У Х В А Л А
Іменем України
14 листопада 2014 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -
На обґрунтування скарги заявник зазначив, що досудове розслідування проведено неповно, слідчим прийнято незаконне рішення про закриття кримінального провадження. У зв`язку з цим представник потерпілого просив постанову про закриття кримінального провадження від 29.07.2014 скасувати.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 наполягав на задоволенні скарги з підстав, які в ній наведені.
Слідчий ОСОБА_5 , який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не прибув, що відповідно до положень ст.306 КПК України не є перешкодою у розгляді скарги.
Відповідно до ч.1 ст.303 КПК на досудовому розслідуванні потерпілим може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Однією з форм закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК може мати місце у випадку відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження має ґрунтуватися на всебічному, повному і неупередженому дослідженні обставин кримінального правопорушення, наданні їм належної правової оцінки.
Даний обов`язок покладений на слідчого, як на особу, якою здійснюється досудове розслідування.
Приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 84 КПК про те, що процесуальними джерелами доказів можуть бути лише показання, речові докази, документи та висновки експертів, процесуальні рішення, у тому числі про закриття кримінального провадження, можуть ґрунтуватися виключно на оцінці саме таких доказів, а не будь-яких інших даних.
Слідчий суддя також приймає до уваги, що у силу ст.110 КПК постанова слідчого має містити відомості про зміст обставин, які є підставою для її прийняття, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування.
Таким чином, законним процесуальне рішення у кримінальному провадженні може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним положенням.
Слідчий дійшов висновку про відсутність у діянні складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України на підставі неповно досліджених обставин, оскільки оскаржуване рішення ґрунтується на оцінці лише окремих матеріалів кримінального провадження.
Кримінальна відповідальність за вказаною статтею настає у разі заволодіння, зокрема, чужим майном шляхом обману або зловживання довірою.
Отже джерелом неправдивої інформації або ініціатором створення довірливих стосунків має бути особа отримувач матеріальної вигоди.
Однак, не дивлячись на тривале розслідування, залишилось невстановленим, кому саме потерпілий передавав гроші, у якій сумі, якою валютою.
Відповідно до «Соглашения о задатке» від 12.09.2003 її сторонами були ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , саме останній як продавець та власник ? квартири отримав від покупця ОСОБА_4 завдаток у сумі 21 200 грн.
При цьому ОСОБА_7 у вказаній угоді не згадується, будь-які обов`язки з укладення угоди на ОСОБА_7 не покладалися, в ній відсутні дані про отримання ОСОБА_7 зазначених коштів від ОСОБА_4 .
Не перевірені показання ОСОБА_4 , що кошти у сумі 2000 дол. США він у присутності декількох свідків передав саме ОСОБА_7 . У долучених же до матеріалів розслідування поясненнях ОСОБА_4 від 18.12.2008 він стверджував, що гроші передав не ОСОБА_7 , а її представнику ОСОБА_6 .
Не дивлячись, що ОСОБА_7 заперечує отримання коштів, заходи до усунення вказаного протиріччя не прийняті, одночасний допит зазначених осіб не проведений. Також не допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яким відомі важливі для даного кримінального провадження обставини.
Вказана неповнота є суттєвою, оскільки безпосередньо впливає на повноту розслідування та законність прийнятого рішення.
Обґрунтовуючи закриття кримінального провадження відсутністю у ОСОБА_4 претензій матеріального характеру до ОСОБА_7 у зв`язку з поверненням йому коштів у сумі 2000 дол. США, слідчий не врахував, що відшкодування завданої злочином шкоди не є беззаперечним підтвердженням відсутності в діях особи складу шахрайства.
Крім того, не можна залишити поза увагою невизначеність процесуального статусу ОСОБА_4 .
Так, 13.11.2011 ОСОБА_4 постановою слідчого визнаний потерпілим та допитаний у даному статусі.
У подальшому - 12.06.2012 без отримання нових даних, без прийняття відповідного процесуального рішення ОСОБА_4 допитаний в якості свідка.
Крім того, що надані ним показання суттєво відрізняються між собою, що вимагало прийняття заходів щодо їх додаткової перевірки, слідчий суддя також враховує, що позбавлення особи процесуального статусу потерпілого суттєво зменшує обсяг її процесуальних прав.
Зокрема, свідок не вправі діяти через представника, заявляти клопотання, оскаржувати прийняті у кримінальному провадженні рішення тощо.
Матеріали досудового розслідування не містять заяви ОСОБА_4 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або заяви про залучення його до провадження як потерпілого.
Відповідно до положень ч.7 ст.55 КПК слідчий має право визнавати особу потерпілою лише за наявності її письмової згоди, в протилежному випадку така особа залучається до кримінального провадження як свідок.
Однак, необхідних дій слідчий не вжив, внаслідок чого ОСОБА_4 в одному провадженні виступає одночасно і як потерпілий, і як свідок, що потребує обов`язкового усунення.
Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 9, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя
Скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1