пр. № 1-кп/336/132/2018
№ 336/5856/17
ВИРОК
Іменем України
04 липня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, проживає зі слів у АДРЕСА_1 , зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_2 , офіційно неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30.09.2015 року, за ч. 190 ч. 1, ст. 121 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі (звільнився умовно-достроково 28.12.2016 року на 10 місяців 29 днів);

у скоєнні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
19 серпня 2017 приблизно о 18.00 годині ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні автомобільної мийки за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом обману потерпілої ОСОБА_6 , а саме під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів належним ОСОБА_6 мобільним телефоном Huawei Honor 4c в корпусі чорного кольору вартістю 2100 гривень, не маючи наміру повертати його, та в подальшому продав вказаний телефон, витративши отримані кошти на свої власні потреби.

25 серпня 2017 приблизно о 18.00 годині ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні ЗНВК «Вибір» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пархоменка, 19, шляхом обману потерпілої ОСОБА_7 , а саме під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів належним ОСОБА_7 мобільним телефоном Lenovo VibeP1m в корпусі білого кольору в силіконовому чохлі вартістю 2799 гривень, не маючи наміру повертати його, та в подальшому продав вказаний телефон, витративши отримані кошти на свої власні потреби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочинів визнав повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті, по суті обвинувачення пояснив наступне. 19.08.2017 року він зайшов на автомийку до знайомої на ім`я ОСОБА_8 , з якою спілкувався. В ході спілкування він звернувся до ОСОБА_9 з проханням здійснення телефонного дзвінку з картки оператора МТС, а остання запитала у ОСОБА_6 , чи є у тої телефон з оператором МТС, на що ОСОБА_6 надала свій телефон ОСОБА_4 . ОСОБА_4 у свою чергу з вказаним телефоном пішов з території автомийки, телефон вимкнув та продав на ринку, гроші витратив на свої потреби.

25.08.2017 року ОСОБА_4 знайомий попросив допомогти оглянути електричну проводку у школі «Вибір», на що обвинувачений погодився. В школі вони оглянули проводку, а потім ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_7 , яка є працівником навчального закладу, мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка, а фактично маючи умисел на заволодіння телефоном, подальшого його продажу та використання отриманих коштів для задоволення своїх власних потреб. ОСОБА_7 надала телефон, ОСОБА_4 , здійснюючи дзвінок, вийшов зі школи та направився на ринок, де телефон продав за 300 гривень, а гроші використав на свої потреби.

Скоєння злочинів ОСОБА_4 пояснював незадовільним матеріальним станом та потребою грошей для найму квартири для проживання, оскільки на той час через конфлікт з цивільною дружиною не мав житла.

З обставинами скоєння злочинів, вказаними в обвинувальному акті, він повністю погоджується, вартість викраденого майна не оспорює, кваліфікацію своїх дій вважає вірною.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила обставини заволодіння її майном, вказуючи, що у серпні 2017 року працювала на автомийці. В якийсь день її знайома на ім`я ОСОБА_8 запитала її чи є у неї телефон з карткою МТС та попросила надати телефон ОСОБА_4 . ОСОБА_6 , оскільки перед цим бачила, що ОСОБА_4 спілкується з ОСОБА_10 , надала ОСОБА_4 телефон, а потім відволіклась на автомобіль, що під`їхав, а коли за десять хвилин повернулась, то не побачила ОСОБА_4 та розпочала телефонувати на свій телефон. ОСОБА_4 спочатку відповідав та обіцяв повернути телефон, але так і не повернув, після чого потерпіла звернулась до поліції.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працювала на серпень 2017 року заступником завхоза у ЗНВК «Вибір». Під час проведення ремонту у навчальному закладі було пошкоджено електропроводку та вона звернулась до одного з працівників навчального закладу на прізвище ОСОБА_11 , щоб той її оглянув. Жадан прийшов з ОСОБА_4 та вони оглядали електропроводку, а потім ОСОБА_4 попросив у потерпілої телефон з метою здійснення дзвінка та ОСОБА_7 , передавши ОСОБА_4 телефон, пішла зачинити кабінет, а коли повернулась, то ОСОБА_4 вже не було, а телефон зник.

Також судом досліджувались письмові докази, надані прокурором.

Протоколами впізнання від 30.08.2017 року зафіксовано впізнання потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_4 за фотокартками як особи, яка заволоділа належним їм майном, а свідком ОСОБА_12 . ОСОБА_4 впізнаний як особа, яка продала йому телефон Huawei 19.08.2017 року.

Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочинів та доведеності вини обвинуваченого, з чим погодились захисник та обвинувачений.

Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо повного визнання вини у скоєнні злочинів, його пояснення про обставини скоєння злочинів, які узгоджуються з показами потерпілих та іншими дослідженими доказами, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочинів знайшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами.

Дії ОСОБА_4 за обома епізодами суд кваліфікує як умисне заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за ст. 190 ч. 2 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнаються визнання вини у скоєнні злочинів.

При призначенні покарання суд враховує позицію прокурора та сторони захисту, а також приймає до уваги відомості про особу ОСОБА_4 , який є раніше судимим за скоєння корисливого злочину та злочину проти здоров`я людини та скоїв новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, офіційно не працює, не одружений, не перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері.

За таких обставин суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті 190 ч. 2 КК України в виді позбавлення волі, а також застосувати положення ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року.

Суд вважає непідтвердженими посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 є також раніше засудженим вироком Червоногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ, оскільки, незважаючи на неодноразові нагадування суду прокурору, прокурором копію вироку суду надано не було, рівно і не було надано інформації щодо відбуття ОСОБА_4 покарання за таким вироком суду, тож суд вважає ОСОБА_4 таким, що судимий лише вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не має реєстрації у м. Запоріжжя та не підтвердив можливості фактичного проживання у м. Запоріжжя, є раніше судимим, не працює та не має офіційних джерел доходу, тож ризики, які були враховані судом при обранні, а потім і продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу не зникли, адже обвинувачений може ухилятись від суду або скоїти нові злочини, що дає підстави суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не змінювати до набрання вироком законної сили.

Оскільки відомостей про речові докази чи витрати на залучення експертів суду не надано, тож судом не вирішуються питання про стягнення таких витрат та розпорядження речовими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 71, ст. 190 ч. 2 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 2 КК України, та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

В порядку ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_4 шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30.09.2015 року, за ст. 190 ч. 1, ст. 121 ч. 1 КК України, покарання у виді одного року трьох місяців позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення та рахувати строк відбування покарання з 18 вересня 2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1