Справа № 743/12/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/576/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 51 04.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
04 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

з участю прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 21.03.2017 року про роз`яснення судового рішення та за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 17.03.2017 року, яким :
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Леніногорськ Восточно-Казахстанської області Республіки Казахстан, громадянина України, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, освіта вища, раніше не судимого,засуджено ч.4 ст. 368 КК України( в редакції Закону № 221-VІІ від 18.04.2013, із змінами, внесеними згідно із Законом № 222- VІІ від 18.04.2013) до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади судді і посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади строком на 3 роки та з конфіскацією усього належного йому майна.
Вироком також вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_11 , перебуваючи на посаді судді та заступника голови Ріпкинського районного суду Чернігівської області, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду за вчинення в його інтересах дій з використанням наданого йому службового становища за наступних обставин.
Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 14.12.2006 року № 471-V ОСОБА_11 безстроково обрано на посаду судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області.
Рішенням Ради суддів України від 18.01.2008 року № 6 ОСОБА_11 призначено заступником голови Ріпкинського районного суду Чернігівської області.
В подальшому постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 19.09.2013 року № 604-VII ОСОБА_11 звільнено з посади судді.
На підставі статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI ОСОБА_11 як професійний суддя реалізовував судову владу в Україні. Таким чином, перебуваючи на посаді судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області, ОСОБА_11 у вказаний період постійно здійснював функції представника влади, тобто був службовою особою.
Відповідно до примітки 2 ст. 368 КК України ОСОБА_11 , обіймаючи посаду судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області, був службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Проте, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, суддя ОСОБА_11 , протиправно, в порушення вимог ст.6 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 року № 3206-VI, умисно з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення використав наданій йому повноваження та вчинив злочин у сфері службової діяльності.
Так, 29.03.2013 року прокурор Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_13 у порядку ст. 291 КПК України направив до Ріпкинського районного суду Чернігівської області для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001 за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України. Автоматизованою системою документообігу суду вказане провадження розподілено для розгляду судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області ОСОБА_11 ..
За результатами підготовчого судового засідання згідно з ухвалою від 23.04.2013 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000001 за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.
В період проведення судових засідань у цьому провадженні, а саме, у травні 2013 року суддя ОСОБА_11 через адвоката Ріпкинської юридичної консультації адвокатського об`єднання «Чернігівська обласна колегія адвокатів» ОСОБА_14 поставив ОСОБА_12 умову передати йому як неправомірну вигоду кошти в сумі 30000 гривень за постановлення стосовно нього вироку, яким ОСОБА_12 буде призначено покарання зі звільненням від його відбування.
В подальшому, 18.06.2013 року, ОСОБА_11 через ОСОБА_14 повідомив ОСОБА_12 умову передати йому зазначену суму грошових коштів за ухвалення стосовно ОСОБА_12 вироку, яким його буде виправдано в частині вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а за ч. 2 ст. 382 КК України буде призначено покарання зі звільненням від його відбування.
Виконуючи умови ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які діяли узгоджено, ОСОБА_12 21.06.2013 року, близько 12 год. 15 хв., перебуваючи поблизу приміщення Ріпкинського районного суду Чернігівської області по вул. Святомиколаївській, 94, у смт. Ріпки Чернігівської області, передав з рук у руки ОСОБА_14 для подальшої передачі ОСОБА_11 першу частину неправомірної вигоди в сумі 10000 гривень. У ході цієї зустрічі ОСОБА_14 поставив ОСОБА_12 раніше визначену ОСОБА_11 умову передати йому іншу частину неправомірної вигоди в сумі 20000 гривень до початку судового засідання, що мало відбутися під головуванням судді ОСОБА_11 о 10 год. 00 хв. 04.07.2013 року.
24.06.2013 року, в другій половині дня, ОСОБА_14 , перебуваючи поблизу свого помешкання по АДРЕСА_2 , передав ОСОБА_11 одержану від ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 10000 гривень.
У подальшому, маючи на меті одержання всієї обумовленої суддею ОСОБА_11 суми неправомірної вигоди, 04.07.2013 року, близько 08 год. 30 хв. ОСОБА_14 , перебуваючи поблизу приміщення Ріпкинського районного суду Чернігівської області по вул. Святомиколаївській, 94, у смт. Ріпки, одержав з рук в руки від ОСОБА_12 другу частину неправомірної вигоди у сумі 18500 гривень для подальшої передачі ОСОБА_11 за поставлення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_12 у частині вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та за призначення покарання зі звільненням від його відбування за ч. 2 ст. 382 КК України.
