АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/817/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргувласника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладеноарешт наречовий доказ - майно, яке вилучено 11.05.2016 року під час обшуку адміністративної будівлі ГУ НП у м. Києві, кабінету 416, у м. Києві по вул. Антоновича, 114, де працює ОСОБА_6 , а саме грошових коштів на загальну суму 104508 доларів США, 610 Євро, 1000 грн.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, з метоюзабезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати,постановити новуухвалу, якоюу задоволенні клопотання відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час обшуку працівники ГПУ не знайшли жодногопредмету та документу вказаного в ухвалі. Додає про відсутність доказів його причетності до кримінального провадження, в рамках якого подано клопотання про арешт майна.
Також власник майна вказує, що протягом 13 місяців його жодного разу не викликали на слідчі дії, не оголошено про підозру,він не несе цивільну відповідальність за осіб, які проходять за вказаною справою. Додає про порушення ініціатором клопотання строків звернення із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки частина майна, на яке накладено арешт,вилучено під час обшуку 11.05.2016 року,а клопотання про арешт майна подане 17.05.2017 року.

Далі в апеляційній скарзіапелянт зазначає про відсутність будь-яких відносин із причетними до інкримінованих кримінальних правопорушень та вказує, що з потерпілим не знайомий, про протиправні дії щодо потерпілого та його квартири, йому стало відомо лише в день обшуку.
Крім того, власник майна звертає увагу суду на те, що під час обшуку, з його кабінету вилучено документи, які є напрацюванням відділу боротьби з майновими злочинами у державному секторі та шахрайством УКР ГУ НП у м. Києві, в якому він працює, та вказує, що це копії матеріалів нерозкритих кримінальних правопорушень, по яким проводяться оперативно-розшукові заходи.
Також власник арештованого майна зазначає, що грошові кошти в сумі 100 тис. доларів США надані йому на зберігання, це заощадження батьків, які він з 2013 року в сумі 80 тис. доларів США зберігав на депозитному рахунку, а в 2015 вказану суму разом з відсотками в сумі 20 тис. доларів США зняв по 600-900 доларів США, щоденно, що підтверджується квитанціями ПАТ «ПриватБанк». Додає, що грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США є його особистими заощадженнями, які він накопичив за свою трудову діяльність з 1998 року по 2016 рік, а грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США та вироби із золота йому на зберігання надала ОСОБА_9 .

Крім того, апелянт акцентує увагу суду на тому, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від01.12.2017 року скасовано арешт на вилучене під час обшуку в його кабінеті майно, яка органом досудового розслідування не виконана.
У підсумку апелянт вказує про недотримання ініціатором клопотання вимог ст.ст. 98, 170, 171 КПК України.
Одночасноавтор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування причин пропуску строку зазначає, що про наявність оскаржуваного судового рішення стало відомо 12 січня 2018 року за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційна скарга подана до суду у той же день, а саме 12 січня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт у судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, про наявність оскаржуваного судового рішення стало відомо 12 січня 2018 року за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у ньому, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженніДепартаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури Україниперебувають матеріали кримінального провадження№ 0003959, відомості про яке 19.12.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14, п. 3 ч. 2 ст. 115, ч. 3, ч. 1 ст. 122, ст. 365-2, ч. 2 ст. 364 КК України, матеріали якого виділено із кримінального провадження №0004972,відомості про яке 08.06.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,про обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 11.05.2016 року під час обшуку адміністративної будівлі ГУ НП у м. Києві, кабінету 416, у м. Києві по вул. Антоновича, 114, де працює ОСОБА_6 , а саме грошових коштів на загальну суму 104508 доларів США, 610 Євро, 1000 грн., яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від26 грудня 2017 рокузадоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора в межах кримінального провадження № 0003959про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав поясненняпрокурора та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на відсутність доказів причетності власника майна до кримінального провадження, в рамках якого подано клопотання про арешт майна, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскількидодані до клопотання матеріали свідчать про наявність обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Разом з цим, положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагають наявності обгрунтованої підозри щодо особи на відміну від пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, проте такої мети, яка передбачена пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України у клопотанні не зазначено. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що йому про підозру не оголошено,він не несе цивільну відповідальність за осіб, які проходять за даною справою, не знайомий з потерпілим та немає відносин із особами причетними до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Твердження апелянта про те, що про протиправні дії щодо потерпілого та його квартири, йому стало відомо лише в день обшуку, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, як і твердження про те, що під час обшукузкабінету вилученокопії матеріалів нерозкритих кримінальних правопорушень, по яким проводяться оперативно-розшукові заходи.
З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що протягом тринадцяти місяців власника майна не викликали на слідчі дії, з урахуванням того, що підозра ОСОБА_6 станом на день розгляду апеляційної скарги не оголошувалось, а арештоване майно, відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 20 травня 2016 року, має доказове значення у даному кримінальному провадженні (а.с.45-47).
Доводи апеляційної скарги про те, що арештовані грошові кошти передані власнику майнана зберігання його батьками та ОСОБА_9 , а частково є власними заощадженнями, не свідчать про помилковість рішення слідчого судді, оскільки не підтверджуються доказами, проте підлягають перевірці під час розгляду справи в суді при вирішенні питання про долю речових доказів.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Посилання автора апеляційної скарги на невиконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2017 року, не заслуговують на увагу, оскільки не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.

Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення і твердження апелянта про порушення слідчим строку із зверненням до суду з клопотанням про арешт майна, оскільки дані обставини мали бути предметом розгляду слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва під час постановлення ухвали 20 травня 2016 року, яка не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта стосовно недотримання ініціатором клопотання вимог ст.ст. 98, 170, 171 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року.

Ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від26 грудня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладеноарешт намайно, вилучене 11.05.2016 року під час обшуку адміністративної будівлі ГУ НП у м. Києві, кабінету 416, у м. Києві по вул. Антоновича, 114, де працює ОСОБА_6 , а саме грошових коштів на загальну суму 104508 доларів США, 610 Євро, 1000 грн., залишити без змін, а апеляційну скаргувласника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4