Справа № 683/976/17
1-кп/683/23/2018

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2018 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий 11 листопада 2016 року Старокостянтинівським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
Обвинуваченого ОСОБА_4 вироком Старокостянтинівського районного суду від 11.11.2016 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт.
17.01.2017 працівниками Старокостянтинівського МРВ КВІ ОСОБА_4 під підписку ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання та попереджено про кримінальну відповідальність згідно ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт. 19.01.2017 ОСОБА_4 повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт у Старокостянтинівській ЖЕК, де він був ознайомлений із переліком робіт, які буде виконувати, а також із правилами техніки безпеки.
Відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу Україні ОСОБА_4 повинен був додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання, а саме: сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для нього об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт.
Будучи ознайомленим з порядком відбування покарання та попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, ОСОБА_4 о 08:00 год. 19.01.2017 прийшов на роботу до Старокостянтинівської ЖЕК, але всупереч ст. 37 КВК України, виконувати роботу категорично відмовився та діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання о 09:00 год. самовільно залишив робоче місце. З 20.01.2017 по теперішній час ОСОБА_4 до відпрацювання громадських робіт не приступав та до вказаного часу призначене покарання безпричинно не відбув і категорично відмовився його відбувати.
Таким чином своїми умисними діями, що виразились в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.
20 квітня 2017 між прокурором Старокостянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 472 КПК України укладена угода про визнання винуватості.
Згідно угоди сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України.
Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, у виді 4 місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 71 та п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту шляхом часткового складання покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду від 11.11.2016 остаточно призначити покарання у виді 4 місяців 9 днів арешту.
В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди, просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджене в угоді покарання.
Прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.
Захист не заперечив проти затвердження угоди.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода про визнання винуватості.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Узгоджене угодою про визнання винуватості покарання для обвинуваченого визначене за ч. 2 ст. 389 КК України. Правильно призначено покарання і за сукупністю вироків на підставі ст. ст. 71, 72 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її невиконання.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, а також існують фактичні підстави для визнання ним винуватості, суд дійшов висновку про наявність всіх необхідних матеріальних та процесуальних підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Обираючи вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений на протязі 22 років 6 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, громадського порядку та був засуджений до реального покарання (здебільшого позбавлення волі), належних висновків не зробив, продовжив злочинну діяльність, тому суд прийшов до переконливого висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 лише в умовах ізоляції від суспільства та необхідність призначення йому покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.
За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд прийшов до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого слід призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 4 місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 71 та п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту шляхом часткового складання покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду від 11.11.2016 остаточно призначити покарання у виді 4 місяців 9 днів арешту.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 473, 475 КПК України,
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 71 та п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту шляхом часткового складання покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду від 11.11.2016 остаточно призначити покарання у виді 4 місяців 9 днів арешту.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ________________