Справа № 750/92/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/23/2017
Категорія - ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 травня 2015 року за № 0003302 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2016 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, має на утриманні дитину 2005 року народження, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2016 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку у два роки шість місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 50000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Цивільний позов у частині вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 491,04 грн. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

На вирок суду захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи про невідповідність вироку закону, просить його скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ст. 284 КПК України.

Свої доводи аргументує тим, що показання обвинуваченої є послідовними і підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Враховуючи, що зіткнення сталося за межами пішохідного переходу, а потерпілий ОСОБА_11 не йшов, а біг в напрямку руху автомобіля, то ОСОБА_10 не мала можливості своєчасно побачити його та застосувати екстрене гальмування. Автор скарги вважає, що висновку експерта від 05.11.2015 року №255, на який посилається суд як на доказ вини, дана невірна оцінка. Крім того, суд ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_12 посилаючись на свідчення потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , які з позиції захисника є не об`єктивними. Крім того, вважає, що і критично необхідно відносить до висновку експерта №514 від 15.10.2015 року, оскільки як вказує захисник, посилаючись на даний висновок, суд не врахував, що він зроблений на підставі вихідних даних, які не відповідають дійсності.

В апеляційній скарзі потерпілого поставлена вимога про скасування вироку в частині призначеного покарання і постановлення нового вироку, який ОСОБА_10 призначити реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті, без застосування положень ст. 75 КК України. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є явно несправедливим через м`якість, а так само невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Так, звертає увагу, що суд вирішуючи питання про міру покарання врахував ту обставину, що ДТП настала в умовах порушення потерпілим п. 4.7 ПДР України, проте суд не взяв до уваги свідчення потерпілого та свідка в тій частині, що вказані особи переходили дорогу по пішохідному переходу. Також суд не дав належної оцінки показання обвинуваченої, яка наполягала що ДТП сталося на відстані 10-15 метрів від пішохідного переходу, а також не оцінює дії водія на відповідність вимогам п. 18.1 ПДР. За цих обставин, потерпілий категорично не погоджується з висновками про те, що ДТП сталася в умовах порушення правил дорожнього руху з боку потерпілого. Вважає показання обвинуваченої спрямованими завести суд в оману, щоб уникнути кримінальної відповідальності та переконаний що при призначенні покарання не взята до уваги позиція потерпілого щодо лише реальної міри покарання. Більше того, акцентує увагу колегії суддів, що взагалі не враховані дані щодо потерпілого, отримані ним тілесні ушкодження, тривала втрата працездатності та роботи, понесені витрати на лікування. За таких обставин, призначене покарання на думку автора скарги суперечить вимогам ст. 65 КК України, а тому вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2015 року о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 керуючи автомобілем марки «Geely MR-7151A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась в м. Чернігові по вулиці Героїв Чорнобиля зі сторони проспекту Миру в напрямку вулиці Алексєєва.

Рухаючись у вказаному напрямку в районі нерегульованого перехрестя вулиць Героїв Чорнобиля Мстиславська, ОСОБА_10 проявила неуважність, неправильно оцінила дорожню обстановку, під час виникнення небезпеки для руху негайно не вжила заходів до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який у стані алкогольного сп`яніння перетинав проїжджу частину поза межами нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, поверхневих ран тім`яної-потиличної області голови, правої верхньої та лівої нижньої кінцівок, обширних саден правої верхньої та лівої нижньої кінцівок, тулубу, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 255 від 05.11.2015 в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 , порушила вимоги п.п. 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху, що перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями ОСОБА_10 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченої та її захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілого та його представника, яка підтримали апеляційну скаргу потерпілого та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката обвинуваченої, думку прокурора, який вважав доводи апеляційних скарг необґрунтованими, проте вказував на незаконність вироку, оскільки місцевий суд, на його думку, припустився такої неповноти судового розгляду, яка не дозволяла ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення і просив скасувати вирок й повернути справу на новий судовий розгляд, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченої та потерпілого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів провела до справі повне судове слідство, допитала обвинувачену, потерпілого, усіх свідків, дослідила матеріали справи та призначила судову авто технічну експертизу. При цьому колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на суперечливих доказах, а висновок судової автотехнічної експертизи, призначеної апеляційним судом, не дає можливості зробити однозначного висновку про винуватість чи невинуватість обвинуваченої.

