

При цьому слідчим не було доведено, що відносно зазначеного майна існують ризики, передбачені ст. 170 КПК України, що свідчить про відсутність підстав для накладення арешту.

Також слід зазначити, що при розгляді клопотання слідчий суддя не прийняв до уваги той факт, що у вказаному кримінальному провадженні про підозру нікому не повідомлено, пояснення у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не відбиралися.

З матеріалів провадження вбачається, що власники майна не викликалися до суду під час розгляду клопотання слідчого, що суперечить положенням ч.1 ст. 172 КПК України, а доводи слідчого про необхідність розгляду клопотання без участі власників майна з метою його збереження є необґрунтованими. Зазначені обставини свідчать про істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, що згідно з положеннями п3) ч.1 ст. 409, ч.1 ст.412 КПК України, є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Апеляційним судом встановлено, що між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_15 є цивільно-правовий спір по вказаному питанню, який знаходиться на розгляді у Київському районному суді м. Одеси, і стверджували, що в даному випадку є необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову в рамках цивільного судочинства, а не у накладенні арешту на майно в рамках кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

За таких обставин, на думку апеляційного суду, слідчим суддею не в повній мірі були досліджені обставини кримінального провадження, які могли істотно вплинути на його висновки, у зв`язку з чим висновок слідчого судді про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна є необґрунтованим.
Відповідно до п.1) ч.1 ст. 409, п.1) ч.1 ст.410 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до положень п.2) ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 370, 372, 404, 407, 409, 410, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , задовольнити.

Увалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 12.07.2018 року, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000993, внесеному до ЄРДР 20.03.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому СВ Таїровського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000993, внесеному до ЄРДР 20.03.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом.
Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2