З метою укриття предмета неправомірної вигоди ОСОБА_14 приніс отримані від ОСОБА_12 гроші до свого помешкання по АДРЕСА_2 та сховав їх в одній із кімнат. Частину неправомірної вигоди у сумі 4000 гривень ОСОБА_14 за погодженням зі ОСОБА_11 залишив собі за сприяння у вчиненні злочину.
Цього ж дня з метою одержання неправомірної вигоди ОСОБА_11 на власному автомобілі Ford C-max Тrend, державний номерний знак НОМЕР_1 , підвіз ОСОБА_14 до його помешкання по АДРЕСА_2 . Приїхавши за вказаною адресою, близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_11 залишився в автомобілі, а ОСОБА_14 надав свій портфель, до якого згідно з попередньою домовленістю ОСОБА_14 повинен був покласти решту суми неправомірної вигоди, одержаної від ОСОБА_12 ..
Діючи узгоджено зі ОСОБА_11 , ОСОБА_14 зайшов до будинку, поклав до вказаного портфелю частину одержаних від ОСОБА_12 коштів у сумі 14500 гривень. Вийшовши на вулицю, за вказівкою ОСОБА_11 , ОСОБА_14 сів на заднє сидіння автомобіля ОСОБА_11 , де залишив портфель з грошима, а сам вийшов.
Одразу ж після одержання неправомірної вигоди, близько 19 год. 50 хв., ОСОБА_11 , який рухався на вказаному автомобілі по вул. Васильєва у смт. Ріпки, було зупинено співробітниками правоохоронних органів. Під час обшуку на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_11 виявлено портфель, з якого вилучено кошти у сумі 100 гривень однією купюрою з першої частини одержаної від ОСОБА_12 неправомірної вигоди та кошти у сумі 14500 гривень з другої частини одержаної від ОСОБА_12 неправомірної вигоди за постановлення стосовно нього виправдувального вироку в частині вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та за призначення покарання зі звільненням від його відбування за ч. 2 ст. 382 КК України.
Крім того, ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 31.03.2017 року заяву обвинуваченого ОСОБА_11 про роз`яснення судового рішення було задоволено, роз`яснено обвинуваченому про те, що суд при ухваленні вироку не застосував положення ст. 72 КК України за відсутності підстав. Вимоги ч.3 ст. 415 КПК України були виконані під час розгляду кримінального провадження і результати викладені у вироку суду.
В апеляційній скарзі на ухвалу від 31.03.2017 року обвинувачений просить ухвалу скасувати, призначити новий судовий розгляд заяви про роз`яснення судового рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що оскаржуваною ухвалою змінено зміст вироку, а сама заява по суті залишилася не розглянутою.
В апеляційній скарзі на вирок суду обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати у зв`язку із порушенням загальних засад кримінального провадження, допущену істотну неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства, неправильне застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, закрити кримінальне провадження через відсутність події кримінального правопорушення та скасувати вжиті заходи забезпечення кримінального провадження. Заявляє клопотання про проведення судового розгляду з дослідженням усіх доказів по справі, задовольнити заяву про відвід прокурора ОСОБА_15 . В обґрунтування своїх вимог зазначає, щовсупереч вимогам ст. 291 КПК України на час одержання обвинувального акту суд мав усі матеріали кримінального провадження та сформував упереджене ставлення до нього. У заявлених відводах головуючому судді, прокурорам ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 було необгрунтовано відмовлено. Обвинувальний акт надійшов до Славутицького міського суду з порушенням правил підсудності. Заява про відвід судді ОСОБА_18 розглядала суддя ОСОБА_19 , яка раніше брала участь в даному кримінальному провадженні. В обвинувальному акті не було сформульоване обвинувачення, а містилося твердження про те, що він «скоїв» тяжке кримінальне правопорушення без зазначення редакції закону. У задоволенні клопотання про приєднання судових рішень щодо ОСОБА_20 та ОСОБА_21 було відмовлено. В обвинувальному акті не були зазначені мета і мотив інкримінованих кримінальних правопорушень та які організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції він використав. Свистун не був залучений до провадження як потерпілий. В обвинувальному акті неправильно було зазначено його місце народження та адреса, невірно вказана група прокурорів, не вказано коли було розпочато кримінальне провадження, до акту було додано 2 Реєстри матеріалів досудового розслідування, у яких не повністю зазначені відомості. Стороною обвинувачення не було надано стороні захисту матеріали речових доказів для приховування фактів фальшування матеріалів кримінально провадження. Обвинувальний акт 19.10.2015 року складено і направлено до суду поза межами строків досудового розслідування, тобто не уповноваженою на те законом особою і не має юридичного значення. Суд не прийняв процесуальне рішення про відмову захисника ОСОБА_22 від виконання своїх обов`язків. Співучасник ОСОБА_20 і ОСОБА_21 були допитані в