Справа №472/676/17 21.12.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/784/710/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_10 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2017 року про накладення арешту на ? частину нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Веселинівського ВП ГУНП в Миколаївській області про накладення арешту на 1/2 частину вказаного майна.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2017 року задоволено клопотання слідчого Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 про арешт майна. Накладено арешт на 1/2 частину нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві спільної сумісної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та заборонено розпоряджатися даним житловим будинком.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що рішення слідчим суддею прийняте незаконно.
Стверджує, що під час звернення до суду слідчим не було враховано, що згідно рішення суду від 26 грудня 1997 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 - розірвано.
Зазначає, що на момент придбання будинку ОСОБА_11 , вона не перебувала у шлюбі із ОСОБА_7 , відсутні бідь-які дані щодо прийняття участі ОСОБА_7 у придбані вказаного будинку, а тому, на переконання апелянта, ніякого права у ОСОБА_7 на спільну сумісну власність не має.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Органами досудового слідства встановлено, що 28 липня 2017 року біля 22 год. ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та невстановлена особа, переслідуючи корисливий мотив, маючи намір на незаконне збагачення, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб проникли до домоволодіння ОСОБА_14 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де погрожуючи предметом зовні схожим на пістолет та нанісши ОСОБА_14 удари в різні частини тіла, спричинивши останньому тілесні ушкодження, заволоділи майном ОСОБА_14 , зокрема грошовими коштами в сумі 170000 доларів США, 2000 гривень та золотими виробами.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя посилаючись на положення ст. 98, 170 КПК України, вказав про відповідність зазначеного у клопотанні нерухоме майно критеріям визначених у ст. 98 КПК України та наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисників на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення. наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Як передбачено п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно вимогам ч. 3 та 4 ст. 170 КПК України, у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 цієї статті, арешт може накладатися на майно підозрюваного.
При вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею додержані вказані вимоги КПК України.
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, санкція якої передбачає як вид покарання конфіскацію майна.
Як вказано апелянтом в апеляцій скарзі потерпілим ОСОБА_14 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 170000 доларів та 250 000 гривень.
Як слідує даних Вознесенського МБТІ 2 серпня 2000 року ОСОБА_11 на підставі договору обміну разом з ОСОБА_15 набули право власності на майно за адресою: АДРЕСА_1 .
Виходячи з даних копія паспорта підозрюваного ОСОБА_7 , ним 5 листопада 1996 року зареєстровано шлюб з ОСОБА_16 .
За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на вказане майно підозрюваного ОСОБА_7 з метою уникнення ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України.
Посилання апелянта на рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 1996 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , як безумовну підставу для відмови у накладенні арешту на зазначене майно, є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Так, відповідно до положень ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на момент існування правовідносин вказаних апелянтом, а саме, правовідносин щодо часу припинення шлюбу між підозрюваним Берією та ОСОБА_11 , шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану. Дані про таку реєстрацію відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до положень ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Як слідує з матеріалів кримінального та судового провадження, підозрюваний ОСОБА_7 зазначав адресу свого проживання саме того будинку, на ? частину якого накладено арешт, а саме: АДРЕСА_1 .
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.
Керуючись ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 426, 532 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Ухвалу слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2017 року про арешт 1/2 частини нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді: