печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в пиміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, накладеного на підставі ухвали слідчого судці Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2016 року, на автомобіль марки LEXUS GX 460 , ідентифікаційний номер VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (далі автомобіль) власником якого є ОСОБА_4 ; та зобов`язання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_5 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002625 повернути ОСОБА_6 вказаний автомобіль, технічний паспорт та ключі власником якого є ОСОБА_4 .
Клопотання підтримано адвокатом ОСОБА_3 під час його розгляду та обґрунтовано наступним. 20 вересня 2016 року слідчий судця Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_7 постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Національної Поліції України ОСОБА_5 , про арешт майна, автомобіль, власником якого є ОСОБА_4 .
Дане клопотання обґрунтовано тим, що головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002625 від 16.04.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 358 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, відсутні будь-які документи, що підтверджують реєстрацію вказаного автомобіля, а відповідно до витягу власником є ОСОБА_4 .
Під час досудового розслідування встановлено, що викрадені на території України автомобілі узаконюються під реєстраційними даними автомобілів аналогічних моделей, які зареєстровано на автомобілі аналогічних моделей, що офіційно зареєстровані в базі даних ДАІ на території АР Крим, що на даний час є тимчасово окупованою територією.
Відповідно до інформації з бази даних Головного сервісного центру МВС України власником автомобіля є ОСОБА_4 . З метою збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Згідно ухвали суду, слідчий суддя, з урахуванням того, що автомобіль є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, дійшов висновку про наявність, передбачених ст. 170 КПК України підстав для арешту вказаного автомобіля.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Даних про те, що у кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень не надано і навіть не допитано як Свідка або Підозрюваного, а відтак, це свідчить, що орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обгрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.
У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поряд із тим, відповідно до позиції, викладеної в абз. 3 ч. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174 та 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Обґрунтовуючи необхідність арешту, слідчий зазначав мету арешту майна - збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином, слідчим не наведено обґрунтування та не долучено до матеріалів клопотання доказів того, що автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні та здобута внаслідок протиправної діяльності невідомих осіб.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом частини другої цієї статті (арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Поряд із тим, зазначаючи про необхідність арешту тимчасово вилученого майна слідчим всупереч імперативних вимог ч. 6 ст. 170 КПК України до клопотання не долучено жодних матеріалів в обґрунтування наявності в провадженні цивільних позовів, а також не обґрунтовано можливості відшкодування спричиненої злочином шкоди саме за рахунок майна, яке він просить арештувати та яке не належить підозрюваному.
Згідно ч. З ст. 172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
На час розгляду даного клопотання будь-які судові спори щодо зазначеного автомобіля відсутні, а право власності ОСОБА_4 на арештований автомобіль ніхто не оскаржує. Вказаний автомобіль не знаходиться у розшуку. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 131 КПК України, є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним. Порядок скасування арешту майна встановлюється статтею 174 КПК України.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа за клопотанням якої було арештовано майно. Необхідність скасування накладення арешту майна можуть обумовити такі обставини: відшкодування підозрюваним, обвинуваченим завданої ним шкоди, з метою забезпечення відшкодування якої був накладений арешт; зміна кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого на статтю Кримінального кодексу, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення; помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії. Крім того, ОСОБА_4 є єдиним, законним власником вказаного автомобіля, що підтверджується технічним паспортом, а також відсутністю спорів щодо права власності. У свою чергу арешт є помилково накладеним, поміж іншого з тих причин, що був застосований щодо особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії.
Аналогічної думки притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року погоджується із вказаною позицією та зазначає що: «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Аналогічне питання розглядалося Верховним судом України в постанові № 6-26цс13 від 15.03.2013 року, предметом перегляду якого стала суперечка за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження.
При розгляді вище зазначеної справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви на правильність арешту майна. Вищезазначений автомобіль не перебуває у власності інших фізичних чи юридичних осіб, та щодо яких здійснюється кримінальне провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову в даному кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача. Відтак, жодних підстав вважати, що не застосування заборони розпоряджатися та використовувати вказане майно може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, немає.
На даний момент досудовим слідством не встановлена причетність ОСОБА_4 до злочинних дій, які являються об`єктом кваліфікації у кримінальному провадженні, власник автомобіля немає будь-якого процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, а ідентифікаційний номер автомобіля заявника виготовлений заводським способом та не є підробленим.
Слідчий ОСОБА_8 категорично заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що ідентифікаційний номер на автомобілі, який було придбано ОСОБА_9 змінено кустарним способом, та 25 серпня 2016 року придбаний нею ТЗ було визнано речовим доказом, про що подав відповідні відомості.
Вирішуючи подане клопотання слід зазначити про те, що з часу арешту майна (20 вересня 2016 року), та його вилучення (23 січня 2017 року), пройшов значний проміжок часу. ОСОБА_6 у згаданому кримінальному провадженні була допитана як свідок.
Згідно ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В даному випадку слід врахувати те, що придбання ОСОБА_6 транспортного засобу із вказаним ідентифікаційним номером кузову зафіксовано Регіональним сервісним центром.
В даний час органом досудового розслідування проведені відповідні дослідження. Проте власник позбавлений можливості використовувати належний їй транспортний засіб без достатніх на те підставах. З огляду на зазначене, а також враховуючи положення діючого законодавства, права власника на належне йому майно, слід визнати те, що на даний час існує необхідність у скасуванні арешту в частині заборони використовувати транспортний засіб, оскільки слідчим не було наведено достатньої аргументації можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, саме зі сторони третьої особи(свідка у кримінальному провадженні), на майно якої було накладено арешт.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,8,16,132,170-174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт транспортного засобу марки LEXUS GX 460 , ідентифікаційний номер VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року в частині заборони користуватись вказаним майном. Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1