УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника володільця майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 126 12.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначив, що 02.06.2017 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/18645/17 у вказаному вище кримінальному провадженні накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

На думку ініціатора клопотання, арешт накладений необґрунтовано, оскільки слідчим не доведені обставини, що дають підстави вважати арештоване майно речовим доказом у кримінальному провадженні та виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи. Крім того, заявник звернув увагу на тривалість досудового розслідування та нездійснення слідчим будь-яких процесуальних дій, спрямованих на встановлення осіб, причетних до кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

У зв`язку з цим заявник просив скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 .

У судовому засідання представник володільця майна клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, оскільки наполягали на обґрунтованості рішення слідчого судді, яким накладений арешт на вказану вище квартиру та наявності подальшої необхідності у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя, заслухавши учасників розгляду, дійшов висновку про таке.
У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві та у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 126 12 накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Підставою для прийняття такого рішення стали встановлені під час досудового розслідування обставини шахрайського заволодіння вказаною вище квартирою, яка належить ОСОБА_6 .
З огляду на зазначене, слідчим ініційовано накладення арешту на нерухоме майно, оскільки зазначена квартира є об`єктом злочинних посягань.
Накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя врахував, що останнє відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є предметом злочину, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, саме на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

У той же час, оцінюючи наведені представником володільця майна у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, що зазначена квартира є доказом у кримінальному провадженні, отже залишається актуальним забезпечення її схоронності шляхом заборони відчуження чи розпорядження нею. Наведене свідчить про необґрунтованість застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту його права власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності гр. ОСОБА_7 відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 132, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 126 12 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1