Ухвала
Іменем України

23 квітня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-4208 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 січня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001939,
встановила:
вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у
смт. Славгород, Синельниківського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки,
засуджено за:
ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України, з врахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року та остаточно ОСОБА_5 визначено покарання 6 років позбавлення волі.
Вирішені питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 січня 2018 року вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року змінено.
Виключено з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочину.
В решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 27 жовтня 2016 року приблизно о 19 годині, знаходився у домоволодінні АДРЕСА_3 , звідки повторно, таємно викрав електричну плиту «Граніт Л-355/1500», чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1233 гривні.
29 жовтня 2016 року приблизно о 23 годині ОСОБА_5 , знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , проник у приміщення літньої кухні, звідки повторно, таємно викрав бензинову пилу «Foresta» FА - 45 S, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму1599 гривень.
14 листопада 2016 року приблизно о 19 годині, ОСОБА_5 за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, розподілили між собою ролі, відповідно до яких особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, проникла у будинок АДРЕСА_4 , а ОСОБА_5 перебував біля входу з метою попередження про можливе наближення сторонніх осіб. Спільними діями ОСОБА_5 із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, повторно, таємно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, викрали майно потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 2000 гривень.
15 листопада 2016 року приблизно о 20 годині, ОСОБА_5 за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, проникли у складське приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , звідки повторно, умисно, таємно, викрали майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 21032,50 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальних збитків на зазначену суму.
17 листопада 2016 року приблизно о 19 годині, ОСОБА_5 за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, розподілили між собою ролі, відповідно до яких особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, проникла у середину приміщення гаражу по АДРЕСА_6 , а ОСОБА_5 перебував біля гаражу з метою попередження про можливе наближення сторонніх осіб. Спільними діями ОСОБА_5 із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, повторно, таємно, за попередньою змовою групою осіб, із проникненням у приміщення, викрали майно потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 1603 грн.
19 листопада 2016 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_5 , проник у приміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_7 , звідки, повторно, умисно, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 1000 грн.
11 грудня 2016 року приблизно об 11 годині ОСОБА_5 , проник у середину будинку АДРЕСА_8 , звідки повторно, умисно, таємно, викрав майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 4711 грн.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник засудженого порушує питання про зміну постановлених судових рішень та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання. Зазначає, що його підзахисний вину визнав і підтвердив факт вчинення ним кримінальних правопорушень. Вказує, що судами не було враховано дані про особу винного, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також стан здоров`я матері пенсіонерки, яка знаходиться на його утриманні. Наголошує, що ОСОБА_5 працює, хоч і не офіційно, на ці кошти утримує сім`ю, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, став на шлях виправлення, потерпілим частково відшкодував матеріальну шкоду. Вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, виправлення та перевиховання його підзахисного можливе без ізоляції від суспільства.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі захисником не оскаржуються.
Що стосується призначеного покарання, яке, на думку захисника, є несправедливим внаслідок суворості, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_5 судом дотримані.
Суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості всіх епізодів вчинених кримінальних правопорушень проти власності, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив новий злочин в період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Правильно визнано судом обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та не встановлено таких, що його обтяжують.
З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі й тих, на які посилається захисник у скарзі, суд дотримався зазначених вимог кримінального закону, визнав неможливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України. У вироку наведено переконливі підстави такого рішення. Зазначено, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Правильно визначено і остаточне покарання, відповідно до ст. 71 КК України.
Рішення про призначення ОСОБА_5 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.
Доводи захисника про суворість призначеного покарання підзахисному, які аналогічні доводам його касації, належно перевірені і апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів погоджується з судовими рішеннями, а тому не вбачає підстав для прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання, як про це йдеться у касаційній скарзі.
Доводи захисника про те, що апеляційний суд вийшов за межі апеляційних вимог та призначив ОСОБА_5 вироком суворе покарання є надуманим, оскільки як убачається із судових рішень, апеляційний суд не погіршував становища, не виходив за межі апеляційних вимог та не призначав ОСОБА_5 покарання, а постановив ухвалу, якою вирок в частині призначеного покарання залишив без зміни.
Не підтверджуються судовими рішеннями і доводи захисника про те, що апеляційний суд не навів причин визнання необґрунтованими висновків міськрайонного суду про те, що виправлення та перевиховання можливе без відбування покарання, оскільки міськрайонний суд не надводив таких висновків та не звільняв ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 січня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_13