пр. № 1-кс/759/1703/18
ун. № 759/6310/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2018 року м.Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю представника скаржника адвоката ОСОБА_3

розглянувши скаргу народного депутата України ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Національної поліції України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ :

26.03.2018 р. засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м.Києва в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України зі скаргою (вих.№504ск від 22.03.2018 р.) щодо визнання бездіяльності особи, уповноваженої на внесення відомостей заяв про кримінальні правопорушення, зокрема керівника Національної поліції України, у нездійсненні ним цих повноважень за його, ОСОБА_4 , заявою (вих.№ 478-зз від 19.03.2018 р.), яка була адресована у тому числі до керівника Національної поліції України засобами поштового зв`язку 19.03.2018 р. та отримана адресатом 20.03.2018 р.

Вимогами своєї скарги ОСОБА_4 просить : зобов`язати керівника Національної поліції України внести відомості його заяви за вих.№ 478-зз від 19.03.2018 р., про вчинене кримінальне правопорушення слідчим суддею Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією статті 375 КК України.

Свою вимогу скаржник обґрунтовує невнесенням керівником Національної поліції України відомостей його заяви за вих.№ 478-зз від 19.03.2018 р. до ЄРДР. Підставою для звернення із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до поданої ним скарги, що розглядається, та заяви за вих.№ 478-зз від 19.03.2018 р., стало вчинення суддею Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке виявилось у тому, що суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_5 діючи як слідчий суддя, 15.03.2018 р. постановила ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 за вих.№ 1769-ск від 15.12.2017 р. про зобов`язання уповноваженої особи Генеральної прокуратури України внести відомості його заяви до ЄРДР з обгрунтуваннями відсутності обставин або відомостей, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення викладених у заяві ОСОБА_4 за вих.№ 1762-зз від 14.12.2017 р.

Скаржник вказує, що суддя ОСОБА_5 при постановленні ухвали 15.03.2018 р. ще до моменту внесення відомостей заяви ОСОБА_4 за вих.№ 1762-зз від 14.12.2017 р. визначила відсутність ознак вчинення кримінального правопорушення, які скаржник вважає грубим порушенням норм діючого законодавства. Зокрема ч.ч.1,2 ст.214 КПК України, та п.п.1.1. Узагальнень «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» (затверджені на засіданнні Зборів суддів ВССУ 23.12.2016 р.), у яких зазначено про відсутність здійснення оцінки повідомлення про кримінальне правопорушення та його обов`язкову фіксацію в ЄРДР.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м.Києва від 19.04.2018 р. підсудність скарги визначена Святошинському районному суду м.Києва.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримує та просить їх задовольнити. Окрім цього повідомляє, що на даний час їй не відомо про внесення відомостей заяви ОСОБА_4 за вих.№478-зз від 19.03.2018 р. про вчинене кримінальне правопорушення слідчим суддею Печарського районного суду м.Києва ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією статті 375 КК України. Вважає, що у даному випадку доказуванню та розгляду підлягає лише факт звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення та факт невнесення до ЄРДР відомостей такої заяви.

Представник Національної поліції України у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду скарги повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Як свідчать матеріали справи, заява ОСОБА_4 за вих.№ 478-зз від 19.03.2018 р. направлена засобами поштового зв`язку та отримана Національною поліцією України 20.03.2018 р. Своєю заявою про вчинене крмінальне правопорушення ОСОБА_4 повідомляє Національну поліцію України про вчинення суддею Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що виявилося у постановленні слідчим суддею судового рішення в порушення вимог ст.214 КПК України і якою скаржнику ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні його скарги ( вих.№ 1769-ск від 15.12.2017 р.) щодо зобов`язання уповноваженої особи Генеральної прокуратури України внести відомості його заяви за вих.№ 1762-зз від 14.12.2017 р. до ЄРДР відносно Генерального прокурора України.

Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 слід відмовити у задоволенні його скарги виходячи із наступного.

Скаржник вважає, що слідчий суддя, вирішуючи справи даної категорії повинен лише встановити факт подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення та встановити факт відсутності внесення відомостей такої заяви до ЄРДР аргументуючи свою позицію ст.214 КПК України та узагальненнями «Про практику розглдяу скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» (затверджені на засіданнні Зборів суддів ВССУ 23.12.2016 р.) відповідно до якого відомості будь-якої заяви про кримінальне правопорушення повинні бути внесені до ЄРДР.

Однак, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до прокуратури м.Києва (вих.№ 223 47/0/4 16 від 14.01.2016 р.) було роз`яснено, що визначена ч.4 ст.214 КПК пряма заборона на відмову у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не стосується заяв (повідомлень) про вчинення кримінального правопорушення, в яких відсутні фактичні дані, що вказують на ознаки складу злочину, передбаченого КК, як підстави внесення відомостей до ЄРДР.
Із вищезазначеного слідує, що у судах України склалась та існує неоднозначна практика слідчих суддів з розгляду скарг із внесення відомостей заяв про кримінальне правопорушення (за п.1 ч.1 ст.303 КПК України): обов`язок внесення до ЄРДР абсолютно всіх заяв про кримінальне правопорушення та внесеня до ЄРДР лише заяв у яких викладені обставини кримінального правопорушення, що вказують на наявність ознак складу злочину.
Статтею 309 КПК України не передбачена можливість оскарження ухвали слідчого судді якою вирішується питання внесення до ЄРДР відомостей заяв про кринмінальне правопорушення.
Також слід зазначити і про наступне.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно з положеннями Конституції України та Рішення Конституційного суду України від 23.05.01 6-рп/2001 оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суд/дів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Кримінальним процесуальним законодавством передбачено, що ухвали слідчого судді що не входять до перееліку ч.1 ст.309 КПК України, не можуть бути оскарженими в апеляційному порядку. Виходячи із чого скаржник вбачає своє право на подачу заяв про вчинення злочинів слідчим суддею у разі незгоди із рішенням слідчого судді у формі ухвали.

Отже, скаржник пов`язує наявність ознак кримінального правопорушення у діях слдічого судді лише при здійсненні останнім розгляду скарги і лише у випадку його незгоди із текстом ухвали слідчого судді.

При цьому слід зазначити, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Законом України «Про судоустрій та статус суддів» передбачена відповідальність судді за допущенні порушення вчинені під час здійснення ним професійної діяльності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:

Скаргу народного депутата України ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Національної поліції України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1