Справа № 192/16/18
Провадження № 1-кп/192/95/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне об`єднані кримінальні провадження №0000873 та №0000011, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2017 року та 05 січня 2018 року відповідно відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , не працює, має середню освіту, не одружений, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , не працює, має середню освіту, не одружений, не військовозобов`язаний, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК країни,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 на початку грудня 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись на вул. Нагорній в с.Маяк Солонянського району Дніпропетровської області, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань з метою особистої наживи вступив у попередню змову з ОСОБА_4 .
Після цього ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, цього ж вечора, приблизно о 22 годині 30 хвилин шляхом вільного доступу зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить потерпілому ОСОБА_7 , де шляхом демонтажу воріт з будівлі гаража таємно викрали двохстворчаті ворота гаража, розміром 2,6*1,9 м, товщиною металу 2 мм, вартістю 2116 гривень 67 копійок, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2116 гривень 67 копійок.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 28 березня 2017 року приблизно о 14 годині 00 хвилин прийшов на неогороджену територію подвір`я дачної ділянки АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_8 , де керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих спонукань з метою особистої наживи, шляхом демонтажу кришки погребу проник всередину, звідки таємно повторно викрав три металевих листи довжиною 1,5 м, шириною 50 см, вартістю 176 гривні 53 копійки за один лист, на загальну суму 529 гривень 89 копійок,;металеву драбину висотою 2 м, шириною 60 см, вартістю 122 гривні 06 копійок. Потім з території подвір`я викрав демонтовану ним кришку погреба, яка являє собою металевий лист розміром 1*1 м, вартістю 235 гривень 50 копійок; чотири металеві кути, розміром 7*7 см, довжиною 1 м, вартістю 48 гривень 70 копійок за один кут, на загальну суму 194 гривні 80 копійок; чотири металеві кути, розміром 4*4 см, довжиною 2 м, вартістю 37 гривень за один кут, на загальну суму 148 гривень 00 копійок; віконну металеву ставню (металевий лист), розміром 1*1 м, вартістю 235 гривень 50 копійок, після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1465 гривень 75 копійок.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 05 квітня 2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, знаходячись на території садового товариства «Троянда» в с.Маяк Солонянського району Дніпропетровської області, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне повторне викрадення чужого майна, із корисливих понукань, з метою особистої наживи, переліз через огорожу та проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 , де шляхом демонтажу дахового покриття з будівлі, таємно повторно викрав вісім листів восьмихвильового азбестового шиферу, розміром 1,7*1,1 м, вартістю 60 гривень за один лист на загальну суму 480 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 480 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в сховище.
ОСОБА_4 на початку грудня 2016 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись на вул. Нагорній в с.Маяк Солонянського району Дніпропетровської області, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань з метою особистої наживи вступив у попередню змову з ОСОБА_3 .
Після цього ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, цього ж вечора, приблизно о 22 годині 30 хвилин шляхом вільного доступу зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить потерпілому ОСОБА_7 , де шляхом демонтажу воріт з будівлі гаражу, таємно викрали двохстворчаті ворота гаражу, розміром 2,6*1,9 м, товщиною металу 2 мм, вартістю 2116 гривень 67 копійок, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2116 гривень 67 копійок.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому їм обвинуваченні визнали повністю та своїми показаннями підтвердили обставини вчинених ними злочинів.
Так, ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що на початку грудня 2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись на вул. Нагорній в с.Маяк Солонянського району Дніпропетровської він вступив у попередню змову з ОСОБА_4 . Після цього вони приблизно о 22 годині 30 хвилин шляхом вільного доступу зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де за допомогою монтировки шляхом демонтажу воріт з будівлі гаражу, таємно викрали двохстворчаті ворота гаража розміром 2,6*1,9 м, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зникли. Згодом здали ворота на метал, а гроші витратили на власні потреби. Викрадене потерпілому він частково відшкодував. Потім, 28 березня 2017 року приблизно о 14 годині 00 хвилин він самостійно прийшов на неогороджену територію подвір`я дачної ділянки АДРЕСА_2 , де демонтував кришку погребу та проник всередину, звідки таємно викрав три металевих листи і металеву драбину, висотою 2 м. Потім з території подвір`я додатково викрав демонтовану ним кришку погреба, а також інший метал, який потім здав, а гроші витратив на власні потреби. Викрадене потерпілому не відшкодував. Також, 05 квітня 2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, знаходячись на території садового товариства «Троянда» в с.Маяк Солонянського району Дніпропетровської області, він переліз через огорожу та проник на територію дачної ділянки № НОМЕР_1 , де шляхом демонтажу дахового покриття з будівлі, таємно викрав вісім листів восьмихвильового азбестового шиферу, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Викрадене потерпілому не відшкодував, проте домовився про порядком і сумою відшкодування.
В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що на початку грудня 2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись на вул. Нагорній в с.Маяк Солонянського району Дніпропетровської області він вступив у попередню змову з ОСОБА_3 . Після цього вони приблизно о 22 годині 30 хвилин, шляхом вільного доступу зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де шляхом демонтажу воріт з будівлі гаража, викрали двохстворчаті ворота гаража, які продали на метал, а гроші витратили на власні потреби. Викрадене потерпілому він відшкодував в розмірі частини вартості.

В судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, заявами просили розглянути кримінальне провадження за їх відсутності. Зазначили, що до обвинувачених претензій не мають (а.с.26,27,47).

З`ясувавши думку учасників провадження, суд ухвалив проводити судовий розгляд за відсутності потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Враховуючи те, що обвинувачені, прокурор та захисник не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченими добровільно, значення змісту яких вони правильно розуміють, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинувачених у вчиненні ними кримінальних правопорушень в судовому засіданні доказана повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 , ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинувачених у вчиненні ними кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю. Вони діяли з прямим умислом, за попередньою змовою, з корисливих мотивів, таємно. Обвинувачені є суб`єктами цих злочинів, оскільки є осудними та повнолітніми особами. Кваліфікуючими ознаками пред`явлених в обвинуваченні злочинів є проникнення до іншого приміщення, до сховища, вчинення злочину повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття.
Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості (ч.2 ст.185 КК України) та тяжкими злочинами (ч.3 ст.185 КК України), особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, наобліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України,із застосуванням ч.ч. 1,2 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів.
Також суд враховує той факт, що відповідно до ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено. Оскільки ОСОБА_3 вчинив два кримінальних правопорушення, які кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, то вказане виключає сукупність злочинів і покарання йому слід призначити за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.
На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі з наближенням до нижчої межі, оскільки обвинувачений щиро каявся, частково відшкодував завдані збитки, характеризується позитивно.
В той же час суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, згідно ст.76 КК України.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено - щире каяття.
Обставинами, які відповіднодо ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначенніпокарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, а також обставини, що пом`якшуютьі обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі з наближенням до нижчої межі, оскільки обвинувачений щиро каявся, відшкодував завдані збитки, характеризується позитивно.
В той же час суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, згідно ст.76 КК України.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинувачених не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75,76 КК України, ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України та за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку суду.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, захиснику та направити потерпілим.

Головуючий: суддя ОСОБА_1