Ухвала
Іменем України
10 травня 2018 року

м. Київ
справа №757/76641/17-к

провадження № 51-5265ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001311 прокурора відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 року задоволено скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001311.
Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 19 лютого 2018 року, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно - правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру. До того ж, у ст. 309 вказаного Кодексу визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії судового рішення, прокурор звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, якою задоволено скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Відповідно до статей 307, 309 КПК України такі ухвали слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Суддя апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
За таких обставин, з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. А тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001311 прокурора відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3