Код суду 233 Справа № 233/2323/17
Вирок
Іменем України
ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новоявленка Олександрівського району Донецької області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, одруженої, яка має малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої
- 05 грудня 2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст.185 ч.3, 289 ч.2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбуття покарання звільнена з випробуванням на 3 роки,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
20 березня 2017 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, більш точного часу встановлено не було, ОСОБА_9 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та знайомим ОСОБА_11 знаходились за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме в будинку АДРЕСА_3 , де на кухні розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртного ОСОБА_7 пішов до зали, де грався їх малолітній син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та словесно почав кричати на нього при цьому використовував нецензурну лексику, що не сподобалось ОСОБА_9 . З цього приводу між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 почала відчувати неприязнь по відношенню до ОСОБА_7 , на підставі чого у неї виник злочинний намір спрямований на завдання останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Цього ж дня, приблизно о 16 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, в кухні вищевказаного будинку взяла кухонний ніж та пішла до зали, де знаходився ОСОБА_7 та утримуючи ніж у лівій руці нанесла один удар в праву частину грудної клітини останнього, заподіявши йому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 29 від 14 квітня 2017 року проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітини без ушкодження внутрішніх органів, правосторонній гемоторакс, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнала частково, та пояснила, що 20 березня 2017 року вона разом з чоловіком ( ОСОБА_7 ) і ОСОБА_11 розпивали вдома по вул. Акмолинській в м. Костянтинівці спиртні напої. Вона випила 200 грамів горілки і пляшку пива. Дитина гралася в залі, а вони перебували на кухні. Потім потерпілий ( ОСОБА_7 ) пішов до зали, де гралася дитина і почав кричати на нього. Чоловік ( ОСОБА_7 ), коли випиває становиться агресивним, внаслідок чого між ними часто виникали сварки, які доходили до рукоприкладства. Вона в цей час на кухні різала ножем ковбасу і коли почула, як потерпілий кричить на дитину, вбігла з ножем до зали, і з метою захистити дитину, не стримавши себе, нанесла потерпілому удар цим же ножем у верхню частину тіла з правої сторони, від чого він впав. Перед нанесенням удару вона поміняла положення ножа в руці, взявши його іншим чином. Вона кинула ніж на підлогу і викликала швидку. Умисно заподіяти тілесні ушкодження потерпілому вона не хотіла, все сталося миттєво.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 20 березня 2017 року у другій половині дня, вдома разом з дружиною ОСОБА_13 і ОСОБА_11 розпивали спиртні напої. Він, будучі в стані алкогольного сп`яніння, накричав на дитину. У зв`язку з чим ОСОБА_14 почала нервувати, підбігла до нього, на емоціях забула, що в руках у неї ніж, намагалася відштовхнути його від дитини і таким чином нанесла йому удар ножем у верхню праву частину грудної клітини. Під час конфлікту, ОСОБА_11 перебував в кухні, а вони з ОСОБА_15 в залі. Незважаючи на таку позицію обвинуваченої і потерпілого, суд вважає, що вина обвинуваченої повністю доведена, безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні, доказами.
Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що весною 2017 року, точної дати не пам`ятає, він прийшов в гості до ОСОБА_7 і ОСОБА_9 . Вони всі разом розпивали спиртні напої на кухні, а дитина була в залі. ОСОБА_9 на кухні різала ножем продукти, а ОСОБА_7 пішов до зали і почав кричати на дитину. Дитина почала плакати, але потім заспокоїлась. ОСОБА_9 , перебуваючи на кухні, почала кричати на ОСОБА_7 . Між ними почалась сварка. Після чого, ОСОБА_9 з ножем в руках пішла до зали. Він весь час залишався на кухні. З кухні він чув, як ОСОБА_7 і ОСОБА_9 сваряться, потім він почув хлопок і щось впало. Він зайшов до зали і побачив, що ОСОБА_7 лежить на підлозі, а ОСОБА_9 з ножем в руках сидить на дивані. Він спитав, що сталося, на що ОСОБА_9 відповіла, що «щтрихнула» ОСОБА_7 ножем. Він спитав, чи не в серце, на що вона відповіла, що ні, в праву частину. Він особисто ніколи не бачив, як ОСОБА_7 бив ОСОБА_9 , хоча від неї самої чув про це.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 20 березня 2017 року в присутності двох понятих, була оглянута кофта, вилучена в хірургічному відділенні КУ «ЦРЛ» м.Костянтинівка Донецької області, яка належить ОСОБА_7 , на якій були виявлені нашарування речовини бурого кольору ( т.1 а.п.46-48).
Відповідно до медичного висновку травматологічного відділення КУ «Лікувально - профілактична установа міська лікарня № 5» № 1100 від 20 березня 2017 року потерпілий ОСОБА_7 отримав колото-різане поранення правої половини грудної клітини, проникаюче в плевральну порожнину (т.1 а.п.49).
