Постанова

Іменем України

19 квітня 2018 р.
м. Київ

справа № 596/1735/16-к
провадження № 51-1788км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2016 року та Апеляційного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , засудженого 30 грудня 2014 року за ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України до покарання позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією наркотичних засобів та з конфіскацією майна, яке є його власністю,

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2014 року ОСОБА_7 , засуджений за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією наркотичних засобів та з конфіскацією майна, яке є його власностю.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Ухвалами Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року та від 03 березня 2016 року засудженому ОСОБА_7 згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 грудня 2014 року по 15 травня 2015 року та відповідно з 27 листопада 2011 року по 11 вересня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2016 року відмовлено захиснику ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році» місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, указав в ухвалі, що за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2014 року до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято під варту в залі суду. Строк відбування призначеного покарання постановлено обчислювати з 30 грудня 2014 року, зарахувавши строк перебування під вартою з 27 листопада 2011 року до 11 вересня 2013 року. При цьому суд визначив, що станом на 30 грудня 2014 року засуджений відбув 1 рік 9 місяців 14 днів строку призначеного покарання, а на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», тобто станом на 19 квітня 2014 року, засуджений не відбував покарання та не відбув однієї чверті призначеного строку основного покарання, а тому до нього не може бути застосовано ст. 2 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Застосування ч. 5 ст. 72 КК України не породжує щодо засудженого права на застосування Закону України « Про амністію у 2014 році».
Одночасно суд констатував, що на ОСОБА_7 не розповсюджується дія ст. 1 Закону України « Про амністію у 2014 році», оскільки останнього засуджено за скоєння умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 стверджує, що він відбув 1/4 призначеного строку основного покарання, а тому до нього потрібно було застосувати ст. 2 Закону України "Про амністію у 2014 році" та звільнити від відбування покарання. Зазначає вимогу про скасування ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2016 року і ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 просив залишити без задоволення касаційну скаргу засудженого.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

У касаційній сказі ОСОБА_7 не вказує на такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які у будь якому разі тягнуть скасування оскаржуваних судових рішень, а тому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 не заперечує, що він не підлягав звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України « Про амністію у 2014 році».
Також засуджений не оскаржує, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2014 року до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято під варту в залі суду, а строк відбування призначеного покарання постановлено обчислювати з 30 грудня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», тобто станом на 19 квітня 2014 року, засуджений не відбув однієї чверті призначеного строку основного покарання, оскільки застосування ч. 5 ст. 72 КК України не породжує щодо засудженого права на застосування закону про амністію.
Одночасно при постановленні судового рішення колегія суддів враховує, що 21 лютого 2018 року засуджений ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2016 року та Апеляційного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3