Дата документу Справа № 331/8568/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/212/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/8568/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Веселе Веселівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 27 жовтня 2015 року близько 23 години, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , перебуваючи біля річки «Московка» неподалік дому №47 по вул.Кірова м.Запоріжжя, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 4 300 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.

Цим же вироком засуджено й ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирок щодо якого не переглядається.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що до інкримінованого йому злочину він не причетний, грошей у потерпілого він не вимагав, його не зв`язував і тілесних ушкоджень йому не завдавав. Ніякої домовленості із ОСОБА_8 про вчинення злочину у нього не було. Його вина у вчиненні даного злочину не доведена, оскільки пояснення потерпілого є суперечливими, покази свідків не підтверджують вчинення ним злочину, а письмові докази, якими суд обґрунтував доведеність його вини, є неналежними та недопустимими. Однак суд безпідставно визнав його винуватим і призначив несправедливе покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які при вирішенні вимог апеляційної скарги покладались на розсуд суду; з`ясувавши позицію прокурора, який заперечив проти скарги та вважав за необхідне вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Вимагаючи скасувати вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що він непричетний до вчинення інкримінованого йому злочину.

Проте колегія суддів вважає, що такі заперечення обвинуваченого є безпідставними та повністю спростовуються зібраними у даному кримінальному провадженні доказами.

Так, мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку; досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що 27 жовтня 2015 року у нічний час він прогулювався біля річки Московка разом із дівчиною ОСОБА_12 . У якийсь момент він побачив два силуети, які швидко наближалися до них. У той момент, коли двоє невідомих йому хлопців напали на нього та стали наносити удари по різним частинам тіла, дівчина зникла та більше він її не бачив. Після побиття хлопці стали йому демонструвати якісь посвідчення та погрожувати розправою за те, що він мав відносини із неповнолітньою дівчиною, яка є сестрою одного з хлопців. Лущай утримував його, а ОСОБА_8 погрожував та наносив удари. Чи наносив йому удари ОСОБА_13 , він не пам`ятає. Потім вони замотали його голову курткою та стали вимагати дзвонити родичам, щоб вони принесли 1000 доларів США відшкодування шкоди за дівчину. Потім з нього зняли ремінь та шнурки та зв`язали, відібрали усе цінне майно, яке було при ньому. ОСОБА_8 знімав усі незаконні дії на телефон та вимагав зізнатися у вчиненні злочину щодо неповнолітньої дівчини.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона познайомилась із потерпілим ОСОБА_11 приблизно за тиждень до подій. У той день він подзвонив їй та запросив погуляти, вона погодилась. Приблизно о 21 годині вони зустрілися на автовокзалі, придбали коньяк та спустилися до річки. Через деякий час ОСОБА_11 став до неї приставати та вести себе некоректно. Вона злякалась та вирішила подзвонити ОСОБА_8 , який був її знайомим. Ближче до 22 години приїхали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та стали розбиратися із ОСОБА_15 .

Крім того, свідок ОСОБА_16 пояснив, що в ніч на 27.10.2015 року вони із ОСОБА_17 працювали з охорони громадського порядку у складі групи ППС. В нічний час їм надійшло повідомлення, що вчинено грабіж щодо хлопця та надані прикмети злочинців. Вони прийняли виклик та стали перевіряти територію поблизу місця вчинення злочину та на зупинці ринок ОСОБА_18 вони побачили двох чоловіків, які співпадали із прикметами. У цей момент на іншому патрульному автомобілі прибув потерпілий, який через зачинене вікно упізнав злочинців.

Дані обставини підтвердили і свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_19 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №4481 від 29.10.2015 року у ОСОБА_11 були виявлені садна в області правої сторони, в області лобу зліва, з переходом на скроневу частину, крововилив та садна в області лівої вушної раковини, крововилив на білкову оболонку лівого ока, садна в правій виличній області, крововилив в області нижньої повіки правого ока, нижньої повіки лівого ока, садна в області спинки носу, крововилив на слизистій оболонці верхньої губи з правої сторони, садна на нижній губі, садна та крововилив в області грудної клітини зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів не вбачає підстав сумніватися у достовірності цих доказів, як про це йде мова в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ці докази правильно відображають обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні та містять відомості, які відповідають дійсності.

Отже правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК, за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 зазначені в пунктах №№1-6 зведено до незгоди апелянта зі змістом обвинувального акта. Такі заперечення стосуються не законності оскаржуваного обвинуваченим судового рішення, а змісту обвинувального акта, який був предметом розгляду у даному провадженні та правової позиції прокурора щодо обставин кримінального провадження. Такі недоліки не стосуються вироку, оскільки суд першої інстанції прийняв до уваги пояснення учасників судового провадження, дослідив надані докази у справі і зробив належні висновки, які відповідають і узгоджуються з дослідженими доказами і при цьому не в повній мірі співпадають з обставинами зазначеними в обвинувальному акті.

Більш того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі зауваження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обвинувального акта були прийняті до уваги судом першої інстанції і жодних зауважень чи недоліків з цього приводу вирок суду не містить. Всі протиріччя, на яких наголошувалося в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , були усунені судом під час судового розгляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він непричетний до вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 , тілесних ушкоджень потерпілому він не спричиняв, речами потерпілого він не заволодівав та взагалі не мав ніякої домовленості з ОСОБА_8 були ретельно перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів також ставиться критично до таких заперечень обвинуваченого ОСОБА_7 , адже у кримінальному провадженні не було встановлено даних про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на місці злочину, усвідомлюючи незаконність дій ОСОБА_8 , припинив дії ОСОБА_8 та покинув місце злочину.

Крім того, будучи неодноразово допитаним, потерпілий ОСОБА_11 стверджував, що обвинувачені діяли узгоджено та разом. При цьому ОСОБА_7 стояв або стояв поруч та утримував його, коли він лежав на землі.

Підстав сумніватися у показах потерпілого колегія суддів не вбачає, адже такі покази потерпілого увесь час були послідовними та є такими, що повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що суд обґрунтував свій висновок про доведеність його винуватості недопустимими доказами. Адже перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що докази, на які послався суд, зібрані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та при їх отриманні не було допущено істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, зважаючи на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів також зважає на те, що під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_8 пояснив, що пограбування потерпілого ОСОБА_11 27.10.2015 року мало місце у повній відповідності до обставин, зазначених в оскаржуваному вироку суду. Дане пограбування було вчинено ним спільно з ОСОБА_7 за попередньою змовою між ними.

Відтак заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до злочину були спростовані як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду. При цьому підстав обмовляти ОСОБА_8 ОСОБА_7 не встановлено. Сам обвинувачений ОСОБА_7 не зміг спростувати дані пояснення ОСОБА_8 та потерпілого.

Той факт, що у обвинуваченого ОСОБА_7 не було вилучено викрадених у потерпілого речей, жодним чином не виправдовує його у вчиненні злочину, оскільки дані речі були вилучені у ОСОБА_8 , з яким ОСОБА_7 діяв за попереднього змовою.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4