У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 300 049 60 стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, працюючої лікарем стоматологом терапевтом комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва, проживаючої в АДРЕСА_1 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та їй за цим законом призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,0 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 судові витрати за проведення експертизи в сумі 859,32 грн.
У провадженні вирішено питання щодо долі речового доказу.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона, 01.11.2013, працюючи завідуючою стоматологічним відділенням філії № 3 комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва, у невстановлений час, з метою уникнення наслідків несвоєчасного подання документів, що підтверджують проходження нею атестації та присвоєння (підтвердження) кваліфікації лікаря, які відображені у наказі Міністерства охорони здоров`я за № 359 від 19.12.1997, реалізуючи свої злочинні дії, направлені на використання завідомо підробленого документу, надала до відділу кадрів комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва, що знаходиться по вул. Закревського, 81/1, у м. Києві, тобто використала завідомо підроблений документ, а саме, посвідчення про проходження підвищення кваліфікації, видане на її- ОСОБА_8 ім`я, за № 158/12, в якому містилися дані про те, що ОСОБА_8 02.11.2012 проходила атестацію в атестаційній комісії при управлінні охорони здоров`я Волинської облдержадміністрації і наказом по управлінню охорони здоров`я від 02.11.2012 № 518/ос їй присвоєна категорія лікаря терапевтична стоматологія перша, тим самим використала завідомо підроблений документ. З 01.11.2013 ОСОБА_8 , залишившись працювати завідуючою стоматологічним відділенням філії № 3 комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр, з листопада 2013 року почала отримувати нарахування до заробітної плати за категорію.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю, що нею вчинене дане кримінальне правопорушення.
На обґрунтування апеляційних вимог, захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить дослідити певні докази, які підтвердять обставини того, що:
- стороні захисту не відкривалася постанова від 30.04.2015 про призначення у кримінальному провадженні № 121 151 000 300 049 60, яке виділене в окреме провадження з кримінального провадження № 120 141 000 300 140 87 групи прокурорів, а тому внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2015 стосовно ОСОБА_8 прокурором, який не є належною уповноваженою особою, вказує, що всі подальші дії проведені поза межами законодавчого поля, у непередбачений законом спосіб;
- постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 17.12.2014, 25.03.2015 на час виконання вимог ст. 290 КПК України не були підписані прокурором відповідно до ст. 37 КПК України, а тому повідомлення про підозру від 30.04.2015 не можна вважати таким, що здійснено уповноваженою особою, а отже і такою, що була пред`явлена;
- не можна брати до уваги доказ, що був отриманий з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, і, як наслідок, висновки експерта по даному доказу, що у сукупності з наведеним вище вказують про відсутність достатніх та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Отже, вирок Деснянського районного суду м. Києва стосовно ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі захисником було заявлено клопотання про дослідження певних доказів.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника та обвинуваченої на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі з апеляційною вимогою щодо скасування вироку суду та закриття провадження з підстав, викладених в апеляційній скарзі, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши докази у провадженні на задоволення клопотання захисника, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження, зокрема, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України задекларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
На підставі ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги у обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції.
Нормою ст. 370 КПК України закріплена законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Згідно з положеннями ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення, на що вказано в ст. 86 КПК України.
Як регламентує, зокрема, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані, зокрема, після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили, як наголошується в ч. 2 ст. 94 КПК України.
Частиною 1 вказаного закону регламентовано, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримано.
Так, згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань (Положення), порядок його формування та ведення затверджується Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.
Слідчий невідкладно у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування.
Зі змісту п.п. 2.1 - 2.3 та 3.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012, випливає, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, про призначення слідчого, процесуального керівника, прийняття до провадження здійснюється невідкладно на підставі відповідних процесуальних рішень, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства.
Приписами ч. 1 ст. 37 КПК України регламентовано, що керівник відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування визначає прокурора, який здійснюватиме повноваження у конкретному кримінальному провадженні. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Частиною 2 цієї норми передбачено, що прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених ч. 4 та ч. 5 ст. 36, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 341 КПК України та ч. 3 ст. 37 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, як наголошується в ч. 3 ст. 110 КПК України. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Згідно з ч. 6 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Системний аналіз наведених вище норм кримінального процесуального закону та Положення вказує на те, що рішення керівника відповідного органу прокуратури про призначення прокурора/групи прокурорів, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, що передбачені ст. 36 КПК України, повинно бути прийнято негайно - під час внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, тільки у формі постанови, виготовленої на офіційному бланку та підписаної службовою особою, яка прийняла відповідне рішення.

