справа №619/2555/18
провадження №1-кп/619/418/18
УХВАЛА

13 серпня 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
потерпілогоОСОБА_4
законного представника потерпілогоОСОБА_5
представника потерпілогоОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
захисникаОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0002132 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благодатне Зміївського району Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.150 КК України, -

встановив:
До суду надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.150 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002132 від 01.11.2013.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.12.2017, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.04.2018, обвинувальний акт в минулій редакції вже повертався прокурору із вказівкою певних недоліків. Ці недоліки в повному обсязі не усунуті. А саме: всупереч положенням п.3 ч.2 ст.291, ч.7 ст.290 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про повідомлення потерпілого та його законного представника про відкриття матеріалів сторонами кримінального провадження; посилаючись на кваліфікуючу ознаку у виді використанням дитячої праці в шкідливому виробництві, орган досудового слідства не визначив та не надав будь-яких доказів того, що потерпілий ОСОБА_4 працював саме на шкідливому виробництві, хоча при апеляційному перегляді вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 10.04.2017, постановленій за його результатами ухвалі від 01.08.2017 колегія суддів вказала, що для визначення виконуваної потерпілим роботи як «шкідливе виробництво» необхідно провести відповідну експертизу; досудовим слідством не зазначено, про яку суму винагороди за виконання обумовленої роботи домовлялися ОСОБА_9 з ОСОБА_4 , які були строки та порядок розрахунку, яку суму коштів повинні були сплатити замовники робіт - власники будинку, яка середня ринкова вартість подібної виконуваній потерпілим роботи в період часу, коли сталися події; в обвинувальному акті не розкрито причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками у виді істотної шкоди здоров`ю потерпілого; в обвинувальному акті відсутні відомості щодо правових відносин між обвинуваченим та потерпілим, а також між ними та власником домоволодіння; обвинувальний акт не містить відомостей, що саме ОСОБА_9 був по відношенню до ОСОБА_4 роботодавцем, примушував його працювати, повинен був сплачувати потерпілому гроші за виконану роботу або безоплатно експлуатував його. При цьому апеляційний суд зазначив, що формулювання обвинувачення дійсно не містить зазначених в ухвалі районного суду та даній ухвалі обставин, що є обов`язковими для доказування складу злочину, передбаченого ч.2 ст.150 КК України. Неусунення даних недоліків обвинувального акту може призвести до порушень прав обвинуваченого на захист та неможливості реалізації ним процесуальних прав, передбачених п.п.1,5 ч.3 ст.42 КПК України, згідно із якими обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати.
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення клопотання, вважала, що підстави для повернення обвинувального акта відсутні, оскільки виконані всі вимоги, які були вказані у судових рішеннях при поверненні обвинувального акта.

Потерпілий, його законний представник та представник підтримали думку прокурора.

Суд дійшов висновку про повернення обвинувального акта прокурору з наступних мотивів.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Частиною 1 ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Разом з цим ч.1 ст.337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

При цьому, за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

В обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення (а.с.5) зазначено наступне:

«Формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_7 : з урахуванням викладеного, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.150 КК України, а саме експлуатація дитини, яка не досягла віку, з якого законодавством дозволяється працевлаштування, шляхом використання її праці, яка спричинила істотну шкоду для здоров`я дитини, та поєднана з використанням дитячої праці в шкідливому виробництві.».
У обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення.

Наведені в тексті обвинувального акту фактичні дані в своїй сукупності не дають уявлення стосовно кваліфікуючих елементів «експлуатація дитини»та «поєднана з використанням дитячої праці в шкідливому виробництві»складу злочину, передбаченого ч.2 ст.150 КК України, який інкримінується обвинуваченому, в тому числі в обвинувальному акті не зазначено про яку суму винагороди за виконання обумовленої роботи домовлялися ОСОБА_9 з ОСОБА_4 , які були строки та порядок розрахунку, яку суму коштів повинні були сплатити замовники робіт - власники будинку, яка середня ринкова вартість подібної виконуваній потерпілим роботи в період часу, коли сталися події.

Зазначене не дає змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням.

Такі суперечності, на думку суду, позбавляють суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до вимог ч.1 ст.348 КПК України.
Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Відповідно до ст.337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Також суд відмічає наступне.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року, зазначений обвинувальний акт було повернуто прокурору у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувальний акт, який надійшов до суду 27 червня 2018 року, містить частину недоліків обвинувального акту, який був повернутий судом, та про які було вказано в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року.

Зокрема, суд апеляційної інстанції у вказаному судовому рішенні зазначив наступне.

Для визначення виконуваної потерпілим роботи як «шкідливе виробництво» необхідно провести відповідну експертизу. Встановлення даної обставини є важливим, ще й з точки зору визначення законності праці потерпілого, якому на момент подій виповнилося 15 років.
Неповно розкрито у обвинувальному акті й кваліфікуючу ознаку у виді експлуатації.
Так, експлуатація в теорії кримінального права визначається як присвоєння матеріальних результатів праці людини (зокрема прибутку) власником засобів виробництва. При цьому людина може працювати взагалі без оплати або з оплатою, яка явно не відповідає характеру та інтенсивності роботи. У ст.150 КК України під експлуатацією дитини розуміється привласнення не будь-яких матеріальних результатів (продуктів) її праці (доходу у вигляді матеріальних благ), а лише прибутку як різниці між доходами і виробничими витратами.
На підтвердження наявності ознак експлуатації в діях ОСОБА_7 в обвинувальному акті вказано: «без належної оплати з метою отримання прибутку залучив ОСОБА_4 до шкідливих та важких умов праці…», «не оплатив у цей день йому працю».
Але досудовим слідством не зазначено, про яку суму винагороди за виконання обумовленої роботи домовлялися ОСОБА_10 з ОСОБА_11 , які були строки та порядок розрахунку, яку суму коштів повинні були сплатити замовники робіт - власники будинку, яка середня ринкова вартість подібної виконуваній потерпілим роботи в період часу, коли сталися події.
За умови, що обвинувальний акт не містить даних про примусову працю потерпілого, а навпаки вказує на те, що останній погодився на виконання робіт, встановлення вищевказаних обставин є необхідним для з`ясування наявності кваліфікуючої ознаки експлуатація.
Відповідно до ст.533 КПК України ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та підлягає виконанню на всій території України.
З огляду на викладене суд вважає, що наведені істотні порушення вимог КПК України свідчать про невідповідність направленого обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону та унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Таким чином, суд дійшов висновку про повернення прокурору обвинувального акту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч.3 п.3, 392 КПК України, суд

постановив:
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.150 КК України,.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1