СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/181/18
Провадження №1-кп/547/40/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року смт. Семенівка, Полтавська область
Семенівський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Крива Руда Семенівського р-ну Полтавської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, не одружений, має на утриманні малолітню дочку, солдат військової частини НОМЕР_1 , кулеметник 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 02 серпня 2014 року на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 "Про часткову мобілізацію" як солдат ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації та цього ж дня направлений до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ). Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №156 від 02 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 зарахований до списку особового складу частини та на всі види забезпечення на посаду кулеметника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно виконувати військову присягу, затверджену Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, а також дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, що зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку; віддано служити українському народу; сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, зберігати державну та військову таємницю, бути пильним, хоробрим і дисциплінованим, готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків.
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким наразі відповідних рішень не прийнято.
Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 на визначених території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на сьогоднішній день оголошене не було.
08 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, усупереч вищевказаних вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призивом під час мобілізації, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Під час незаконної відсутності у розташуванні військової частини солдат ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, постійно перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством.
В подальшому солдат ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій щодо ухилення від військової служби, лише 11 квітня 2016 року добровільно прибув до Семенівського РВК Полтавської області (Полтавська обл., с-ще Семенівка, вул. Шевченка, 78-А), де заявив про себе та скоєний ним злочин.
Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім за місцем служби в період з 08 жовтня 2015 року до 11 квітня 2016 року.
Таким чином солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації, усупереч вимог ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 08 жовтня 2015 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду та в подальшому проводив час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , нікуди не відлучався та займався домашніми справами, і лише 11 квітня 2016 року добровільно з`явився до Семенівського РВК Полтавської області.
Зазначеними діями обвинувачений ОСОБА_4 , як солдат, вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Учасники судового провадження не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Відтак суд, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд цього кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження всіх доказів щодо обставин кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів щодо особи обвинуваченого, документів, що характеризують його особу.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у висунутому обвинуваченні повністю, вказав, що двічі направлявся в зону проведення АТО, вважав, що своє відслужив і поїхав додому з військової частини. Перед цим хотів звільнитися зі служби, але не отримав на це чіткої і зрозумілої відповіді від командування. Від служби не ховався, постійно був дома, жив з цивільною дружиною і дочкою, добровільно з`явився у військкомат. Має намір і бажання укласти контракт щодо служби у ЗСУ, однак командування військової частини наразі не надає на це згоди.
Обвинувачений є здоровим, на обліку у лікарів нарколога або психіатра не перебуває, проживає з цивільною дружиною і малолітньою дочкою, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем служби характеризується посередньо.
За зазначених обставин, суд вважає встановленою і доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України за вказаних обставин, за вчинення якого він підлягає покаранню.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, участь в АТО. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує межі, установлені у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; положення Загальної частини КК України; ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу винного; встановлені обставини, які пом`якшують покарання.
Зважаючи на вказані обставини у їх сукупності суд вважає, що покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів має бути призначене у виді позбавлення волі зі звільненням від покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України.
Цивільний позов не пред`явлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати не встановлено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, клопотання про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого не подано.
Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 349, 368, 371, 373 376, 392 395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України за якими призначити йому покарання три роки позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Семенівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1