Згідно протоколу огляду місця події від 20 березня 2017 року, в присутності двох понятих, було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 , під час якого, в приміщенні зали на дерев`яному комоді було виявлено кухонний ніж з полімерною рукояткою червоного кольору, на лезі якого маються нашарування речовини бурого кольору, а також в правому куті паласу були виявлені плями речовини бурого кольору (т.1 а.п.51-61).
Відповідно до висновку експерта № 20 від 20 березня 2017 року у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень при її огляді не виявлено (т.1 а.п.71).
В ході проведення слідчого експерименту 21 березня 2017 року, свідок ОСОБА_11 , в присутності двох понятих, розповів та показав на місці про обставини правопорушення, а саме пояснив, що 20 березня 2017 року, він перебував в гостях у ОСОБА_7 і ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , де вони разом розпивали спиртні напої. ОСОБА_7 пішов до зали і почав кричати на дитину, у зв`язку з чим, між ним і ОСОБА_9 виникла сварка з приводу виховання дитини. Потім ОСОБА_9 пішла до ОСОБА_7 в зал, де вони продовжували сваритися, а потім він почув хлопок і щось впало. Він зайшов до зали і побачив, як ОСОБА_7 лежить на підлозі. Спитавши у ОСОБА_9 , що сталося, вона сказала, що він ( ОСОБА_16 ) її дістав і вона його вдарила (т.1 а.п.73-77).
В ході проведення слідчого експерименту 22 березня 2017 року, обвинувачена ОСОБА_9 , в присутності двох понятих, розповідала та показала на місці про обставини вчинення нею кримінального правопорушення, а саме пояснила, що 20 березня 2017 року вони разом з чоловіком ( ОСОБА_16 ) і Компанійцем розпивали спиртні напої за місцем її мешкання. Чоловік ( ОСОБА_16 ) будучи в стані сп`яніння пішов до зали і почав кричати на дитину, із за чого між ними виникла сварка. Вона пішла до зали і вдарила його ножем, від чого він впав ( т.1 а.п.79-83).
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 343 від 27 березня 2017 року у ОСОБА_9 виявлено емоційно-нестійкий розлад особистості, ускладнений епізодичним вживанням алкоголю. В період часу вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_9 могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_9 не знаходилась в тимчасово хворобливому стані, яке б позбавляло її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_9 хронічними психічними захворюваннями не страждає, може усвідомлювати свої дії і керувати ними. В застосуванні примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 не потребує (т.1 а.п.89-92).
Згідно висновку експерта № 437 від 30 березня 2017 року кров ОСОБА_9 належить до грипи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти В за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.п.94-95).
Згідно висновку експерта № 438 від 30 березня 2017 року кров ОСОБА_7 належить до грипи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти В за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.п.96-97).
Відповідно до висновку експерта № 439 від 30 березня 2017 року за результатами серологічного дослідження сліду крові на марлевій серветці зі змивом з місця події з поверхні підлоги (об`єкт № 1) та враховуючи групову характеристику крові ОСОБА_7 , не виключена можливість походження крові у зазначеному об`єкті від ОСОБА_7 , оскільки виявлений антиген властивий його груповій характеристиці крові ( т.1 а.п.98-100).
Відповідно до висновку експерта № 404 від 20 квітня 2017 року на клинку і на рукоятці ножа, вилученого в ході огляду місця події від 20 березня 2017 року виявлена кров людини, яка могла походити як від потерпілого ОСОБА_7 так і від обвинуваченої ОСОБА_9 ( т.1 а.п.101-105).
Згідно висновку експерта № 29 від 14 квітня 2017 року, відповідно історії хвороби, ОСОБА_7 спричинено проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітини без пошкодження внутрішніх органів, правобічний гемоторакс, які утворилися в результаті дії колючо-ріжучого предмета, яким міг бути ніж, в результаті нанесення 1го впливу, можливо в строк і при обставинах зазначених в постанові і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечне для життя. Тілесні ушкодження, які були у потерпілого ОСОБА_7 могли утворитися за обставин, зазначених підозрюваною ОСОБА_9 в ході проведення з нею слідчого експерименту. Під час заподіяння тілесного ушкодження, потерпілий міг перебувати у вертикальному положенні тіла в просторі і був звернений передньою поверхнею тіла по відношенню до травмуючого предмету. В наданій медичній документації відсутні будь-які дані про те, що у потерпілого мало місце втрата свідомості, отже після заподіяння тілесного ушкодження він міг здійснювати будь-які самостійні дії. Локалізація тілесного ушкодження доступна для його утворення при нанесенні удару власною рукою, за умови, що ніж знаходився в лівій руці. За даними, які містяться в історії хвороби судити про особливості травмуючого предмету не можливо, оскільки в історії хвороби не зазначені розміри рани, хід і довжина раневого каналу (т.1 а.п.114-116).
