печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника володільця майна - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ТОВ «Іст Лоунд Груп» адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :
28.08.2017 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання представника ТОВ «Іст Лоунд Груп» адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, а саме: скасувати заборону розпоряджатися коштами на поточних рахунках та арешт, накладений на грошові кошти у безготівковому вигляді, що знаходяться у банківськвй установі АТ «Укрексімбанк», скасувати зупинення видаткових операцій по рахунках.

В обґрунтування доводів клопотання зазначає, що арешт накладено необґрунтовано та відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу. Арешт на рахунки паралізує нормальну діяльність товариства, спричиняє збитки і фактично позбавляє можливості здійснювати господарську діяльність.

У судовому засіданні представник заявника - - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених в ньому підстав та просив задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_4 проти задоволення вказаного клопотання заперечувала, зазначивши, що в накладенні арешту не відпала потреба, досудове розслідування триває.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001079 від 07.04.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України.

07.07.2017 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/38931/17-к накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Іст Лоунд Груп», відкритого в АТ «Укрексімбанк» та зупинено видаткові операції по вказаних рахунках.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2017 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були наявні дані про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт та з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт грошових коштів на банківських рахунках є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованість накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу, в противагу якому слідчим в судовому засіданні наведено доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання представника ТОВ «Іст Лоунд Груп» адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001079 від 07.04.2017 року - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1