1-кп/154/65/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2018 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , приватного підприємця, з вищою освітою, розлученого, громадянина України, українця, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 з метою здійснення підприємницької діяльності, діючи всупереч вимогам ст.ст.112, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, у лютому 2014 року (точної дати та часу не встановлено) самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності площею 20 кв.м., яка знаходиться біля приміщення автостанції ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» по вул. Данила Галицького, 14 в м. Володимирі-Волинському, на якій розмістив одноповерхову металічну конструкцію (торгівельний павільйон), котра знаходиться на самовільно зайнятій земельній ділянці по даний час.
У відповідності до Генерального плану розвитку Державного історико-Культурного заповідника «Стародавній Володимир», затвердженого рішенням Володимир-Волинської міської ради №15/5 від 27.08.2004 р., земельна ділянка по АДРЕСА_2 входить у охоронні зони пам`яток архітектури.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки, вчиненому щодо земель в охоронних зонах.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування та в ході підготовчого судового засідання добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззаперечно визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Під час досудового розслідування 18.01.2018 р. підозрюваний ОСОБА_4 діючи добровільно, без застосування насильства та примусу, погроз уклав із прокурором угоду про визнання винуватості.
Прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 197-1 КК України, а також покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, який є злочином невеликої тяжкості.
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 471 КПК України, а також вимогам ч.2 ст. 197-1 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та опитавши сторони угоди, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для затвердження судом угоди про визнання винуватості.
Судом з`ясовано, що обвинуваченому ОСОБА_4 цілком зрозумілі його права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, дані наслідки йому зрозумілі.
Після наданих роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди про визнання винуватості.
Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди під час підготовчого судового засідання суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості та призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання за ч.2 ст. 197-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 314, 374, 375, 474, 475 КПК України, суд,
Затвердити угоду про визнання винуватості від 18 січня 2018 року, укладену між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1