Справа №483/256/17 20.02.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000125, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 травня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Очакові Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 травня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 28.02.2017 р. призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким його визнати винним за ч. 1 ст. 185 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції залишились нерозглянутими певні обставини, а саме не досліджені обставини його затримання, під час чого йому не роз`яснялись процесуальні права, не складався протокол затримання, під час досудового розслідування та судового розгляду захисник не залучався.
Судом не прийнято до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, повернення майна потерпілим.
Вказує на те, що суд обґрунтував своє рішення лише показаннями, наданими ним під час досудового розслідування і які надавались без участі захисника, а тому рішення суду є необґрунтованим.
Вважає, що судом не встановлено достатніх доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
На думку апелянта, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 374 КПК України і в резолютивній частині не зазначив строк і порядок набрання рішенням законної сили, порядок оскарження та отримання копій вироку, не роз`яснено право подавати клопотання про помилування, ознайомлення із журналом судового засідання, надавати письмові зауваження та заявляти клопотання про доставку у судове засідання суду апеляційної інстанції.
Апелянт зазначає, що до цього часу не отримував копію вироку, оформленого відповідно до вимог постанови КМУ № 1153 від 17.10.1997 р. та наказу Державної судової адміністрації України № 68 від 27.06.2006 р.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
В першій половині жовтня 2014 року ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, маючи вільний доступ до квартири АДРЕСА_2 , з вказаної квартири таємно викрав належну ОСОБА_8 пральну машину «Indesit» вартістю 4 000 грн. Викраденим майном обвинувачений розпорядився за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на зазначену суму.
В двадцятих числах березня 2016 року ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед марки «Україна» вартістю 500 грн., спричинивши останньому майнову шкоду на зазначену суму.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині відповідають фактичним обставинам і ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які судом перевірені. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України,а саме у таємному викраденні чужого майна, в тому числі, вчиненому повторно, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.
Що стосується доводів апелянта про те, що вирок суду ґрунтується лише на його показаннях, наданих під час досудового розслідування, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження визначених ст. 7 КПК України, одним з яких є безпосередність дослідження показань, речей і документів, у ст. 21 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Відповідно до п. 4 ст. ст. 349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КК України.
Як вбачається з журналу судового засідання від 05.05.2017 р. та технічного носія інформації, під час розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував обставин вчинення злочинів, а тому вони досліджувались судом за згодою учасників судового провадження в порядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, і відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що вину у вчиненні злочинів під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції він визнавав, пояснення з приводу обставин вчинених злочинів надавав добровільно.
Безпідставними є й доводи апелянта про порушення під час судового розгляду його права на захист, оскільки в ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що його право на захист у суді першої інстанції не порушувалось клопотань про залучення захисника для здійснення свого захисту він не заявляв. Такі його пояснення підтверджуються і матеріалами кримінального провадження, зокрема даними журналу судового засідання та технічного носія інформації.
Крім того, за даними реєстру матеріалів досудового розслідування, підозрюваному ОСОБА_5 роз`яснено право на захист, вручено пам`ятку про права.
До того ж, за даними пам`ятки про права та обов`язки особи (обвинуваченого), яка бере участь у судовому розгляді, ОСОБА_5 в суді першої інстанції відповідну пам`ятку 07.04.2017 р. отримав, тобто був обізнаний про своє право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту, в тому числі за рахунок держави, але впродовж розгляду кримінального провадження будь-яких заяв чи клопотань від ОСОБА_5 про призначення йому захисника не надходило.
Апелянт вважає, що його дії повинні кваліфікуватись за ч. 1 ст. 185 КК України, але за результатами дослідження обставин кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 вчинив дві крадіжки в першій половині жовтня 2014 року майна ОСОБА_8 та в двадцятих числах березня 2016 року майна ОСОБА_9 .
Відповідно ч. 1 ст. 32 КПК України, вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу визнається повторністю.
Саме за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфікуються дії особи, якщо вона вчинила крадіжку повторно.
У роз`ясненнях, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р., зазначено, що відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України, повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями.
За наведеного, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 судом першої інстанції за епізодом викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , як кримінальне правопорушення вчинене повторно, є вірною.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує на не дослідження судом першої інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених під час досудового розслідування, а саме не роз`яснення йому процесуальних прав, не залучення для його захисту захисника та не складання відповідного протоколу про його затримання.
За матеріалами кримінального провадження, до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшли два обвинувальні акти відносно ОСОБА_5 у кримінальних провадженнях № 0000080 та № 0000125 від 14.02.2017 р. та від 27.02.2017 р., які ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.04.2017 р. об`єднані в одне кримінальне провадження.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у зазначених кримінальних провадженнях не обирався. Затримання ОСОБА_5 та його утримання в державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» було обумовлено виконанням Очаківським ВП ГУНП в Миколаївській області розпорядження про виконання вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.11.2016 р. та вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 28.02.2017 р., яким ОСОБА_5 призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, і який набрав законної сили, а відтак доводи апелянта про порушення низки вимог кримінального процесуального закону при його затриманні позбавленні підстав в даному кримінальному провадженні запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
ОСОБА_5 також скаржився на невручення йому копії вироку суду, але відповідно наявних в матеріалах провадження розписок, копія вироку обвинуваченому ОСОБА_5 вручалась двічі 05.05.2017 р. та 31.05.2017 р.
За таких обставин твердження обвинуваченого про невручення йому копії оскаржуваного вироку є вигаданими.
Не заслуговують на увагу й доводи обвинуваченого про неврахування судом при призначенні йому покарання як обставини, що пом`якшує покарання, повернення майна потерпілим.
Так, відповідно роз`ясненням викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, викрадене ОСОБА_5 майно потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повернуто працівниками поліції. Ці обставини не свідчать про добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.
Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 не підтримав, подане ним 02.11.2017 р., клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому апеляційним судом вказане клопотання обвинуваченого не розглядається.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 травня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді
_____________________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3