УХВАЛА
30 серпня 2018 року
м. Київ
провадження № 13-40 кс 18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_15 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року,
встановила:
За вищезазначеним вироком, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, ОСОБА_15 засуджено за ч. 1 ст. 367 КК України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади та зайняттям правоохоронною діяльністю, на строк один рік шість місяців.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі Касаційний кримінальний суд, касаційний суд, суд касаційної інстанції) від 17 липня 2018 року за клопотанням прокурора кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_15 на вищезазначені судові рішення на підставі ч. 5 ст. 4341 КПК передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з тим, що, на думку колегії суддів, справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Мотиви Касаційного кримінального суду
Як вказав цей суд в ухвалі, ОСОБА_15 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 367 КК за вчинення 27 лютого 2014 року службової недбалості, а саме невиконання ним як службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним та громадським інтересам. На час вчинення злочину п. 3 примітки до ст. 364 КК (у якій визначено що вважається істотною шкодою, зокрема у ст. 367 КК) діяв в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року. Але Законом України від 13 травня 2014 року № 1261-VII (далі Закон № 1261-VII) вказаний пункт викладено в іншій редакції, згідно з якою істотною шкодою вважається шкода, яка у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду України від 27 жовтня 2016 року № 5-99кс16 незастосування нової редакції п. 3 примітки до ст. 364 КК (щодо встановлення, зокрема, наслідків нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода), та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків»), що має бути належним чином підтверджено і не викликати сумніву) до кримінально-правових ситуацій, які виникли раніше, становитиме порушення ст. 58 Конституції України та ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Касаційний кримінальний суд вважає, що орієнтація лише на кількісний (вартісний) показник виміру істотної шкоди, призводить до різних підходів у правозастосуванні. Але, як вважає цей суд, існують правовідносини, які відбуваються поза межами вартісного виміру, у яких визначити матеріальний еквівалент порушених прав неможливо.
Крім того, посилаючись на клопотання прокурора, суд касаційної інстанції вважає, що визначення розміру реальної майнової шкоди може відбуватися лише на підставі судового рішення, яке набуло законної сили, чи рішення міжнародної судової установи.
З огляду на викладене, Касаційний кримінальний суд дійшов висновку про те, що це кримінальне провадження містить виключну правову проблему, а тому воно підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Висновки Великої Палати Верховного Суду
Згідно з ч. 4 ст. 4342 КПК Касаційний кримінальний суд при вирішенні питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 4341 цього Кодексу у своїй ухвалі має одночасно обґрунтувати те, що страва містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
У свою чергу Велика Палата Верховного Суду згідно з ч. 6 ст. 4342 КПК перевіряє, чи є підстави для такої передачі кримінального провадження на її розгляд.
Перевіривши чи є такі підстави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони відсутні з огляду на таке.

Зі змісту ухвали Касаційного кримінального суду не вбачається одночасного обґрунтування наявності у справі виключної правової проблеми й того, що її передача на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права (якщо це можливо без внесення змін у відповідне законодавство) та формування єдиної правозастосовної практики (не наведено жодних прикладів різних підходів у правозастосуванні застосуванні п. 3 примітки до ст. 364 КК під час ухвалення судових рішень за обвинуваченням осіб за ч. 1 ст. 367 КК).
Крім того, зміст і характер виключної правової проблеми не сформульовано.
Процитувавши правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 жовтня 2016 року № 5-99кс16, який полягав у тому, що диспозиції ч. 1 ст. 364 і ч. 1 ст. 365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру), Касаційний кримінальний суд свого ставлення до нього (погоджується чи ні) не зазначив й не навів аргументів про те, як цей висновок впливає на існування виключної правової проблеми саме у цьому кримінальному провадженні.

Отже, відсутні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому кримінальне провадження підлягає поверненню колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду для подальшого розгляду.

Керуючись статтями 4341, 4342 КПК, Велика Палата Верховного Суду
ухвалила:
Кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_15 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року повернути колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для подальшого розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_7
ОСОБА_3 ОСОБА_8
ОСОБА_4 ОСОБА_9
ОСОБА_6 ОСОБА_10
ОСОБА_5 ОСОБА_11
ОСОБА_13 ОСОБА_12

ОСОБА_14