Справа № 621/311/18
Пр. № 1-кс/621/55/18
Ухвала
Іменем України
14 лютого 2018 року м. Зміїв
Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене начальником Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна,
в с т а н о в и в:
Слідчий СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , у провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000112 від 07.02.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а саме просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно туалетну воду «Версаче Пур ОМ» в скляному флаконі та туалетну воду «Ланвін д`Арпеж» в скляному флаконі. Вказане майно передати під відповідальне зберігання власнику майна.
В обґрунтування клопотання вказав, що 02.02.2018 року невстановлена особа шляхом вільного доступу вчинила крадіжку майна з торгової зали магазину «Єва № 558» за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Доненька, 2. В ході досудового розслідування, 12.02.2018 року у період часу з 10:00 год. по 10:30 год., за добровільної згоди ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на проведення огляду, було проведено огляд квартири за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 , в ході огляду було виявлено та вилучено: туалетну воду «Версаче Пур ОМ» в скляному флаконі та туалетну воду «Ланвін д`Арпеж» в скляному флаконі.
На підставі викладеного, а також враховуючи обґрунтовані підстави вважати, що тимчасово вилучене майно туалетна вода «Версаче Пур ОМ» в скляному флаконі та туалетна вода «Ланвін д`Арпеж» в скляному флаконі може бути використане як докази у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також враховуючи, що внаслідок заподіяння шкоди до осіб, що вчинили даний злочин, в подальшому може бути пред`явлено цивільний позов щодо відшкодування завданих збитків, з метою забезпечення відшкодування заподіяної даним злочином шкоди, слідчий вважав за необхідне накласти арешт на зазначене вище майно.
На підтвердження клопотання надано: витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000112 від 07.02.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України; копію заяви керуючої магазином «Ева-558» ОСОБА_6 про вчинення крадіжки від 06.02.2018 року; копію протоколу допиту свідка від 08.02.2018 року; копію заяви ОСОБА_5 про надання дозволу на проведення огляду домоволодіння; копію протоколу огляду місця події від 12.02.2018 року.
Під час судового розгляду прокурор підтримав зазначене клопотання з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити.
ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, дійшов наступного:
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Частиною 1 статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Також відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на рухоме чи нерухоме майно, майнові, корпоративні права, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Аналізуючи зазначені вище норми, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки останнім у клопотанні, а прокурором у судовому засіданні не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Так, слідчим не надано доказів того, що туалетна вода «Версаче Пур ОМ» в скляному флаконі та туалетна вода «Ланвін д`Арпеж» є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000112 від 07.02.2018 року; не визначено власника даного майна; відсутня особа підозрюваного чи обвинуваченого, а також докази пред`явлення будь-якого позову до нього. Також, не доведено того факту, що незастосування арешту може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні.
Зважаючи на викладене, судом встановлено відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст. ст. 98, 132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене начальником Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.
Негайно повернути туалетну воду «Версаче Пур ОМ» в скляному флаконі та туалетну воду «Ланвін д`Арпеж» в скляному флаконі власнику.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а власником майна - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Слідчий суддя: