УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/1566/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілого: ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Павлодарської області м. Екибазстус, Казахстан, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, освіта середня спеціальна, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, громадянина України, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Початок перебігу строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з моменту фактичного його затримання.
Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди та причиненої моральної шкоди ухвалено задовольнити частково.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 16-ї години 18 лютого 2015 року, перебуваючи у приміщенні літньої кухні за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 після вживання спиртних напоїв влаштував сварку з ОСОБА_9 .
В ході сварки ОСОБА_7 маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та реалізуючи його наніс правою рукою стиснутою у кулак таким чином, що фаланга середнього пальця була відведена, чотири удари по лівому оку потерпілому ОСОБА_9 .. Від даних ударів ОСОБА_9 впав на підлогу, а ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії наніс ще два удари кулаком правої руки по лівій частині обличчя та двічі умисно наніс удар ногою по лівій брові, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді субконюнктивального розриву склери лівого ока з випадінням в рану його оболонок, із множинним перфоративним виразками рогівки ока, що призвело до втрати гостроти зору на ліве око, що становить 0,0 (нуль) та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким його виправдати. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, необгрунтованим, та таким, що не відповідає матеріалам кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку. Невідповідність вироку суду матеріалам кримінального провадження полягає в тому, що суд не звернув уваги на його покази та докази, які підтверджують те, що він ніякого злочину відносно ОСОБА_9 18 лютого 2015 року не вчиняв та і скоїти не мав можливості. Зокрема суд не врахував те, що останній раз з ОСОБА_9 він зустрічався 10 лютого 2015 року, так як в цей день отримав повістку на 11 лютого 2015 року для проходження військової медичної комісії, а тому зайшов до ОСОБА_9 , щоб відмітити те, що його заберуть до Збройних сих України. Дійсно 10,02,2015 року після вживання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт із-за того, що він, обвинувачений, нібито неправильно підстригав ОСОБА_10 , який також з ними розпивав спиртні напої. Під час конфлікту він з ОСОБА_9 посварилися і навіть трохи побилися. Після цього він ні до 18 лютого 2015 року ні після цієї дати, ОСОБА_9 не бачив і з ним не зустрічався. Вказує, що суд при постановленні вироку не звернув уваги на докази, які підтверджують його непричетність до злочину, який йому інкримінують та не надав їм відповідної оцінки.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 . Посилається на те, що вирок суд є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що ОСОБА_7 заперечує той факт, що він 18 лютого 2015 року зустрічався в літній кухні по вул. Гагаріна в смт. Брусилів, Житомирської області з ОСОБА_9 , а тим більше розпивав з ним спиртні напої. Не мав можливості вчинити відносно ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, так як під час отриманих, зі слів потерпілого, тілесних ушкоджень перебував зовсім в іншому місці. При постановленні вироку районний суд всупереч вимог викладених в статтях 94, 374 КПК України протиправно не врахував показів ОСОБА_11 та ухвалив завідомо незаконне покарання ОСОБА_7 . Що стосуються доказів, які нібито підтверджують причетність ОСОБА_7 до заподіяння ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме покази ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , то зазначені покази більше спростовують причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину ніж підтверджують це. Оскільки при дачі показів у суді свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не змогли назвати дату коли їх син ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження. Крім того нібито побачивши, що сина побито вони не звернулися ні в правоохоронні органи, ні до медичного закладу, бо потерпілому було надано медичну допомогу. Що стосується показів, які надала в суді ОСОБА_14 , то під час дачі пояснень у суді ОСОБА_14 заявила про те, що саме такі покази її попросили дати батьки потерпілого. ОСОБА_10 , який був присутнім під час конфлікту, який мав місце між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , взагалі бійки між ними не бачив. З наведених вище підстав вважає, що будь-які прямі докази того, що ОСОБА_7 вчинив злочин відносно ОСОБА_9 , 18.02.2015 року відсутні.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу обвинуваченого відхилити, а вирок суду залишити без зміни. Вказує, що вирок суду є законним та обгрунтованим та відповідає матеріалам кримінального провадження, досліджених безпосередньо під час його розгляду.
