Справа №589/1765/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/66/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 589/1765/17 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 липня 2017 року щодо відмови

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя та мешканцю АДРЕСА_1 , раніше судимого

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника засудженого адвоката ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки під час судового розгляду не було приділено належної уваги тому, що він працював на виробництві, але грошей за це не отримував, у зв`язку з чим не мав змоги відшкодувати цивільний позов, здобув професію під час відбування покарання, має погашені стягнення, ніякої небезпеки для суспільства не несе.

15.05.2017 до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_10 з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, обґрунтовуючи його тим, що він працює, має заохочення, а тому сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06.07.2017 в задоволенні вказаного клопотання засудженого було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження активна участь ОСОБА_10 у суспільному житті, сумлінне виконання ним громадських доручень, у намірах щодо суспільно корисної праці, прагненні спокутувати вину за вчинене, що вказує на недоведені засудженим свого виправлення.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а згідно вимог ч.2 цієї норми закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглянувши клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення та відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_10 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження та матеріалам особової справи засудженого.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження та особової справи вбачається, що ОСОБА_10 був засуджений 13.07.2006 за вироком Апеляційного суду Сумської області за п.7 і п.12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років. Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахується з 31.06.2006. До Шосткинської виправної колонії (№ 66) ОСОБА_10 прибув 26.11.2006.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29.01.2016 ОСОБА_10 на підставі ч.5 ст.72 КК України було зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 31.01.2006 по 25.10.2006 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Станом на 25.05.2017 відбув більше трьох чвертей строку покарання.

Відповідно до характеристик за 2009-2010 р.р. ОСОБА_10 вину не визнав, у відшкодуванні цивільного позову участі не приймав, характеризується негативно та на шлях виправлення не став.

Згідно характеристики за 2011 рік ОСОБА_10 приймав участь у роботах з благоустрою та диференційованого виховного впливу, характеризується вже задовільно, працевлаштований, але участі у відшкодуванні позову не приймав, вину не визнав і на шлях виправлення не став.

Характеристика на ОСОБА_10 за 2012 рік є аналогічною попередній. При цьому, вказано, що засуджений не здатний свідомо дотримуватися режимних вимог в умовах неповної ізоляції та нагляду і не заслуговує на переведення його для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації та виправної колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

У 2013 році ОСОБА_10 був працевлаштований, але участі в благоустрою території не приймав, участі у відшкодуванні цивільного позову не приймав, вину не визнав, до заходів виховного впливу відносився формально, характеризується посередньо і на шлях виправлення не став, що підтверджується відповідною характеристикою.

Характеристика за 2014 рік на ОСОБА_10 є задовільною, оскільки останній був працевлаштований, приймав участь в роботах з благоустрою та програмах диференційованого виховання, до яких ставився задовільно, але при цьому цивільний позов не відшкодовує і вину не визнає. Незважаючи на позитивні зміни, які відбулися в особистості, засуджений не заслужив на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким.

У відповідності до іншої характеристики за 2014 рік ОСОБА_10 , яка є аналогічною, засуджений стає на шлях виправлення.

Згідно однієї характеристики за 2015 рік ОСОБА_10 характеризується добре, але вже з іншої характеристики за цей рік останній припинив роботу на виробництві та з благоустрою території, цивільний позов не відшкодовує та вину не визнав, а тому не довів свого виправлення і застосування умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Відповідно до характеристики за 2017 рік ОСОБА_10 не працює і бажання працевлаштуватися не висловлював, участі в роботах з благоустрою території не приймав, до заходів виховного впливу ставився формально, цивільний позов не відшкодовує та вину не визнав, а тому не довів свого виправлення.

Протягом строку відбування покарання ОСОБА_10 загалом мав сім стягнень, за що до нього були застосовані стягнення у виді попередження та суворої догани (правами НВ, ЗНК, ДК), шість з яких були погашені у встановленому законом порядку.

Останнє стягнення мало місце у 2017 році і свідчить, на думку колегії суддів, що у поведінці засудженого не має сталої динаміки на зменшення допущених порушень режиму відбування покарання, незважаючи на наявність п`яти заохочень у виді подяки (правами НК), оскільки останні заохочення мали місце лише у 2014 році і з цього часу засуджений не демонстрував у своїй поведінці явних позитивних змін, які б у свою чергу свідчили про його становлення на життєву позицію, що відповідає правовим нормам.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що засуджений ОСОБА_10 на даний час не довів свого виправлення, а тому доводи його апеляційної скарги з цього приводу є необгрунтованими та не заслуговують на увагу.

Той факт, що ОСОБА_10 вперто не визнає свою винуватість у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин, свідчить про відсутність щирого каяття у його діях і стійкого бажання стати на шлях виправлення.

Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що поведінка ОСОБА_10 протягом всього періоду відбування покарання не була достатньо зразковою та сумлінною, як того і вимагає кримінальний закон, для того, щоб він міг бути умовно-достроково звільненим від призначеного йому покарання.

Що стосується доводів ОСОБА_10 про причини не відшкодування цивільного позову, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки вказані ним обставини не є тими, які у будь-якому випадку дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а повинні враховуватися виключно у сукупності з іншими об`єктивними даними про його особу та поведінку за весь час відбування покарання.

З аналогічних підстав є необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про здобуття ним професії, як елемент перевиховання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає судове рішення законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, тому не вбачає будь-яких підстав для його скасування та умовно-дострокового звільнення засудженого, як про це поставлене питання в його апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської від 06 липня 2017 року відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4