Справа № 573/1696/17
Номер провадження 1-кп/573/172/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 липня 2017 року за №0000427, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , одруженої, не працюючої, освіта професійно технічна, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимої

за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20 липня 2017 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_5 перебувала в гостях у своєї знайомої ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_2 . У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на крадіжку банківської кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належала ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що банківська картка належить потерпілій, скориставшись тим, що остання вийшла в іншу кімнату та за її діями ніхто не стежить, усвідомлюючи, що банківська картка є офіційним документом та засобом доступу до банківського рахунку, відкритого у фінансовій установі, маючи у подальшому намір за її допомогою заволодіти грошовим коштами потерпілої ОСОБА_4 , викрала картку ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я останньої, яка знаходилася у сумці.

Після цього ОСОБА_5 покинула домогосподарство потерпілої разом із викраденою кредитною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк».

У подальшому, 20 липня 2017 року, близько 12 години, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибула до банкомата ПАТ КБ «ПриватБанк», що за адресою Сумська область, м. Білопілля, вул. Макаренка, 7, дереалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом крадіжки, діючи таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна, за допомогою раніше викраденої банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , знаючи пароль доступу до її рахунку, викрала з неї грошові кошти в сумі 400 гривень, якими розпорядилася у своїх корисливих цілях, спричинивши потерпілій матеріального збитку на зазначену суму.

Виконуючи вищевказані дії ОСОБА_5 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій у виді посягання на чуже майно, передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди власнику та бажала їх настання, тобто вчинила злочин з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, дала покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердила, що 20 липня 2017 року близько 11 години 30 хвилин перебувала в гостях у своєї знайомої ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_2 . В той час, коли потерпіла вийшла в іншу кімнату, вона викрала з її відкритої сумки банківську кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк». Через деякий час із викраденою банківською карткою вона залишила господарство ОСОБА_4 і пішла до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що по на вул. Макаренка, 7 у м. Білопілля, де знаючи пін-код від карти, зняла з рахунку 400 грн., які у подальшому витратила на придбання продуктів харчування.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останньої, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, та за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує наступне.

Ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості відповідно.

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне добровільне відшкодування завданих злочинами збитків.

На підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд враховує також особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, не одружена, має на утриманні трьох малолітніх дітей (а. с. 27-33).

Обставини, визначені ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченої, у судовому засіданні не встановлені.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, особу обвинуваченої ОСОБА_5 , суд вважає, що за вчинення останньою злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статей, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді штрафу.

Крім того, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про звільнення обвинуваченої від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом остання є матір`ю трьох малолітніх дітей, щодо яких не позбавлена батьківських прав.

Аналогічне письмове клопотання подала до суду і обвинувачена ОСОБА_5 (а. с. 26).

Потерпіла Омельченко проти застосування до обвинуваченої Закону України «Про амністію у 2016 році» і звільнення останньої від покарання заперечувала.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія вказаного закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинила кримінальні правопорушення невеликої та середньої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності 07 вересня 2017 року є матір`ю трьох неповнолітніх дитей, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо яких не позбавлена батьківських прав, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 31-33) .

Таким чином, ОСОБА_5 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_5 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_5 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом вона є матір`ю дітей до 18 років, стосовно яких не позбавлена батьківських прав, кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується не є тяжкими або особливо тяжкими, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченої, зокрема, передбачає звільнення її від призначеного покарання, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Щодо заперечень ОСОБА_4 проти застосування до ОСОБА_5 положень Закону України «Про амністію у 2016 році» суд зазначає, що застосування до обвинуваченого положень означеного закону згоди потерпілого не потребує.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази - пластикову картку «Універсал» ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та мобільний телефон «Nokia», чорного кольору, які знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_4 , залишити останній як власнику.

Витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень;

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Речові докази - пластикову картку «Універсал» ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та мобільний телефон «Nokia», чорного кольору, залишити потерпілій ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: