Ухвала
іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000033 за касаційними скаргами прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та є процесуальним прокурором у кримінальному провадженні, та цивільного позивача в.о. голови правління Кредитної спілки «Мелон» ОСОБА_5 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року
ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку
с. Юрковка Звенігородського району Черкаської
області, громадянку України, мешканку

АДРЕСА_1 , відповідно до статті
89 КК України є такою, що судимості не мала,

засуджено за:
- частиною 2 статті 191 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю на строк 1 рік;
- частиною 3 статті 191 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю на строк 2 роки;
- частиною 4 статті 191 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю на строк 3 роки;
На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі стром на 5 років з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю на строк 3 роки.
Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язку, передбаченого пунктом 1 частини 1 статі 76 цього Кодексу.
На підставі статті 77 КК України призначене ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю на строк 3 роки визначено до самостійного і реального виконання.
Ухвалено запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_9 залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Ухвалено ОСОБА_9 визнати невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 191 КК України по епізодам від 23 серпня 2011 року потерпіла ОСОБА_10 , від 14 жовтня 2011 року та 19 листопада 2011 року потерпіла ОСОБА_11 ; частиною 2 статті 190 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею вказаних кримінальних правопорушень на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КК України.

Також, ухвалено залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_12 від 18 квітня 2012 року на суму 30000 грн матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди; ОСОБА_13 , КС «Мелон» на суму 845997,14 грн, ОСОБА_14 . Задоволено частково цивільні позови ОСОБА_12 від 02 листопада 2012 року, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , КС «Мелон». Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 у відшкодування матеріальної шкоди 13340 грн та моральної шкоди 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду 66567 грн та моральнк шкоду 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 матеріальну шкоду 18880,94 грн та моральну шкоду 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_17 матеріальну шкоду 43346,25 грн та моральну шкоду 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь КС «Мелон» матеріальну шкоду 133127,59 грн за позовом на суму 181348,74 грн. В задоволенні іншої частини позовів ОСОБА_12 від 02 листопада 2012 року, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , КС «Мелон» відмовлено. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 задоволено повністю та з ОСОБА_9 стягнуто на користь ОСОБА_18 матеріальну шкоду у розмірі 40000 грн.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватою і засуджено за наступних обставин.
07 липня 2009 року в денний час, ОСОБА_9 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02 березня 2009 року, на яку покладена повна матеріальна відповідальність, перебуваючи у приміщенні кредитної спілки «Мелон», що розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_18 , прийняла від останньої грошові кошти у сумі 40000 грн в якості внеску на депозитний рахунок «Стабільний» згідно договору № 3 від 07 липня 2009 року, в підтвердження чого, видала ОСОБА_18 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07 липня 2009 року невстановленого зразка, але заволоділа грошовими коштами ОСОБА_18 та до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не вносила, чим завдала ОСОБА_18 майнову шкоду на зазначену суму.
17 січня 2011 року, 27 липня 2011 року, 04 серпня 2011 року ОСОБА_9 , діючи повторно, привласнила грошові кошти на загальну суму 43346,25 грн, належні ОСОБА_16 , шляхом зазначення неправдивих відомостей до видаткових касових ордерів про повернення йому внесків згідно з депозитним договором, укладеного з КС «Мелон». 17 січня 2011 року ОСОБА_9 аналогічним чином привласнила кошти ОСОБА_15 на суму 66567 грн і ОСОБА_12 на суму 13340 грн. 26 квітня 2011 року ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_19 грошові кошти для здійснення виплати за кредитним договором, однак до каси кредитної спілки у повному обсязі їх не внесла, частину із них у сумі 768,68 грн привласнила на свою користь, 30 квітня 2011 року аналогічним чином обернула на свою користь кошти ОСОБА_20 у сумі 720 грн, 28 липня 2011 року ОСОБА_21 у сумі 560 грн, 07 серпня 2011 року ОСОБА_22 у сумі 560 грн, 05 вересня 2011 року ОСОБА_23 у сумі 10165 грн, 07 вересня 2011 року ОСОБА_13 у сумі 1650 грн, 03 жовтня 2011 року ОСОБА_24 у сумі 3000 грн, 05 жовтня 2011 року ОСОБА_22 у сумі 560 грн, 04 листопада 2011 року ОСОБА_13 у сумі 1500 грн, 14 листопада 2011 року ОСОБА_19 у сумі 560 грн, у грудні 2011 року ОСОБА_24 у сумі 300 грн.
Крім цього, ОСОБА_9 , діючи повторно, у період часу з 28 липня 2011 року по 01 грудня 2011 року привласнила грошові кошти з каси Михайлівського відділення Кредитної спілки «Мелон» на загальну суму 133127,59 грн, тобто у великих розмірах, що було виявлено при проведенні інвентаризації.
Крім того, відповідно до остаточної редакції обвинувального акту, затвердженого прокурором Михайлівського району ОСОБА_25 12 червня 2015 року (т. 7 а.с. 66-75), ОСОБА_9 обвинувачувалась у кримінальних правопорушеннях, вчинених при наступних обставинах.
Так, 28 грудня 2009 року ОСОБА_9 , діючи повторно, з умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, прийняла від знайомої ОСОБА_14 грошові кошти у сумі 10000 грн, для розміщення у якості депозитного внеску у КС «Мелон», однак на депозит їх не помістила, натомість з метою приховання злочину повернула останній кошти у сумі 6200 грн, обернувши на власну користь 3800 грн, чим завдала потерпілій майнову шкоду на цю суму.
Також, 23 серпня 2011 року ОСОБА_9 , зловживаючи службовим становищем, діючи повторно, отримала від ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 1322,88 грн для оплати за кредитний договір, однак до каси спілки їх не внесла, обернувши зазначену суму на власну користь. Також, 14 жовтня 2011 року та 19 листопада 2011 року ОСОБА_9 аналогічним чином привласнила грошові кошти ОСОБА_11 на загальну суму 2230 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Висновкам суду касаційної інстанції слугувало формальність апеляційного розгляду кримінального провадження, що мало прояв у дублюванні висновків суду першої інстанції без надання оцінки конкретним доводам апеляційних скарг учасників процесу, а також того, що судом апеляційної інстанції не наведено належних доводів на спростування законності чи незаконності вироку суду та вважалося недостатньо обґрунтованим залишення скарги прокурора без задоволення, у тому числі щодо м`якості призначеного ОСОБА_9 покарання та неправильне застосування статті 75 КК України.
Разом з цим, суду апеляційної інстанції надано вказівку про належну перевірку при новому апеляційному розгляді доводів апеляційних скарг ОСОБА_9 , прокурора, потерпілих і цивільного позивача, вирішення питання про дослідження зазначених в апеляційних скаргах доказів відповідно до вимог статті 404 КПК України, тощо. А у разі підтвердження обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_9 визнано винуватою, то вважати призначене останній покарання із застосуванням статті 75 КК України м`яким.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року в частині визнання ОСОБА_9 винуватою та засудження за частиною 3 статті 191 КК України змінено.
Постановлено виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівки суду про визнання ОСОБА_9 винуватою та засудження за частиною 3 статті 191 КК України за епізодами вчинення вказаних кримінальних правопорушень 26 квітня 2011 року у відношенні потерпілої ОСОБА_19 , 30 квітня 2011 року - потерпілої ОСОБА_20 , 28 липня 2011 року - потерпілої ОСОБА_21 , від 07 серпня 2011 року - потерпілої ОСОБА_22 , від 05 вересня 2011 року потерпілої ОСОБА_23 , від 07 вересня 2011 року потерпілої ОСОБА_13 , від 03 жовтня 2011 року потерпілої ОСОБА_24 , від 05 жовтня 2011 року потерпілої ОСОБА_22 , від 04 листопада 2011 року потерпілої ОСОБА_13 , від 14 листопада 2011 року потерпілої ОСОБА_19 , у грудні 2011 року потерпілої ОСОБА_24 .

Також, виключено з мотивувальної частини вироку вказівки суду, як на докази вини ОСОБА_9 на показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .
Вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання змінено.
Постановлено вважати ОСОБА_9 засудженою:
- за частиною 2 статті 191 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк один рік;

- за частиною 3 статті 191 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк два роки;

- за частиною 4 статті 191 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк три роки.

На підставі статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками та фінансовою діяльністю, на строк три роки.

Відповідно до статті 79 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на п`ять років з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 3 (три) роки.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язано повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

У відповідності до статті 77 КК України призначене ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю на строк 3 (три) роки визначено до самостійного та реального виконання.

Вирок суду в частині вирішення цивільних позовів, а саме в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 у відшкодування майнової шкоди - 66567 грн та моральної шкоди - 1000 грн, ОСОБА_16 у відшкодування майнової шкоди - 18880,94 грн та моральної шкоди - 1000 грн, ОСОБА_17 у відшкодування майнової шкоди - 43346,25 грн та моральної шкоди - 1000 грн, скасовано та в цій частині призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання та тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції здійснено виключення ряду епізодів злочинної діяльності без дослідження доказів та належного вмотивування, а приймаючи рішення про зміну вироку суд першої інстанції при виключенні таких епізодів не відобразив у резолютивній частині остаточного рішення, що позбавляє сприйняттю про засудження або виправдання ОСОБА_9 за цими епізодами. Також, прокурор не погоджується з мотивами прийнятого рішення судом апеляційної інстанції при виключенні ряду епізодів злочинної діяльності ОСОБА_40 .
Крім того, прокурор вважає безпідставним та несправедливим розмір визначеного покарання у мінімальному розмірі, форму відбування покарання на підставі статті 79 КК України, а також звертає увагу на наявність підстав до застосування принципу повного чи часткового складання покарань за сукупністю злочинів, що у подальшому виключить застосування статті 79 КК України.
У касаційних скаргах цивільний позивач в.о. голови правління КС «Мелон» ОСОБА_5 ставить вимогу про зміну вироку суду першої інстанції в частині залишення позовів без розгляду, задовольнити цивільні позови КС «Мелон» до ОСОБА_9 у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_9 на користь КС «Мелон» 181348,74 грн та 845997,14 грн матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Зі змісту касаційних скарг вбачається незгода цивільного позивача з постановленими у кримінальному провадженні рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій. Зокрема, вказується на те, що судами безпідставно стягнуто лише суми, якими ОСОБА_9 заволоділа, тоді як безпідставно відмовлено у стягненні недоотриманих сум кредитної спілки та вкладників, а також на повторність порушень вимог закону під час апеляційного розгляду після касаційного розгляду кримінального провадження. Зазначається і про те, що суд апеляційної інстанції повинен був змінити вирок суду першої інстанції, розглянути цивільні позови кредитної спілки та задовольнити їх.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги цивільного позивача, доводи захисника, котрий заперечував проти задоволення касаційних скарг прокурора та цивільного позивача, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як убачається з касаційних скаргах, прокурор вважає недотримання судом апеляційної інстанції безпосередності дослідження доказів у кримінальному провадженні, не погоджується з мотивами суду апеляційної інстанції виправдання засудженої за окремими епізодами злочинної діяльності, неконкретності резолютивної частини ухвали, несправедливо визначеної міри покарання, застосування принципу призначення покарання за сукупністю злочинів та безпідставно визначеної засудженій форми відбування покарання.

В свою чергу, цивільним позивачем - в.о. голови правління Кредитної спілки «Мелон» ОСОБА_5 зазначається, що у судів першої та апеляційної інстанцій були всі підстави для задоволення позовних вимог кредитної спілки та допущення судом апеляційної інстанції повторно помилок під час нового апеляційного розгляду, через які скасовано попереднє рішення апеляційного суду.

Однак, перевіркою матеріалів кримінального провадження вказані твердження не підтвердилися, а тому колегія суддів визнає їх неспроможними за таких підстав.

Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом першої інстанції ОСОБА_9 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 191 КК України по епізодам від 23 серпня 2011 року потерпіла ОСОБА_10 , від 14 жовтня 2011 року та 19 листопада 2011 року потерпіла ОСОБА_11 ; частиною 2 статті 190 КК України щодо ОСОБА_14 , та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею вказаних кримінальних правопорушень на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КК України.
Виправдовуючи ОСОБА_9 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, встановив, що всупереч вимогам статті 92 КПК України під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором в ході розгляду кримінального провадження не наведено доказів, які б забезпечували надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Під час повторного апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважав недоведеним обвинувачення за епізодами від 26 квітня 2011 року щодо потерпілої ОСОБА_19 , 30 квітня 2011 року потерпілої ОСОБА_20 , 27 липня 2011 року потерпілої ОСОБА_21 , від 07 серпня 2011 року потерпілої ОСОБА_22 , від 05 вересня 2011 року ОСОБА_23 , від 07 вересня 2011 року ОСОБА_13 , від 03 жовтня 2011 року потерпілої ОСОБА_24 , від 05 жовтня 2011 року потерпілої ОСОБА_22 , від 04 листопада 2011 року потерпілої ОСОБА_13 , від 14 листопада 2011 року потерпілої ОСОБА_19 , у грудні 2011 року потерпілої ОСОБА_24 .
Зокрема, вказано на недостатність доказів для доведення всіх обставин у відповідності до статті 91 КПК України, а лише, окрім іншого, перебування вказаних осіб у цивільно-правових відносинах з кредитною спілкою внаслідок укладання споживчого кредиту, визнання та внесення коштів через ОСОБА_9 за обставин обвинувачення потерпілими не особою, з якою укладено договір, закриття кредиту за договором після обізнаності випадку не зарахування коштів, які повторно не вносилися, тощо.

