Постанова

Іменем України

03 травня 2018 р.
м. Київ

справа № 310/5966/15-к

провадження № 51-627км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000444 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України на строк 13 років із конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч. 1 ст. 289 КК України на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Постановлено стягнути на користь:
- потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування майнової шкоди 166458 грн, на відшкодування моральної шкоди 200000 грн;
- потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди 4535 грн, на відшкодування моральної шкоди 100000 грн;
- держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, на загальну суму 18115,64 грн.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року зазначений вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.
У червні 2014 року ОСОБА_7 через своє скрутне фінансове становище та наявність боргових зобов`язань, достовірно знаючи про те, що його знайомий ОСОБА_10 у зв`язку із зайняттям ним підприємницькою діяльністю по оптовій реалізації овочів і фруктів перевозить із собою у своєму автомобілі марки «Ман», реєстраційний номер НОМЕР_1 , великі суми грошових коштів, вирішив скоїти його вбивство з корисливих мотивів, заволодівши грошовими коштами.
З метою реалізації вказаного умислу, а також з метою уникнення можливого покарання та унеможливлення його ідентифікації, ОСОБА_7 для скоєння вказаного злочину заздалегідь приготував мобільний термінал ІМЕІ № НОМЕР_2 , яким постійно не користувався, у який вставив сім-картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону № НОМЕР_3 , та взяв із собою пістолет марки «Флобер» системи «Наган», який ним був заздалегідь перероблений шляхом заміни ствола і доопрацювання камер барабану під патрон калібру 5,6 мм, що до цього зберігався ним за місцем проживання.
21 червня 2014 року близько 11:38 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці транспорту, розташованої поблизу магазину «Амстор» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 149, згідно з попередньою телефонною домовленістю, яка була між ним та ОСОБА_10 , підсів в автомобіль останнього та побачив, що в автомобілі в якості вантажника перебуває раніше не знайомий ОСОБА_11 , у зв`язку з чим ОСОБА_7 вирішив вбити разом із ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .
Цього ж дня у період часу з 12:00 год. до 12:30 год. ОСОБА_7 , знаходячись на ділянці автодороги «Е58» сполученням «Бердянськ-Куйбишеве», приблизно в 4 км від перехрестя з автодорогою «Бердянськ-Маріуполь» у бік смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, перебуваючи на спальному місці вказаного вище автомобіля позаду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , використовуючи раніше заготовлений пістолет марки «Флобер» системи «Наган», здійснив один постріл в голову ОСОБА_11 і п`ять пострілів в область правої руки, тулубу, голови ОСОБА_10 , заподіявши їх смерть.
Після скоєння умисного вбивства двох осіб із корисливих мотивів, ОСОБА_7 , обшукав салон зазначеного автомобіля та привласнив знайдені ним грошові кошти у сумі 150000 грн, а також незаконно заволодів транспортним засобом, сівши за кермо автомобіля марки «Ман», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 204887 гривень 80 копійок, який належав ОСОБА_10 , проїхав на ньому від місця скоєння вбивства до лісосмуги між селами Малинівка та Миколаївка Бердянського району Запорізької області, де залишив трупи вбитих, а потім до ділянки місцевості, розташованої в 69 метрах від АЗС «Авіас» при виїзді з смт Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області у бік смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, де залишив автомобіль ОСОБА_10 на узбіччі автодороги.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Наголошує на тому, що суд при розгляді провадження порушив принципи відкритості, гласності, змагальності, диспозитивності, право на свободу та особисту недоторканість, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, формально розглянувши провадження та не надавши всіх відповідей на доводи апеляційної скарги. Додатково зазначає про неправильність вирішення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 та необґрунтованість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 підтримав доводи касаційної скарги, проте просив закрити касаційне провадження за скаргою засудженого у зв`язку зі звільненням останнього від відбування покарання.

Прокурор висловив думку про необхідність закриття касаційного провадження у зв`язку з застосуванням до ОСОБА_7 указу Президента України № 431/2017 від 26 грудня 2017 року «Про помилування засуджених».

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог статей 440, 403 КПК України закриття касаційного провадження допускається у разі відмови від скарги, особою, яка її подала, за умови, що судові рішення не оскаржені іншими особами.
Оскільки ОСОБА_7 не відмовлявся від касаційної скарги, вона є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві двох осіб з корисливих мотивів і незаконному заволодіння транспортним засобом, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні і детально наведеним у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Твердження засудженого ОСОБА_7 про недостовірність показань свідка ОСОБА_12 відповідно до вимог ст. 433 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Посилання, наведені у касаційній скарзі, щодо недопустимості показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у зв`язку з тим, що вони допитувалися у судовому засіданні із застосуванням засобів захисту свідків є голослівними.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні учасники судового розгляду не заперечували проти допиту вказаних свідків із застосуванням засобів захисту свідків і не заявляли щодо порушення порядку допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ..
Допит свідків із застосуванням засобів захисту не є порушенням принципів гласності і відкритості судового розгляду.

Дії засудженого ОСОБА_7 за пунктами 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України кваліфіковано правильно.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що не погоджуючись із постановленим вироком, захисник ОСОБА_15 звернувся з апеляційною скаргою на вказане судове рішення, обґрунтовуючи його незаконність неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, допущеного при розгляді кримінального провадження судом, неправильністю вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , відсутністю належних і допустимих доказів, на підставі яких суд встановив винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, незаконністю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Однак, суд апеляційної інстанції, розглядаючи скаргу та залишаючи її без задоволення, повною мірою перевірив і спростував доводи, викладені в ній, постановивши ухвалу, яка відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту, не порушив принципу змагальності, як про це заявляє засуджений.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, суд врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, утримує доньку, 2001 року народження.

Твердження засудженого ОСОБА_7 про безпідставність стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 є необґрунтовані.
Так, суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження, з яких, окрім іншого вбачається, що після вчинення вбивства двох осіб із корисливих мотивів ОСОБА_7 заволодів коштами ОСОБА_10 на суму 150000 грн, а підтверджені документально кошти у сумі 16458 грн були витрачені потерпілою ОСОБА_8 на поховання чоловіка. За таких обставин суд правильно вирішив питання про стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 на суму 166458 грн.

З огляду на викладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3