УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника обвинуваченого
ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25.07.2017, Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України на 3 роки позбавлення волі, з випробувальним терміном 2 роки,
засуджено за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 частково приєднано до покарання невідбуте ним покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року та призначено остаточне покарання - 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому встановлено рахувати з 14 вересня 2017 року.
На підставі ст. 72 ч.5 КК України, встановлено, у разі засудження ОСОБА_8 до позбавлення волі зарахувати йому попереднє ув`язнення у строк покарання день за день.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили встановлено залишити попередній тримання під вартою.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомир, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше несудимого,
засуджено за ч.2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75,76 КК України, обвинуваченого ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.
Питання про речові докази вирішено відповідно до положень ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 13 вересня 2017 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_10 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 перебували поблизу кафе «Барбарис», що знаходиться по вул. Київській, 13-в в м. Житомирі. В цей момент ОСОБА_10 та ОСОБА_8 побачили раніше незнайомого ОСОБА_11 який стояв неподалік приміщення вказаного кафе. Побачивши ОСОБА_11 , усвідомивши, що за зовнішнім виглядом незнайомий громадянин може мати при собі цінне майно та не здатний чинити вагомого опору, ОСОБА_10 з ОСОБА_8 вступили у попередню злочинну змову, з метою відкритого викрадення чужого майна.
Підійшовши до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_8 , попросили у потерпілого скористатися його мобільним телефоном марки «Oukitel K6000 Pro», на що останній погодився.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, в цей же день, час та місці, ОСОБА_10 шляхом ривка забрав з рук ОСОБА_11 його мобільний телефон марки «Oukitel K6000 Pro», білого кольору, вартістю 3999 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_10 за передньою змовою з ОСОБА_8 відвели потерпілого подалі від сторонніх осіб та рухаючись по вул. Покровській, що в м. Житомирі, поблизу будинку № 5/1, ОСОБА_11 намагався забрати свій телефон у ОСОБА_12 , однак ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою подолання опору потерпілого та утримання викраденого майна, наніс один удар пластиковою пляшкою в область шиї ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, відкрито заволодів навушниками «Gemix BH-07», вартістю 871 грн., що висіли на шиї потерпілого.
В подальшому, прибувши до банкомату, що за адресою м. Житомир, площа Перемоги,10-а, ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 свій рюкзак з тканини чорного кольору, в якому знаходилися особисті документи та речі потерпілого, які для нього матеріальної цінності не становлять.
Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 наказали ОСОБА_11 надати доступ до його банківської картки, на якій, з його слів зберігалися грошові кошти, а тому на вимогу ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , потерпілий надав доступ до власної банківської картки, з якої подальшому ОСОБА_10 зняв грошові кошти в сумі 550 грн., якими протиправно заволодів.
В послідуючому, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з викраденим майном намагалися втекти, ОСОБА_8 , виконав усі дії, які вважав необхідними, для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий потерпілим ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_10 із викраденим майном з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 5420 грн.
Не погоджуючись з даним вироком суду першої інстанції адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вищевказаний вирок Богунського районного суду в частині визнання винним її підзахисного ОСОБА_8 , а також змінити вирок суду та призначити останньому покарання з застосуванням ст.69 КК України - три роки позбавлення волі. З застосуванням ст.71 КК України приєднати до даного вироку частину невідбутого покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 25.07.2017 та призначити остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки.
Вважає оскаржуваний вирок суду таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На її думку тяжкість призначеного ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття її підзахисного, активне сприяння останнім розкриттю злочину та суду. А також те, що останній має молодий вік, перебував у вкрай тяжкому матеріальному положенні та може виправитись без ізоляції від суспільства.
На її думку застосування відносно ОСОБА_8 такого покарання, як позбавлення волі може негативно вплинути на його світогляд.
09.01.2018, від прокурора ОСОБА_13 надійшли заперечення на вказану апеляційну скаргу, в якій вона просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали вказану апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила щодо її задоволення, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що подана адвокатом ОСОБА_9 апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, доведена сукупністю доказів і ніким в апеляційному порядку не оспорюються, як і не оспорюється правильність кваліфікації його дій.
Докази вини ОСОБА_8 , які наведені у вироку, давали суду всі підстави для прийняття зазначеного судового рішення. З даними висновками суду і його оцінкою доказів апеляційний суд також погоджується.
Що стосується апеляційних доводів захисника ОСОБА_9 про суворість призначеного її підзахисному покарання, то вони є безпідставними.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначаючи ОСОБА_8 покарання, у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відносяться до категорії тяжких. Дані про його особу, згідно яких останній має молодий вік, посередню характеристику за місцем проживання, є раніше судимою особою за умисні злочини проти власності, один з яких відноситья до категорії тяжких та під час випробувального терміну за його вчинення вчинив новий корисливий злочин.
Крім цього, судом враховано, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, приніс публічні вибачення потерпілому, критично ставиться до вчиненого, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Окрім зазначеного, суд першої інстанції дотримався вимог ч.3 ст.68 та ч.1 ст.69-1 КК України, згідно яких призначення покарання за вчинення замаху на злочин та при наявності обставин, що пом`якшують покарання, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин строку або розміру покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу. При тому, як максимальний розмір покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України становить 6 років позбавлення волі.
Враховуючи вищевказане в своїй сукупності, а також те, що ОСОБА_8 будучи особою раніше судимою за умисні майнові злочини, передбачені ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на шлях виправлення не став та під час випробувального терміну за їх вчинення знову вчинив кримінальне правопорушення майнового характеру поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, то висновки суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе є обґрунтованими, а призначене йому покарання у виді реального позбавлення волі справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Крім цього, згідно положень п.10 ч.4 ПП ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання є неприпустимим.
За таких обставин, підстав для призначення ОСОБА_8 менш суворого покарання та застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України, як про те просить у своїй апеляції захисник ОСОБА_9 апеляційний суд не вбачає.
Що ж до апеляційних вимог адвоката ОСОБА_9 про скасування вироку суду першої інстанції, то вони також не можуть бути задоволені, оскільки передбачених ст. 409 КПК України підстав для прийняття такого рішення апеляційним судом також встановлено не було.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 20 листопада 2017 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України без зміни.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення, а засудженим ОСОБА_8 протягом того ж строку, з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді: