У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" жовтня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві майор поліції ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013886 від 11.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и в :
До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП України у місті Києві знаходиться кримінальне провадження № 0013886 від 11.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено що 10.10.2017 року надійшов рапорт працівників УКР УНП в м.Києві про те, що невстановлена особа,використовуючи завідомо підробні документи на ім`я ОСОБА_5 , 1976 р.н. використовує їх під час укладення цивільно-правових угод (ЖЄО 83058 від 10.10.2017)

Так було встановлено, що невстановлена досудовим слідством особа, маючи на руках копії особистих документів на ім`я ОСОБА_5 , а також завідомо підробні документи на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а саме завідомо підроблений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , виданий товарною біржею «Українська біржа нерухомості» від 01.12.2000 року, згідно якого ОСОБА_6 реалізував належну йому квартиру ОСОБА_5 , завідомо підроблену довідку НВ-2017 №907, що видана 30.03.2017 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», 30.03.2017 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з метою проведення реєстрації права власності на нерухоме майно.
Цього самого дня, тобто 30.03.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , згідно наданих йому документів провів державну реєстрацію права власності, внаслідок чого право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , всупереч волі власника вказаного майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перейшло до ОСОБА_5 .
В подальшому ОСОБА_5 , який набув права власності на вказану вище квартиру за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленими досудовим слідством особою, 18.10.2017 року шляхом укладання договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 намагались заволодіти грошовими коштами в сумі 750 000 гривень.

Так, 18.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , який зареєстровано в реєстрі за № 5971, який надано сторонам для підписання.

Після чого сторони перейшли до розрахунків за вказаним договором, проте в цей час, а саме о 12 годині 00 хвилин 18.10.2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були затримані працівниками поліції при спробі отримати грошові кошти від продажу зазначеної квартири, відповідно вони виконали всі дії, які вони вважали за необхідне за доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.
В подальшому, цього самого дня, тобто 18.10. 2017 року о 12 годині 00 хвилин в приміщенні офісу приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_4 були затримані ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .. Після чого в період часу з 12 години 10 хвилин до 12 години 40 хвилин під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 співробітниками поліції, у присутності двох запрошених понятих приватний нотаріус Київскього міського нотаріального округу ОСОБА_10 , згідно заяви добровільно видала працівникам поліції наступні речі, а саме: примірник договору купівлі-продажу квартири, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 18.10.2017 року на спеціальному бланку НМТ 894403, підписаний сторононами примірник договору купівлі- продажу квартири, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 18.10.2017 року, що зберігається у нотаріальній справі; оригінал заяви ОСОБА_5 про відсутність перепланування квартири за адресою АДРЕСА_1 ; оригінал заяви ОСОБА_9 про відсутність осіб, які згідно ст.. 65, 74 Сімейного кодексу можуть претендувати на право власності на квартиру; оригінал заяви ОСОБА_5 про відсутність осіб, які згідно ст.. 65, 74 Сімейного кодексу можуть претендувати на право власності на квартиру; оригінал договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , що був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 01.12.2000 року, що посвідчений генеральним директором товарної біржі «Українська біржа нерухомості»;оригінал витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 осіб від 05.10.2017 року; витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 83878668 від 30.03.2017 року; висновок оцінювача; копія паспорту ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .
19.10.2017 слідчою СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 було винесено постанову про визнання вищезазначених речей речовими доказами в даному провадженні.
В даному випадку, як зазначає заявник, метою арешту вищевказаного нерухомого майна є збереження речових доказів.
Тож, заявник, враховуючи положення ст. 170 КПК України, просив накласти на це майно арешт з підстав вказаних у частині 2 зазначеної статті Кодексу.
У судовому засіданні прокурор та слідчий, кожен окремо, клопотання підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

В свою чергу, ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, на підставі положень ч. 2 ст. 172 КПК України, за клопотанням слідчого, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі власника майна.
Дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом.

Клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Тож, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилученні 18.10.2017 за адресою: АДРЕСА_5 , документи, а саме на: примірник договору купівлі-продажу квартири, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 18.10.2017 року на спеціальному бланку НМТ 894403, підписаний сторононами примірник договору купівлі- продажу квартири, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 18.10.2017 року, що зберігається у нотаріальній справі; оригінал заяви ОСОБА_5 про відсутність перепланування квартири за адресою АДРЕСА_1 ; оригінал заяви ОСОБА_9 про відсутність осіб, які згідно ст.. 65, 74 Сімейного кодексу можуть претендувати на право власності на квартиру; оригінал заяви ОСОБА_5 про відсутність осіб, які згідно ст.. 65, 74 Сімейного кодексу можуть претендувати на право власності на квартиру; оригінал договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , що був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 01.12.2000 року, що посвідчений генеральним директором товарної біржі «Українська біржа нерухомості»;оригінал витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 осіб від 05.10.2017 року; витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 83878668 від 30.03.2017 року;висновок оцінювача; копія паспорту ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - шляхом заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.
Негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, які були присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1