судовому засіданні в статусі свідків. ОСОБА_20 змінював свої показання відповідно до того, як було зазначено в обвинувальному акті, але суд не надав цьому оцінку. Обшук у ОСОБА_20 було проведено із порушеннями не залучено представника Ради адвокатів. При розгляді у підготовчому судовому засіданні клопотання про припинення дії вжитих запобіжних заходів, суд відмовив у витребуванні доказів, чим обмежив права власників, володільців і заставоутримувачів обтяженого судовими ухвалами майна. Суд відмовив у призначенні експертиз незавіреної копії витягу з кримінального провадження та повідомлення про початок досудового розслідування від 18.06.2017 року, що може свідчити, що усі докази, здобуті внаслідок процесуальних рішень, слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій до моменту внесення 27.06.2017 року відомостей до ЄРДР, є недопустимими. Суд не взяв до уваги його заяви про позапроцесуальний вплив на свідків, внаслідок чого вони давали показання на користь сторони обвинувачення. Суд не дослідив питання про вчинення провокативних дій працівниками СБУ щодо нього у зв`язку з відмовою бути агентом СБУ. Суд належним чином не виклав та не оцінив показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . Ніхто зі свідків не підтвердив наявність у нього на робочому місці калькулятора. В судовому засіданні він цікавився здоров`ям обвинуваченого ОСОБА_21 , оскільки розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з хворобою останнього. Слідчим ОСОБА_26 були підроблені протоколи вручення грошей ОСОБА_21 21.06.2013 року та 04.07.2017 року, оскільки ним вони не підписані та містять суперечності, однак суд не визнав їх недопустимими доказами. Вручення йому підозри, обшук автомобіля були проведенні незаконно. Під час обшуку автомобіля працівники СБУ підкинули в його автомобіль темний пакунок. Після зупинки його автомобіля він був незаконно затриманий, до нього застосовували силу, відмовили у виклику захисника, примусово відібрали пояснення. Суд належним чином не дослідив його версію про провокацію злочину. Досудове розслідування проводилося не уповноваженим слідчим, до якого заява від імені ОСОБА_21 потрапила у позапроцесуальний спосіб, що свідчить про замовний характер розслідування. Наслідком цих порушень повинно бути визнання усіх доказів обвинувачення неприпустимими. Свистун із заявою до слідчого відділу СБУ не звертався, кримінальне провадження щодо нього є наслідком узгоджених незаконних дій керівництва прокуратури Чернігівської області та УСБУ в Чернігівській області. Суд не усунув суперечності між протоколом про результати контролю за вчиненням злочину, відповідно до якого ОСОБА_21 було вручено 20000 грн., ОСОБА_20 передав Шляхову 15 000 грн., під час обшуку автомобіля Шляхова було вилучено 15500 грн. Судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та про тимчасовий доступ до інформації щодо ОСОБА_21 , яка знаходиться в оператора телекомунікацій ПрАТ «Київстар» для з`ясування відомостей про час подання заяви ОСОБА_21 , здійснення ним під контролем СБУ дзвінка ОСОБА_20 , коли до реєстрації його заяви в ЄРДР, виконуючи вказівки СБУ, він провокує останнього на вчинення кримінального правопорушення. Всупереч вимогам ч.1 ст. 348 КПК України, головуюча суддя не роз`яснила йому суть зміненого обвинувачення, яке було оголошено в судовому засіданні 27.12.2016 року. При ухваленні вироку суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення в частині дати передачі неправомірної вимоги в сумі 10000 грн. Судом безпідставно відхилено клопотання про визнання недопустимими доказами ухвал слідчих суддів та матеріалів їх виконання. Ухвали слідчих суддів про проведення негласної слідчої(розшукової) дії щодо адвоката Борщака ухвалені всупереч вимогам ст.. 23 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Матеріали, здобуті за наслідками негласних слідчих, дій були надані суду з порушенням вимог КПК. Суд, дослідивши надані стороною захисту докази, навіть не перелічив їх у вироку, не зазначив суті, їх змісту, не надав їм оцінки. Додаткові матеріали кримінального провадження, отримані стороною захисту під час судового розгляду відносно яких були 22.06.2016 року виконані вимоги ч.11 ст.290 КПК не були приєднані судом до матеріалів справи та не досліджені в подальшому. Показання обвинуваченого викладені стисло та вибірково, у вироку їм надана поверхова оцінка. Свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 не підтвердили свою участь у проведенні слідчих дій в службовому кабінеті слідчого прокуратури Чернігівської області, їх показання різняться. Однак суд послався на них у вироку. Свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які були понятими, так і не були допитані в судовому засіданні. Суд не обґрунтовано не визнав недопустим доказом висновок експерта № 491 за результатами проведення судової компютерно-технічної експертизи. У вироку серед учасників не зазначений прокурор ОСОБА_31 .