Так, в судових засіданнях ОСОБА_10 показувала, що рухаючись по вул. Героїв Чорнобиля, помітила на тротуарі з лівої сторони проїжджої частини двох пішоходів, які, як їй здалося, були в стані алкогольного сп`яніння. Ці пішоходи, на її думку, не мали наміру переходити вулицю і вона продовжувала рух своїм авто, перетнувши пішохідний перехід, вона раптом побачила одного з пішоходів перед своїм автомобілем і скоїла на нього наїзд, при цьому застосувала гальмування і зупинила автомобіль. Стверджувала, що моменту переходу пішоходів через проїзну частину вулиці вона не бачила.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснити обставив ДТП не зміг, вказавши, що у зв`язку з отриманою травмою втратив свідомість і обставин подій не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_14 показав, що разом з ОСОБА_7 почав переходити вулицю Г. Чорнобиля по пішохідному переходу,змістився з нього поза його межі і в цей час ОСОБА_7 був збитий автомобілем.

Захищаючи інтереси ОСОБА_10 , її представник адвокат ОСОБА_9 наголошував на неправильній поведінці потерпілого на проїзній частині, що стало наслідком наїзду автомобіля на нього. Як доказ він приводив зізнання потерпілого свідкові лікарю, який його оглядав, що кинувся під автомобіль тому, що посварився з матір`ю. Свідок ОСОБА_12 (лікар, який оглядав потерпілого), будучи допитаним в місцевому і апеляційному суді ці обставини підтвердив, зазначивши водночас, що потерпілий був у стані сп`яніння та некритичним до свого стану.

З висновку експертизи за матеріалами досудового розслідування № 272 від 23.12.2015 р. (т.1 а.с. 156-159), вбачається, що в момент первинного контакту з автомобілем «Джилі» д.н. НОМЕР_1 , пішохід ОСОБА_7 знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні, розташовуючись лівою бічною поверхнею тіла до поверхні автомобіля, що травмувала.

Цей висновок експертизи суперечить показанням потерпілого і свідка ОСОБА_14 , до яких автомобіль наближався з правої сторони за ходом їхнього руху по проїзній частині. Яким чином удар автомобілем потерпілому був нанесений в ліву бічне поверхню тіла, а не в праву, лишилось невстановленим і в апеляційному суді встановити цього не вдалось.

Адвокатом ОСОБА_9 наголошувалось на неповноті досудового і судового слідства, зокрема не проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_10 . З метою усунення цієї неповноти, апеляційним судом в порядку ст. 333 КПК надавались доручення для проведення такого експерименту. Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що хоча цей експеримент проводився з участю ОСОБА_10 двічі, проте слідчий, який його проводив, провів його настільки недбало і неакуратно, що це в подальшому унеможливило проведення судової автотехнічної експертизи, призначеної в апеляційному суді. Так, проводячи слідчі експерименти, слідчий не спромігся встановити точне місце наїзду автомобіля на пішохода ОСОБА_15 , не зробив прив`язки автомобіля в різних його положеннях до сталих орієнтирів.

Місцевим судом в обґрунтування вироку покладено висновок судово-автотехнічної експертизи № 514 від 15.10.2015 р. відповідно до якого ОСОБА_10 в дорожньо-транспортній ситуації 11 травня 2015 року могла уникнути наїзду на пішохода шляхом екстреного гальмування. Цей висновок зроблено з урахуванням часу, за який пішохід подолав відстань від краю проїзної частини до місця зіткнення, швидкості автомобіля та відстані, яку цей автомобіль проїхав. Проте, використати цей доказ як такий, що підтверджує винуватість ОСОБА_10 можна лише за наявності інших, взаємодоповнюючих один одного доказів.

Пропонуючи колегії суддів скасувати вирок і призначити розгляд справи в суді першої інстанції, прокурор посилався на п.2 ч.1 ст. 410 КПК, мотивуючи це необхідністю дослідження в місцевому суді нових обставин, які стали відомі в суді апеляційної інстанції. Колегія суддів погоджується з такою пропозицією.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги підлягають ретельній перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2016 року щодо ОСОБА_10 скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4