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 16 від 20 березня 2017 року, ОСОБА_9 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вміст алкоголю в крові 2,4%, 2,3 % (т.1 а.п.125).
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченої ОСОБА_9 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, рівень ризику вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як дуже високий. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб). Застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції ( т.2).
Протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 (чоловіка обвинуваченої) від 07 квітня 2017 року суд визнає недопустимим доказом і не бере його до уваги, оскільки перед початком проведення слідчої дії потерпілому не роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, а саме право не свідчити проти себе, членів сім`ї чи близьких родичів коло яких визначено законом.
Оцінюючи зібрані та досліджені докази по кримінальному провадженню з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Суд не погоджується з позицією сторони захисту, що обвинувачена ОСОБА_9 з необережності спричинила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , виходячи з послідовних і цілеспрямованих дій обвинуваченої. Так обвинувачена, під час проведення слідчого експерименту, в присутності понятих, розповіла і показала, що вона підійшла до ОСОБА_7 підняла руку і нанесла йому удар в праву верхню частину тіла. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена набагато менше зростом від потерпілого ОСОБА_7 , тому з метою нанесення удару потерпілому саме у верхню частину грудної клітини, їй необхідно було підняти руку до гори і таким чином нанести удар. Також, сама обвинувачена на уточнюючі питання суду, пояснила, що після того, як вона увійшла до зали, вона в іншому положенні взяла ніж рукою і нанесла удар. Ці обставини повністю спростовують версію сторони захисту і потерпілого з приводу необережного спричинення тяжкого тілесного ушкодження.
Суд, вважає, що займаючи таку позицію обвинувачена і її чоловік потерпілий ОСОБА_7 , намагаються пом`якшити її відповідальність за вчинене, тож суд розцінює покази обвинуваченої ОСОБА_9 і потерпілого ОСОБА_7 , надані в судовому засіданні критично і не бере їх до уваги.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винної, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності та в період іспитового строку знову вчинила кримінальне правопорушення, за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше позбавлялась батьківських прав відносно трьох неповнолітніх дітейОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.п.132,133), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 судом не встановлено.
Обвинувачена ОСОБА_9 , відповідно до довідки лікаря вищої категорії ОСОБА_20 від 12.02.2018 р., пройшла курс лікування від алкоголізму, однак суд не враховує це, як пом`якшуючу покарання обставину, оскільки вважає, що обвинувачена це зробила вимушено і лише під час судового розгляду кримінального провадження, намагаючись таким чином всілякими методами пом`якшити відповідальність за вчинене.
Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд визнає - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і рецидив злочинів.
Суд, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 приймає до уваги громадську характеристику надану стороною обвинувачення (т.1 а.п. 128) та не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо незгоди з вказаною характеристикою, оскільки відповідно до ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду доказів. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази по кримінальному провадженню, а стороною захисту суду іншої характеристики стосовно обвинуваченої не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож, на підставі вищевикладеного, приймаючи до відома досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченої, з урахуванням особи ОСОБА_9 , суд вважає, що покарання обвинуваченій повинно бути пов`язано з позбавленням волі в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, оскільки вважає, що саме це покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 неможливо без реального відбування призначеного покарання та не знаходить підстав для звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання характеризується негативно, вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2014 року, згідно якого остання була засуджена за ст. ст.185 ч.3, 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. В сукупності вказані обставини свідчать, на думку суду, про підвищений ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченої ОСОБА_9 та у сукупності утворюють підставу для висновку про небажання останньої стати на шлях виправлення.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України обвинуваченій ОСОБА_9 необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2014 року за ст. ст.185 ч.3, 289 ч.2 КК України (строк невідбутого покарання складає 5 (п`ять) років позбавлення волі).
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченій ОСОБА_9 , у вигляді домашнього арешту до набрання вироку суду законної сили слід залишити без мін.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 50, 65- 67 КК України, ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2014 року (невідбута частина покарання складає 5 років позбавлення волі), призначивши ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня фактичного затримання.
Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_9 та доставки її до відповідної установи виконання покарань доручити Костянтинівському відділенню поліції Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту до набрання вироку суду законної сили - залишити без мін.
Речові докази: змиви речовини бурого кольору, кухонний ніж з рукояткою червоного кольору, зразки крові ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області знищити; футболку ОСОБА_7 яка зберігається в камері зберігання речових доказів Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області повернути потерпілому ОСОБА_7 ; ДВД- диски з відеозаписам слідчих дій зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1