справа №619/2374/18
провадження №1-кп/619/406/18
ВИРОК
іменем України

23 червня 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченоїОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000138 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянки України, освіта вища, одруженої, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.305, ч.1 ст.309 КК України, -

встановив
17 квітня 2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Слов`янськ Донецької області, придбала у невстановленої досудовим слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс для самостійного вживання без мети збуту. Після цього, ОСОБА_4 зберігала вказаний наркотичний засіб за місцем свого проживання з метою його подальшого перевезення та переміщення через митний кордон України. 19 квітня 2018 року ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконне зберігання та перевезення без мети збуту незаконно придбаного нею наркотичного засобу, діючи з метою ускладнення виявлення наркотичного засобу під час митного контролю, умисно запакувала канабіс у поліетиленову стрічку та сховала його у натільній білизні, яка була на ній вдягнута, після чого здійснила посадку в якості пасажира на рейсовий автобус марки «ВАН ХООЛ» р/н НОМЕР_1 , сполученням «м. Костянтинівка (Донецька область) Україна - м. Москва Російська Федерація (Далі - РФ)». Далі, приблизно о 22 год. 50 хв. цього ж дня вищезазначений автобус разом з пасажирами, серед яких перебувала і ОСОБА_4 , прибув до зони митного контролю МАПП «Гоптівка». При здійсненні митного контролю зазначеного автобуса з використанням службового собаки співробітниками Харківської митниці ДФС було проведено усне декларування пасажирів та водія вказаного автобуса, в ході якого ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом не заявила, що зберігає та перевозить через митний кордон України наркотичні засоби або інші товари або предмети (речовини), обіг яких обмежено або заборонено законодавством України. Після цього, приблизно о 23 год. 30 хв. у ході митного контролю службовий собака «Івсен» спрацював на верхній одяг громадянки ОСОБА_4 . У подальшому, інспектором Харківської митниці ДФС ОСОБА_4 було запропоновано видати наявні при ній товари та/або предмети (речовини), зберігання та перевезення яких згідно з національним законодавством обмежено або заборонено. На вказану пропозицію ОСОБА_4 заявила, що приховала від митного контролю пакунок з «марихуаною» для власного споживання на території РФ. Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №983 від 07.05.2018, виявлена та вилучена у ОСОБА_4 в ході проведення 19 квітня 2018 року митного контролю речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 17,2799 грам. Нашарування на поверхні зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_4 містять у своєму складі діюче наркотичне начало - ТГК (тетрагідроканабінол) та інші канабіноїди.

Крім того, ОСОБА_4 перебуваючи на території м. Слов`янськ Донецької області, маючи злочинний умисел, направлений на незаконне переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, який вона придбала у м. Слов`янську Донецької області у не встановленої досудовим слідством особи, з метою ускладнення його виявлення під час митного контролю, загорнула канабіс у поліетиленову стрічку та сховала у натільну білизну, яка була вдягнута на ній, після чого здійснила посадку на рейсовий автобус марки «ВАН ХООЛ» р/н НОМЕР_1 , який рухався за маршрутом «м. Костянтинівка (Донецька область) Україна - м. Москва РФ». В цей же день, близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_4 , слідуючи вказаним вище автобусом, прибула в зону митного контролю МАПП «Гоптівка» Харківської митниці ДФС, усвідомлюючи при цьому, що незаконно переміщує особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який вона сховала від митного контролю в натільній білизні, яка була вдягнута на ній. Під час проведення усного декларування водія та пасажирів автобусу марки ««ВАН ХООЛ» р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на контрабанду наркотичних засобів, навмисно заявила співробітникам Харківської митниці ДФС, що не переміщує через митний кордон України товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено. Однак, злочинні дії ОСОБА_4 , направлені на незаконне переміщення особливо небезпечного наркотичного засобу через митний кордон України з приховуванням від митного контролю не були доведені нею до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки в ході проведення митного контролю водія та пасажирів вказаного автобуса з використанням службового собаки, останній спрацював на ОСОБА_4 . Далі, під час проведення додаткового митного контролю ОСОБА_4 , інспектором Харківської митниці ДФС України їй було запропоновано видати наявні при ній товари та/або предмети (речовини), переміщення яких через митний кордон України обмежено або заборонено. На вказану пропозицію ОСОБА_4 заявила, що приховала від митного контролю пакунок з «марихуаною», який в подальшому був вилучений співробітниками Харківської митниці ДФС України. Згідно висновку експертизи Харківського науково-дослідного експортно- криміналістичного центру МВС України № 983 від 07.05.2018 виявлена та вилучена в ОСОБА_4 речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 17,2799 грам. Крім того, нашарування на поверхні зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_4 містять у своєму складі діюче наркотичне начало - ТГК (тетрагідроканабінол).

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів визнала повністю, у вчиненому щиросердно розкаялася, підтвердила факт і обставини вчинення злочинів, так як це зазначено вище.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченої ОСОБА_4 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду її винуватості у вчиненні інкримінованих їй злочинів.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 , які виразилися:

- у закінченому замаху на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу, тобто закінченому замаху на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України;

- у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичного засобу канабісу, без мети збуту, суд кваліфікує за ч.1 ст.309 КК України.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Показання обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй злочинів у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.305, ч.1 ст.309 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнається судом обставинами, які пом`якшують її покарання.

Обставин, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання зарекомендувала себе виключно з позитивного богу.

Відповідно до ч.2 ст.66 КК України наявність позитивної характеристики обвинуваченої з місця проживання, суд визнає обставиною, яка пом`якшує її покарання.
Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які наведено вище, ставлення винної до вчиненого, дані про її особу і конкретні обставини справи, в тому числі і відсутність заподіяної шкоди державі, суд визнає можливим при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України застосувати ст.69 КК України і призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті.
При цьому суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.68 КК України покарання за замах на злочин не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого відповідною частиною статті КК України.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті, та за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_4 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд крім даних про особу винуватої та обставин, які пом`якшують ї покарання, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.
Таким чином, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують її покарання, можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, суд дійшов до висновку про звільнення від відбування основного покарання з іспитовим строком та застосовує ст.75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на неї обов`язки, передбачені ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Оскільки статтею 77 КК України встановлено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, і він не містить такого додаткового покарання як конфіскація майна, то суд не призначає ОСОБА_4 додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачено санкцією ч.2 ст.305 КК України як обов`язкове.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив
ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.305, ч.1 ст.309 КК України, та призначити їй покарання:
- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.1 ст.309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_4 визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо вона протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
У відповідності зі ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 17,2799 грам; ватні тампони змивів з долонь рук ОСОБА_4 ; зрізи з нігтьових пластин пальців рук ОСОБА_4 , які зберігаються в камері речових доказів СВ УСБУ в Харківській області, - знищити.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДЕКЦ МВС України експертизи №983 від 07.05.2018 року в розмірі 1144,00 грн.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1