Такі випадки та обсяг доказів, якими підтверджувала сторона обвинувачення пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення та який наведений у судових рішеннях не міг переконати суд у доведеності винуватості останньої за вказаними епізодами поза розумним сумнівом та визначеним засадам, що закріплені у статті 22 КПК України.

Крім того, не може погодитися колегія суддів і з твердженням прокурора про порушення судом апеляційної інстанції принципу безпосередності дослідження доказів та невиконанню вказівок суду касаційної інстанції під час повторного апеляційного розгляду. Адже, хоч учасники судового провадження заявляли клопотання у апеляційних скаргах на повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, однак, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, вони стосувалися оцінки доказів, а не за обставин, визначених у частині 3 статті 404 КПК України.

Тобто, суд апеляційної інстанції виходив з доказів, досліджених судом першої інстанції, у зв`язку з чим повторне дослідження вже встановлених обставин не потребувалося, навіть попри виключення окремих епізодів, оскільки наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не породжує для цього суду обов`язку досліджувати всю сукупність доказів з дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, оцінені в суді першої інстанції. Вказане також узгоджується і з висновками Верховного Суду України у справі №465кс(15)16 від 20 квітня 2017 року.

У зв`язку з цим судом апеляційної інстанції не враховувалися вказівки суду касаційної інстанції щодо форми відбування засудженою покарання з огляду на зменшення обсягу обвинувачення.

Не може погодитися колегія і з тим, що прокурор вважає необґрунтованим розмір призначеного покарання за обраним принципом його призначення за сукупністю злочинів, адже санкції частин, за які засуджена ОСОБА_9 , по-перше, передбачають альтернативні види покарання, по-друге, визначений розмір за частиною 3 статті 191 КК України відповідає межам санкції такої статті та колегією суддів визнається виваженим. Так само, як і обраний принцип визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, а саме поглинення менш суворого покарання більш суворим. Вказане повністю відповідає визначеним у статті 70 КК України принципам та правам судів при призначенні покарань за сукупністю злочинів. Натомість прокурор не навів переконливих доводів для того, щоб колегія суддів вважала протилежне. Тоді як, твердження прокурора про наявність обтяжуючих покарання обставин, які впливають на призначене покарання, є безпідставним, оскільки відповідно до обвинувального акту жодної такої обставини не визнавалося під час досудового розслідування та відповідно не пред`являлося.

Не заслуговують на увагу посилання прокурора про неконкретність висновків суду апеляційної інстанції, оскільки вирок суду першої інстанції підлягав зміні. Крім того, судом першої інстанції у резолютивній частині прямо визначено епізоди, за якими ОСОБА_9 визнається винуватою та за якими виправдана, що і слугувало виключенню судом апеляційної інстанції з числа обвинувальних та залишенню іншої частини незмінним.

Що стосується доводів цивільного позивача - в.о. голови правління Кредитної спілки «Мелон» ОСОБА_5 , то колегія суддів відмічає, що відповідно до статті 128 КПК України цивільний позов подається особою в межах завданої шкоди, завданої діянням. Як слідує з вироку суду першої та ухвали суду апеляційної інстанції вказаний цивільний позов задоволений в межах заподіяної шкоди кримінальним правопорушенням, зокрема в сумі 133127,59 грн, а не як заявлено 18138,74 грн. В той же час, позовні вимоги КС «Мелон» на суму 845997,14 грн залишено без розгляду, що надає можливість доводити переконаність інших сум, не охоплених обвинуваченням, в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, колегія суддів стверджує про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, враховуючи межі касаційних вимог, у тому числі оспорення прокурором лише епізодів виправдання ОСОБА_9 судом апеляційної інстанції.

Відтак, касаційні скарги прокурора та цивільного позивача задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та є процесуальним прокурором у кримінальному провадженні, та цивільного позивача в.о. голови правління Кредитної спілки «Мелон» ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3