печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді і просить зобов`язати слідчого та прокурора негайно повернути тимчасово вилучене майно, а саме: ноутбук HP model RTL8191SE, 2 мобільні телефони IPhone 5, білого та чорного кольорів, жорсткий диск Toshiba.

Скарга підтримана заявником під час її розгляду, та обгрунтована наступними обставинами.

У провадженні старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 перебувають матеріали кримінального провадження №0000041 від 09.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 06.03.2017, за місцем мешкання, за адресою АДРЕСА_1 , працівниками УСБУ в Харківській області проведено обшук.

За результатами обшуку, який проведено з порушенням конституційних прав, у заявника та його сім`ї вилучено грошові кошти в сумі 2726 доларів США, 290 Євро та 4890 грн., та речі, а саме: ноутбук HP model RTL8191SE, 2 мобільні телефони IPhone 5, білого та чорного кольорів, жорсткий диск Toshiba.

При цьому, жодного протоколу про тимчасове вилучення майна особами, які проводили обшук не складалося, що є порушенням вимогп. 7 ст.236 КПК України, оскільки прямого дозволу на вилучення саме цих телефонів та комп`ютерної техніки ухвала слідчого судді від 06.03.2017 не містить.

В подальшому, 18.03.2017 у арешті грошових коштів органу досудового розслідування відмовлено ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 , а на інші речі клопотання про арешт майна взагалі а ні слідчим, а ні прокурором не подавалося, хоча відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Ухвала слідчого судді ОСОБА_5 від 18.03.2017 про негайне повернення вилученого майна була виконана слідчим лише 10.05.2017, у цей день заявнику були повернені грошові кошти у повному обсязі.

При цьому інші речі не повернуті досі, слідчий та прокурор, який відповідно до своїх функцій повинен здійснювати контроль за дотриманням прав осіб під час досудового розслідування, особисто їх порушує.

Відповідно до ч.І ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності

Заявник переконаний, що 7 місяців досудового розслідування, що також є грубим порушенням вимог ст.28 КПК України, було більше ніж достатньо для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій спрямованих на виявлення та вилучення інформації яка міститься у вилучених речах. Вважає, що такі дії слідчого та прокурора спрямовані на незаконне утримання його речей, не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства і тягнуть за собою грубе порушення моїх конституційних прав.

Слідчі, що здійснюють досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні в судове засідання не з`явились та не надали допустимих і достатніх в розумінні ст. 86, 87 КПК України доказів, які б свідчили про те, що вилучене за місцем проживання ОСОБА_3 під час обшуку майно стосується предмету досудового розслідування в кримінальному проваджені.

Більше того, системний аналіз змісту ухвали слідчого судді від 06 березня 2017 року та протоколу обшуку від 07 березня 2017 року беззаперечно вказує на те, що вилучене майно не міститься в переліку предметів та документів, які зазначені до відшукання в ухвалі слідчого судді про обшук.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Більше того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час обшуку 07 березня 2017 року майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати слідчого Генеральної прокуратури України, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000041 або прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у ньому, негайно повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно, а саме: ноутбук HP model RTL8191SE, 2 мобільні телефони IPhone 5, білого та чорного кольорів, жорсткий диск Toshiba. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1