В апеляційній скарзі захисник просить повторно дослідити обставини, встановлені судом, шляхом дослідження записів судових засідань суду першої інстанції та наданих сторонами провадження доказів, вирок суду скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України. Вважає, що судом було допущено неповноту судового розгляду. Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Обґрунтовуючи своїх вимоги, зазначає, що захиснику обвинуваченого ОСОБА_22 не було вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування та не було повідомлено про завершення досудового розслідування. Судом безпідставно було відмовлено у поверненні обвинувального акту прокурору з цих підстав. Стороною обвинувачення йому не було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, які в ході судового розгляду приєднувались та досліджувались як докази по справі. В судовому засіданні не були досліджені речові докази кошти на загальну суму 15600 грн., вилучені з автомобіля ОСОБА_11 . Судом не в повному обсязі прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_12 щодо обставин подання заяви до СБУ в Чернігівській області та вручення йому коштів працівниками СБУ. Справа була розглянута судом з порушенням правил підсудності. У зміненому обвинувальному акті вказано що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, що є порушенням принципу презумпції невинуватості. Всупереч вимогам ч.2 ст. 291 КПК України суду було надано обвинувальний акт разом з усіма матеріалами справи та доказами. Негласні слідчі дії в даному провадженні були проведені з порушеннями. Слідчі та процесуальні дії вчинені слідчим ОСОБА_32 є такими, що вчинені без відповідної процесуальної підстави. Змінений обвинувальний акт є таким, що виходить за межі пред`явленого обвинувачення. Повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_11 не уповноваженою особою.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитись від підтримування обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тобто, зазначена вище норма закону визначає випадки, в яких суд може вийти за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що надійшов до суду. Це : зміна обвинувачення прокурором, висунення прокурором нового обвинувачення, відмова прокурора від підтримування обвинувачення та за ініціативою суду лише в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи. В усіх інших випадках суд повинен проводити судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення. В разі, якщо суд з власної ініціативи змінює формулювання обвинувачення, це є порушенням права особи на захист, оскільки з таким обвинуваченням особа не знайомилась та від такого обвинувачення вона не захищалася.

З обвинувального акту вбачається, що обвинувачення ОСОБА_11 ставило у вину отримання неправомірної вигоди в сумі 10000 грн. від ОСОБА_12 через ОСОБА_14 в період часу з 22.06.2013 року по 23.06.2013 року. Суд же у вироку зазначив, що вважає встановленим, що передача 10000 грн. як першої частини неправомірної вигоди відбулася саме 24.06.2013 року у другій половині дня, а не в період з 22 по 23 червня 2013 року, як зазначено в обвинувальному акті . Тобто, суд перевищив свої повноваження та вийшов за межі висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, чим порушив його право на захист.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув фактично не висунуте обвинувачення та ухвалив щодо нього вирок, що є неприпустимим і суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст.8 КПК України, та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
Таким чином, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_11 допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що мають вагоме значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що відповідно до вимог ст.ст.410, 412 КПК України є підставою для скасування вироку суду.
Згідно з вимогами ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч.6 ст.9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п.2 ч.1 ст.7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду, передбачені ст.ст.23,370 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України.
Зазначені вище порушення колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України визнає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до переконання про необхідність скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чим іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді слід всебічно, повно та об`єктивно дослідити та дати оцінку всім наданим сторонами кримінального провадження доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. При цьому колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційних скаргах підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Славутицького міського суду Київської області від 17.03.2017 року щодо ОСОБА_11 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :