Ухвала

Іменем України
23 січня 2018 р.

м. Київ
справа 344/16267/15-к

провадження № 51-153ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2017 року в межах кримінального провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бахчисарай Автономної Республіки Крим, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Суть питання
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 .
Не погодившись з даним вироком місцевого суду, поза межами строку на апеляційне оскарження засуджений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2017 року засудженому ОСОБА_4 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, його апеляційну скаргу на підставі ст. 399 КПК повернуто.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить змінити судове рішення, скасувати ухвалу апеляційного суду та поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження вироку місцевого суду. Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_5 вказує, що апеляційний суд безпідставно відмовив ОСОБА_4 в поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки цей строк засуджений пропустив через адвоката, який здійснював захист засудженого і який у визначений законом строк не подав апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_4 . Вказана обставина, на думку захисника ОСОБА_5 , є поважною причиною пропуску засудженим строку на апеляційне оскарження.
Встановлені обставини та мотиви Суду
З поданої касаційної скарги та доданої до неї ухвали апеляційного суду, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 був проголошений в його присутності 15 травня 2017 року та відповідно до розписки засудженого вручений йому в цей же день.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 395 КПК апеляційна скарга, може бути подана зокрема на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Таким чином, відповідно до ст. 395 КПК останнім днем подачі апеляційної скарги ОСОБА_4 було 14 червня 2017 року.
Однак, засуджений ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження лише 07 серпня 2017 року. В обґрунтування поважності пропуску ним строку на апеляційне оскарження, засуджений наводив доводи, аналогічні доводам наведених в касаційній скарзі його захисника ОСОБА_5 .
Перевіривши наведені в клопотанні засудженого доводи про причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність цих доводів та відсутність реальних поважних перешкод, які б позбавили засудженого можливості вчасно звернутися з апеляційною скаргою і прийняв рішення про відмову в поновленні йому строку на апеляційне оскарження постановленого щодо нього вироку місцевого суду.
Ухвала апеляційного суду мотивована наступним.
Так, суд апеляційної інстанції з посиланням на матеріали справи встановив, що засуджений отримав копію вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року в день проголошення вироку, а саме 15 травня 2017 року, тому строк на апеляційне оскарження для нього закінчувався 14 червня 2017 року. Зі змісту клопотання засудженого апеляційний суд зробив висновок, що він був обізнаний про порядок і строки оскарження вироку суду першої інстанції.
Апеляційний суд також врахував те, що протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження іншим засудженим ОСОБА_6 і його захисником були подані відповідні апеляційні скарги на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року, а ОСОБА_4 була направлена ухвала про відкриття апеляційного провадження від 21 червня 2017 року за апеляційними скаргами вказаних осіб. ОСОБА_4 також отримав копії вищевказаних апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 і захисника останнього та інформацію про свої права та обов`язки, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, в подальшому ОСОБА_4 повідомлявся про призначення апеляційного розгляду вищевказаних апеляційних скарг на 13 липня 2017 року та 21 липня 2017 року, що також підтверджується матеріалами справи. Апеляційний розгляд за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 і захисника останнього було завершено постановленням ухвали від 21 липня 2017 року, якою вирок суду першої інстанції було змінено.
З цього апеляційний суд зробив висновок, що засуджений ОСОБА_4 знав про те, що апеляційний розгляд щодо вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року було відкрито тільки за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 і захисника останнього і не був оскаржений його захисником адвокатом ОСОБА_7 . Проте як протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження вироку суду, так і під час апеляційного розгляду, відкритого за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 і його захисника, засуджений ОСОБА_4 не вчиняв жодних дій, які б свідчили про те, що він, будучи незгідний з вироком суду, дійсно мав намір оскаржити вирок суду першої інстанції та приймав певні заходи для цього. Про свою незгоду з вироком суду засуджений ОСОБА_4 повідомив суд апеляційної інстанції тільки після того, як в результаті апеляційного розгляду апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 і його захисника вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року набув законної сили.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, в судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 стверджував, що не оскаржував вирок суду, оскільки засуджений ОСОБА_4 після оголошення вироку суду першої інстанції не наполягав на його оскарженні внаслідок чого вони домовились, що засуджений самостійно вирішить це питання шляхом подання власної апеляційної скарги протягом строку апеляційного оскарження.
Приймаючи рішення, апеляційний суд виходив з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити те, що вказана причина об`єктивно перешкоджала своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникла раптово, носила несподіваний характер і не могла бути контрольована апелянтом, який дійсно мав реальний намір реалізувати своє право на апеляційне оскарження рішення суду. Однак у даному випадку, згідно з висновком апеляційного суду, вказана засудженим причина пропуску строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції носить надуманий характер, не підтверджується конкретними обставинами і не перешкоджала засудженому своєчасно подати апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції.
Проаналізувавши оскаржену ухвалу апеляційного суду про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд приходить до висновку, що вона належним чином мотивована, а висновки апеляційного суду за даних обставин є правильними.
Верховний Суд відзначає, що єдиним аргументом незаконності ухвали апеляційного суду з боку особи, що подала касаційну скаргу, було посилання на те, що засуджений нібито пропустив строк апеляційного оскарження через адвоката, який здійснював захист засудженого і який у визначений законом строк не подав апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_4 , і вказана обставина є поважною причиною пропуску засудженим строку на апеляційне оскарження.
Однак це саме по собі жодним чином не пояснює, чому засуджений пропустив строк на апеляційне оскарження більше, ніж на півтора місяці, тобто на строк, що навіть перевищую сам строк апеляційного оскарження, який дорівнює одному місяцю. У касаційній скарзі не наведено жодних додаткових аргументів, які спростовували чи ставили б під сумнів висновки апеляційного суду.
З огляду на викладене Верховний Суд робить висновок, що апеляційний суд, відмовляючи ОСОБА_4 в поновлені строку на апеляційне оскарження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2017 року.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3