В судовому засіданні при розгляді апеляційних скарг обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарг, просили їх задовольнити. Потерпілий ОСОБА_9 наполягав на своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції, заперечив проти апеляційних скарг, просив вирок суду залишити без змін, прокурор також заперечив проти задоволення апеляційних скарг у зв`язку з їх необґрунтованістю, вирок суду просив залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення обвинуваченого, його захисника, потерпілого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції даних положень Закону в більшій мірі дотримався.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: наданими під час судового розгляду у суді першої інстанції показами потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , Ростівського, ОСОБА_15 , а також висновком експерта №802 від 22.04.2015 року, показами допитаного судом першої інстанції судово-медичного експерта, протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2015 року, випискою епікризу №4725 від 19.06.2015 року, листом непрацездатності серії АГТ №984155.
Судом першої інстанції у повному обсязі досліджені докази по даному кримінальному провадженню, в тому числі і надані стороною захисту, та оцінені в їх сукупності, і цілком обґрунтовано та вмотивовано з зроблено висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Тому, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що вирок суду не відповідає матеріалам кримінального провадження є необгрунтованими.
Посилання обвинуваченого та його захисника на покази свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_16 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як встановлено судом першої інстанції останні перебувають з обвинуваченим ОСОБА_7 у близьких стосунках, і їх покази не можуть бути об`єктивними, а також їх слід розцінювати як намір уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Дані обставини були дослідженні судом першої інстанції та належним чином мотивовані у вироку суду. Крім того слід зазначити, що в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 хоча і пояснювала, що ОСОБА_7 на час вчинення щодо потерпілого ОСОБА_9 злочину перебував разом з нею, разом з тим зазначила, що ОСОБА_7 не відлучався з місця їх перебування у м.Брусилові Житомирської області за місцем проживання свідка ОСОБА_16 на тривалий час, що не виключає можливості обвинуваченого перебувати у встановлений слідством час у ОСОБА_9 , який також проживає у м.Брусилові Житомирської області, та вчинити інкриміноване йому правопорушення.
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , на пояснення яких посилаються обвинувачений та захисник в своїх апеляційних скаргах, не спростовують того, що ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції обставин.
Посилання обвинуваченого на те, що він заходив до ОСОБА_9 тижнем раніше, тобто 10.02.2015 року, що підтверджується на його думку необхідністю його явки на медкомісію за направленням воєнкомату 11.02.2015 року, не може бути підставою для висновків про відсутність в його діях складу інкримінованого йому злочину, та на думку колегія суддів є засобом захисту обвинуваченого від пред`явленого йому обвинувачення.
Не спростовують висновків суду першої інстанції і посилання ОСОБА_7 та його захисника на пояснення свідка ОСОБА_10 , який був присутній під час конфлікту, оскільки навіть в ході апеляційного розгляд провадження вказаний свідок пояснив, що дійсно між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 був конфлікт, в ході якого вони штовхалися і можливо і бухнули один одного декілька разів. Разом з тим він при цьому пояснив, що був сильно п`яний та на даний час погано пам`ятає обставини конфлікту, а також не може згадати, коли конкретно він відбувся.
Таким чином судом першої інстанції цілком обґрунтовано було здійснено посилання на пояснення вказаного свідка в підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину.
При цьому пояснення потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин завдання йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є стабільними та послідовними на протязі усього розгляду кримінального провадження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, не довіряти яким колегія суддів не вбачає підстав.
Разом з тим колегія суддів не може погодитися з посиланнями суду першої інстанції у своєму вироку як на докази вини ОСОБА_7 на протокол допиту ОСОБА_10 як свідка та протокол одночасного допиту його та потерпілого ОСОБА_9 .
Так відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_9 надавав пояснення в судовому засіданні суду першої інстанції щодо обставин кримінального правопорушення, що підтверджується журналом судового засідання Попільнянського районного суду Житомирської області (а.с.156-164 т.1). Також допитувався судом першої інстанції щодо обставин кримінального правопорушення і свідок ОСОБА_10 , що підтверджується журналом судового засідання місцевого суду (а.с.179-188 т.1).
За таких обставин, протокол одночасного допиту потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 від 28.04.2015 року, а також протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 16.03.2015 року, на які у вироку посилається суд першої інстанції, враховуючи положення ч.4 ст.95 КПК України, є неналежними доказами. Тому посилання суду першої інстанції у вироку на зазначені процесуальні документи підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку.
Враховуючи вище наведене підстави до задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на протоколи допиту свідка ОСОБА_10 та одночасного допиту свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 .
В решті вирок суду є законним та обґрунтованим та зміні чи скасуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на протокол одночасного допиту потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 від 28.04.2015 року та на протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 16.03.2015 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: