Категорія: ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2018 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, не працює, раніше судимого:

- 14.02.2006 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням іспитового строку два роки;
- 20.07.2006 року Рожищенським районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, 26.05.2009 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 13 днів на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2009 року;
- 02.02.2011 року Шацьким районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців; 29.09.2014 року звільнений умовно-достроково на 6 місяців згідно ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 19.09.2014 року,
засуджено за:
- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання визначено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.
Стягнути з обвинуваченого в дохід держави процесуальні витрати за проведення судово-дактилоскопічної експертизи у сумі 395 (триста дев`яносто п`ять) гривень 48 коп. та судово-трасологічної експертизи у сумі 790 (сімсот дев`яносто) гривень 96 коп.
В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що в середині серпня 2016 року в обідню пору він проник на огороджену територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав велосипед, марки «RAGAZZI», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи становить 3161 гривню 67 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.
Він же, повторно, 10 жовтня 2016 року в обідню пору, перебуваючи на першому поверсі приміщення 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , таємно викрав велосипед, марки «Sport MTB Fire Flash», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи становить 2838 гривень 37 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.
21 січня 2017 року близько 17 год 00 хв він повторно, проник до підсобного приміщення будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав велосипед, марки «CASTELLO», чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду у сумі 2500 гривень.
Крім того, 07 березня 2017 року близько 17 год 00 хв ОСОБА_8 повторно, проник до підсобного приміщення будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав велосипед марки, «GERMATEC», чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду у сумі 8000 гривень.
Він же, 26 березня 2017 року близько 23 год 00 хв, повторно, проник до підсобного приміщення будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав велосипед, марки «OMEGA», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи становить 2853 гривні 25 коп., чим завдав потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на вказану суму.
25 квітня 2017 року близько 01 год 00 хв він, повторно, проник до підсобного приміщення будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав велосипед, марки «SANTOSA», вартістю 8000 гривень, велосипед, марки «MCKENZIE», вартістю 8000 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 16000 гривень.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , оскаржують рішення суду з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Вказують, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні малолітню дитину. Стверджують, що місцевим судом не враховано позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_8 , відшкодування завданої злочинами шкоди та позицію потерпілих, які у судовому засіданні не наполягали на суворій мірі покарання у виді позбавлення волі. З огляду на вищенаведене просять змінити вирок суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, прокурора, який її заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному із проникненням у сховище, вчиненому повторно, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочини, які за ступенем тяжкості належать до категорії середньої тяжкості та тяжких.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Місцевим судом враховано посередню характеристику обвинуваченого за місцем проживання та позитивну характеристику церкви «Воскресіння», часткове відшкодування потерпілій стороні завданої злочином шкоди та наявність на утриманні малолітньої дитини.
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше судимий за умисні корисливі злочини, відбував реальну міру покарання, після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисні корисливі злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Таким чином, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
Наведені в апеляції твердження, на думку апеляційного суду, не є підставою для застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді