Справа № 504/3696/17
Провадження № 1-кп/504/227/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2018смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 09.12.2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лабитнани Тюменської області Російської Федерації, українця за національністю, громадянина України, освіта середня (спеціальна), не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця командира автомобільного відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2014 року ОСОБА_7 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.07.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 46-к зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира автомобільного відділення комендантського взводу.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового кладу військової частини.

Відтак, з 01.07.2014 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира автомобільного відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», з метою тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби о 14 год. 30 хв. 01.08.2014 року, без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 14.08.2014 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

14.08.2014 року відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_7 виключений зі списків особового складу військової та звільнений з військової служби.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира автомобільного відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», з метою тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби о 14 год. 30 хв. 01.08.2014 року, без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 14.08.2014 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У скоєному ОСОБА_7 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині).

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до злочинів середньої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я, на обліку у психіатра не перебуває.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи особу винного, думку прокурорів, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 407 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Судові витрати по провадженню відсутні.

Речові докази по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1