АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/710/18 Справа № 203/1138/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398, -

встановила:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 21 лютого 2017 року близько 21 год. 20 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «КІА-СЕЕD» рухався по вул. Наб. Січеславської з боку вул. Воскресенської в напрямку вул. Столярова в м. Дніпро.

На шляху руху ОСОБА_9 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та змінам, повертаючи ліворуч на вул. Ю. Словацького не надав дорогу пішоходам ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які перетинали ділянку дороги вул. Ю. Словацького зліва на право по ходу його руху, внаслідок чого скоїв на них наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «КІА-СЕЕD» порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вказаним вирок ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та за даним законом йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. ст. 75, п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 , звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього наступних зобов`язань: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» задоволено частково.

З обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди ухвалено стягнути відповідно 1 718 грн. 13 коп., та 19 893 грн., а разом: 21 611 грн. 13 коп.

В решті цивільного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Докази про обставини вчинення злочину не досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор не згоден з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В іншій частині вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за вимогами ч. 1 ст. 75 КК України засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання (ст. 77 КК України) підлягають реальному виконанню.

Проте суд, при постановленні вироку на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого ОСОБА_9 з випробування не лише від основного, але і від додаткового покарання у види позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, що суперечить вказаним вимогам Закону.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.

Обвинувачений та її захисник не заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, вирок скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.
Відповідно до вимог ст. 77 КК України та роз`яснень, які містять у абз. 5 п. 9 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи з випробуванням від відбування основного покарання, суд відповідно до вимог даної статті може призначити додаткові покарання: штраф; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. При цьому, додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Вимогами ч. 1 ст. 75 КК України передбачено, що засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання (ст. 77 КК України), підлягають реальному виконанню, про що суд також зазначає у резолютивній частині вироку.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, звільнив його не лише від основного, але і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, що суперечить вказаним вимогам Закону.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, тягне за собою скасування судового рішення.

За таких підстав, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 407, 420 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Врешті вирок залишити без зміни.

Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вирок негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4