Справа №522/6589/16-к
Провадження №1-кп/522/601/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001474 від 20.02.2016р. на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Мала Олександрівка, Великоолександрівський район, Херсонської області, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.06.2000 року Великоалександрівським районним судом Херсонської області за ч.2, 3, ст. 140, ч.2 ст. 145 КК України 4 років позбавлення волі. 14.02.2004 року по відбуттю строку звільнився з Дар`ївської ВК (№10) Херсонської області;

- 22.10.2007 року Енергодарським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України 2 років позбавлення волі. Звільнений 11.09.2009 року у зв`язку відбуттям покарання,

- 25.02.2013 року Ленінським районним судом м. Севастополь, за ч.2 ст.190, ч.3 ст.357 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 03.07.2013 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.04.2014 року у зв`язку відбуттям покарання;

- 20.03.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України до 2 років обмеження волі;

- 08.11.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15-ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі,

-01.06.2018 року Ковпаківським районним судом м.Суми за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України до покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

представник потерпілої ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

19.02.2016 року ОСОБА_3 вступив в злочинну змову з особою №1, особою № 2, невстановленою особою (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження) та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.), направлену на таємне викрадення чужого майна, визначивши предметом свого злочинного посягання майно ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, 19.02.2016р., приблизно о 12.00 годині, особа №2 та особа №1 (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження), згідно відведеної їм злочинної ролі, домовились з ОСОБА_8 про добову оренду квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Для цього особа №1 (матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження) передала копію свого паспорта громадянина України, а особа №2 (матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження) вніс плату у розмірі 1000 гривень за одну добу проживання, після чого вони отримали від ОСОБА_8 ключі від вхідних дверей вказаної квартири, тим самим забезпечили змогу собі та іншим співучасникам безперешкодно проникнути до вищевказаної квартири, та в подальшому викрасти майно, яке знаходиться у квартирі та яке ОСОБА_3 , особа №1, особа № 2, невстановлена особа (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження) та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.), визначили об`єктом свого злочину.

Після чого, о 15 годині 00 хвилин 19.02.2016р., ОСОБА_3 , особа №1, особа № 2, невстановлена особа (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження) та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.), поселились у квартирі АДРЕСА_3 . Продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, 20.02.2016р., о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.) направились на вулицю та стали чекати у автомобілі ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_1 , біля парадної будинку № 1 по провулку Маяковського м. Одеси, де ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.) згідно відведеної йому злочинної ролі, повинен був забезпечити безперешкодне залишення місця вчинення злочину іншими співучасниками разом з викраденим майном на вищевказаному автомобілі.

ОСОБА_3 згідно заздалегідь розподілених ролей між особою №1, особою № 2, невстановленою особою (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження) та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.) спостерігав за оточуючими та у разі необхідності повинен був прийняти заходи щодо забезпечення співучасникам безперешкодно вчинити заздалегідь сплановану спільну крадіжку майна, та зникнути з викраденим з місця вчинення злочину.

У цей час, особа №1, особа № 2, невстановлена особа (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження), знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , з метою доведення свого спільного злочинного наміру до кінця, діючи умисно, таємно, будучи впевненими, що за їх діями ніхто не спостерігає, стали виносити на вулицю з вищевказаної квартири майно та складати його до автомобіля, в якому їх вже чекали ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.). Тим самим вказані особи викрали належне ОСОБА_7 майно, а саме: праска «Тефаль», фен для волосся «A-Плюс», праска «Дельфа», фен для волосся «A-Плюс», плазмовий телевізор «Самсунг» с/н ARQ234VS31L736P, телевізор «Самсунг» с/н ARQ234VS317300P, два комплекти постільної білизни, загальною вартістю 41 000 гривень, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Після того, як викрадене майно вони завантажили до автомобіля ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 ( який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.) - ОСОБА_3 , особа №1, особа № 2, невстановлена особа (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження) та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.) намагалися залишити місце вчинення злочину, але були затримані працівниками поліції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.185 КК України визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті. Проте, заперечив свою провину у пошкодженні шкіряної меблі потерпілої ОСОБА_7 .

У вчиненому розкаюється, просить суд суворо його не карати, урахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити йому не суворе покарання.

Представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному висновку та висловився щодо підтримання позивних вимог, викладених у позовній заяві.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому злочину та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України,- не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення підсудного можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .

Цивільний позов по справі, заявлений потерпілою ОСОБА_7 про стягнення з обвинувачених, у тому числі з обвинуваченого ОСОБА_3 в солідарному порядку на її користь майнову шкоду в сумі 50000 гривень, - не підлягає задоволенню.

Так, в обґрунтування своїх доводів, потерпіла зазначає, що ОСОБА_3 та особою №1, особою № 2, невстановленою особою (матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження) та ОСОБА_6 (який засуджений вироком суду від 13.10.2017р.) під час перебування в приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , пошкоджено шкіряні меблі, які не підлягають ані ремонту, ані відновленню. Середня вартість такого типу шкіряних меблів становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Натомість будь яких доказів, які б підтверджували вказаний факт, тобто пошкодження меблів, а також причетність ОСОБА_3 до зазначених протиправних дій, потерпілою ОСОБА_7 до суду не надано. Не містяться зазначені дані також в протоколі місця огляду від 19.02.2016р.

Заперечення ОСОБА_3 щодо його провини у пошкодженні шкіряної меблі потерпілої ОСОБА_7 в ході судового слідства, потерпілою чи її представником не спростовані.

Доказами в кримінальному провадженні, відповідно до ст.84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК Украхни порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Збирання доказів, як передбачено ч.1 ст.93 КПК України, здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Зокрема ч.3 ст. 93 КПК України надано право потерпілому здійснювати збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок.

Натомість потерпілою ОСОБА_7 не надано до суду доказів, передбачених ст. 84 КПК України, на підтвердження факту пошкодження меблі.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 , суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого, їй була заподіяна моральна шкода, що виразилася в її моральних стражданнях, істотних змінах звичайного режиму її життя, у зв`язку з чим суд вважає, що на користь потерпілої ОСОБА_7 зі ОСОБА_3 необхідно стягнути 5 000 гривень моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у відповідності зі ст.1167 ЦК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, враховуючи покарання, призначене засудженому вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 01.06.2018 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Термін відбування покарання обчислювати з дня взяття під варту, тобто з 26.12.2016р. року, в термін покарання зарахувати час перебування під вартою з 20.02.2016 року по 27.09.2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття покарання час його тримання під вартою в період з 20 лютого 2016 року до 28 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

03.10.2018