У Х В А Л А

15.02.2018 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю представника заявника (власника майна) ОСОБА_3 з участю прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна .

Клопотання мотивовано тим, що слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Закарпатської області старший радник юстиції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час обшуку від 14.09.2017 року. Обгрунтовуючи вказане клопотання сторона обвинувачення зазначає, що слідчим відділом прокуратури проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000050 від 22.03.2016 року про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_5 передбачене ч.4 ст. 369 ККУ.
У відповідності до змісту клопотання в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 будучи помічником на громадських засадах народного депутата України ОСОБА_8 , використовуючи корупційні зв`язки, у травні 2017 року отримав неправомірну вигоду в розмірі понад 150 тис,. грн. від ОСОБА_5 за сприяння у вирішенні питань щодо заготовки та надання депутатських запитів та скарг від імені народного депутата ОСОБА_9 на адреси правоохоронних органів в інтересах гр. ОСОБА_5 з метою створення впливу, тиску на органи слідства та уникнення кримінальної відповідальності останнім, в підтвердження чого слідчий зазначає матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
14.09 2017 ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст. 369 ККУ.
14.09 2017 під час обшуку автомобіля марки Джип , дн. литовської Республіки , який був ввезений на територію України 21.05.2017 року ОСОБА_10 та яким користується ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , вилучено наступні речі, документи та грошові кошти:
-пластикова банківська картка «Приватбанку» № НОМЕР_1 ;
-пластикова банківська картка «Укрсиббанку» № НОМЕР_2 .
-пластикова банківська картка «Унікредитбанку» № НОМЕР_3 ;
-пластикова банківська картка «Унікредиткард» № НОМЕР_4 ;
-мобільний телефон «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_5 ; -СІМ-картка № НОМЕР_6 ; -Сім-картка «Київстар» № НОМЕР_7 ;+ - мобільний телефон «Blackview ІР-68» ІМЕІ НОМЕР_8 ; + - Мобільний телефон «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_9 ;+ -Сім-картка «Київстар» № НОМЕР_10 ;+ -мобільний телефон «N0KIA- 6303сі»;+
-Сім-картка «Київстар» № НОМЕР_11 ;+ мобільний телефон «LENOVO» ІМЕІ НОМЕР_12 ;+
-кругла печатка приватного підприємця ОСОБА_5 № ;+ -флеш-накопичувач № е564174805/здЗ 3193;
-грошові кошти в сумі 19849 гривень:
-грошові кошти в сумі 13000 угорських форинтів;
-грошові кошти в сумі 61 румунська лея.
Ухвалою слідчого судді від 17.10.2017р. дане клопотання було задоволено частково і повернуто частина речей вилучених при обшуку власнику .
Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. Сторона обвинувачення зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).
Дані грошові кошти та пластикові картки не підпадають під дану норму права, так як згідно пвідомлення про підозру вони не є предметом, або об`єктом злочину, по кримінальному провадженню відсутній цивільний позов і вчиненими злочинами не заподіяна матеріальна шкода , а сам ОСОБА_12 підозрюється в дачі грошових коштів в травні 2017р., а не в їх отриманні.
При винесенні ухвали від 17.10.2017 р. слідчий суддя керувався тим, що санкція ст.. 369, ч.4 передбачала конфіскацію майна.
30.11 2017 р ОСОБА_5 було вручено повідомлення про зміну раніше врученої підозри відповідно якої його дії перекваліфіковано на ч 1.ст.369- 2 яка не передбачає конфіскацію майна.
В судовому засіданні представник ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив суд таке задовільнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив.

Заслухавши позицію ОСОБА_3 , прокурора , вивчивши клопотання , дослідивши докази подані до такого , оцінивши належність та допустимість всіх доказів в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено , що 14.09 2017 ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст. 369 ККУ.
14.09 2017 під час обшуку автомобіля марки Джип , дн. литовської Республіки , який був ввезений на територію України 21.05.2017 року ОСОБА_10 та яким користується ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , вилучено наступні речі, документи та грошові кошти:
-пластикова банківська картка «Приватбанку» № НОМЕР_1 ;
-пластикова банківська картка «Укрсиббанку» № НОМЕР_2 .
-пластикова банківська картка «Унікредитбанку» № НОМЕР_3 ;
-пластикова банківська картка «Унікредиткард» № НОМЕР_4 ;
-мобільний телефон «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_5 ; -СІМ-картка № НОМЕР_6 ; -Сім-картка «Київстар» № НОМЕР_7 ;+ - мобільний телефон «Blackview ІР-68» ІМЕІ НОМЕР_8 ; + - Мобільний телефон «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_9 ;+ -Сім-картка «Київстар» № НОМЕР_10 ;+ -мобільний телефон «N0KIA- 6303сі»;+
-Сім-картка «Київстар» № НОМЕР_11 ;+ мобільний телефон «LENOVO» ІМЕІ НОМЕР_12 ;+
-кругла печатка приватного підприємця ОСОБА_5 № ;+ -флеш-накопичувач № е564174805/здЗ 3193;
-грошові кошти в сумі 19849 гривень:
-грошові кошти в сумі 13000 угорських форинтів;
-грошові кошти в сумі 61 румунська лея.
Ухвалою слідчого судді від 17.10.2017р. дане клопотання було задоволено частково і повернуто частина речей вилучених при обшуку власнику .
Так, при винесенні ухвали від 17.10.2017 р. слідчий суддя керувався тим, що санкція ст.. 369, ч.4 передбачала конфіскацію майна.
30.11 2017 р ОСОБА_5 було вручено повідомлення про зміну раніше врученої підозри відповідно якої його дії перекваліфіковано на ч 1 .ст.369- 2 яка не передбачає конфіскацію майна.
Таким, чином вказані грошові кошти та пластикові картки , згідно повідомлення про підозру не є предметом, або об`єктом злочину, по кримінальному провадженню відсутній цивільний позов і вчиненим злочином не заподіяна матеріальна шкода , а сам ОСОБА_12 підозрюється в дачі грошових коштів в травні 2017р., а не в їх отриманні.

Також із вказаним вище майном, проведені всі необхідні процесуальні та слідчі дії.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь - якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Таким чином, беручи до уваги, що слідчі та процесуальні дії із майном та грошовими коштами проведені, враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності та те, що , ОСОБА_5 не може вже тривалий час володіти своїм майном, оскільки також потреба в подальшому застосуванні арешту відпала повністю, а до цього майна не може бути застосована конфіскація, в суду відсутні докази, що існує потреба у подальшому застосуванні арешту та наявні достатньо правових підстав для скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_5

На підставі наведеного , керуючись вимогами ст.ст. 170,174 КпКУ,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задоволити.

Скасувати арешт майна накладеного ухвалою Слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.10.2017р. в частині накладення арешту на майно та грошові кошти вилучене 14.09.2017 під час обшуку автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee» Литовської Республіки JGF 270:
-пластикова банківська картка «Приватбанку» № НОМЕР_1 :
-пластикова банківська картка «Укрсиббанку» № НОМЕР_2 .
-пластикова банківська картка «Унікредитбанку» № НОМЕР_3 ;
-грошові кошти в сумі 19849 гривень;
-грошові кошти в сумі 13000 угорських форинтів
-грошові кошти в сумі 61 румунська лей.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1