Як видно з матеріалів кримінального провадження № 120 151 000 300 049 60 від 30.04.2015 стосовно ОСОБА_8 , воно виділено з матеріалів кримінального провадження № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014.

У той же день - 30.04.2015 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру та стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування, фактично тих, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014.
Будь-яких доказів у кримінальному провадженні № 120 151 000 300 049 60 від 30.04.2015 органом досудового розслідування не зібрано.

При перевірці доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в досліджуваному кримінальному провадженні № 120 151 000 300 049 60 від 30.04.2015 стосовно ОСОБА_8 встановлено, що на час виконання вимог ст. 290 КПК України в матеріалах кримінального провадження наявні постанови від імені заступника прокурора Деснянського району м. Києва ОСОБА_11 від 17.12.2014 та від 25.03.2015 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014, які не містили підпису службової особи - вказаного керівника органу прокуратури, що об`єктивно підтверджується наступними доказами.

А саме, як видно з даних протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.04.2015, сторона захисту проводила ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 120 151 000 300 049 60 стосовно ОСОБА_8 з використанням технічних засобів (т. 1 а.п. 151-158), а також з матеріалами кримінального провадження № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014 за допомогою фотоапарату Canon DIGITAL ixus 75, що стороною обвинувачення не оспорюється.

Як указує висновок комп`ютерно-технічного дослідження № 5/ікт від 04.06.2015, на жорсткому магнітному диску Western Digital моделі WD2500E1MS, серійний номер WXE708EM9844, а саме в розділі WD-64 в папці Сирош містяться графічні файли з назвами 595.jpg, 596.jpg, 597.jpg, 598.jpg, які були виготовлені 30.04.2015, та містять фотознімки постанов заступника прокурора Деснянського району м. Києва ОСОБА_11 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 140 87 від 17.12.2014 та від 25.03.2015, які, відповідно, не містили підпису останнього (т. 1 а.п. 187-193).

Згідно з висновком фототехнічного дослідження № 2/ікт від 15.12.2015, при досліджені наданих стороною захисту фотозображень файлів IMG 3523.jpq, IMG 3524.jpq, IMG 3525.jpq, IMG 3526.jpq, на накопичувачі Western Digital, серійний номер S/N: WXE708EM9844, а саме постанов заступника прокурора Деснянського району м. Києва ОСОБА_11 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 140 87 від 17.12.2014 та від 25.03.2015, які були долучені до матеріалів кримінального провадження безпосередньо в судовому засіданні та містили відповідні підписи зазначеної службової особи, встановлено, що у змісті графічних файлів 595.jpg та IMG 3525.jpq, 596.jpg та IMG 3526.jpq, 597.jpg та IMG 3523.jpq, 598.jpg та IMG 3524.jpq, виявлено повне співпадання набору знаків та символів, наявності, відсутності та розміру пробільних ділянок, інтервалів та відступів, за винятком відсутності підпису в зображені 596.jpg та 598.jpg (т. 1 а. с. 228-236).

Вказані експертні дослідження № 5/ікт від 04.06.2015 та № 2/ікт від 15.12.2015 проведені, відповідно, експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України ОСОБА_12 та експертом Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_13 , які мають вищу технічну та юридичну освіти, кваліфікацію судових експертів за спеціальностями проведених досліджень, відповідний стаж експертної роботи, самі висновки є науково обґрунтованими, а тому сумнівів в об`єктивності вказаних висновків не виникає.

Оскільки експертні дослідження стороною захисту були належним чином відкриті стороні обвинувачення, тому вони є належними та допустимими доказами у провадженні.

Отже, з достовірністю встановлено, що на час виконання вимог ст. 290 КПК України у кримінальному провадженні № 120 151 000 300 049 60 від 30.04.2015 постанови від імені заступника прокурора Деснянського району м. Києва ОСОБА_11 від 17.12.2014 та від 25.03.2015 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014 - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , з якого виділені матеріали кримінального провадження № 120 151 000 300 049 60 стосовно ОСОБА_8 , у порушення вимог ст.ст. 37, 110 КПК України, не містили підпису заступника прокурора Деснянського району м. Києва ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 201, 202, 203, 204), а звідси і не мали та не породжували відповідних правових наслідків, у тому числі для виділення матеріалів досудових розслідувань прокурором ОСОБА_14 в окреме провадження стосовно ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 140-150), для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 151 000 300 049 60 від 30.04.2015 стосовно ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 99), повідомлення їй про підозру 30.04.2015 та надання слідчим за дорученням не уповноваженого належним чином на виконання ст. 36 КПК України прокурора ОСОБА_14 доступу до матеріалів досудового розслідування.

При цьому є небезпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що при відкритті матеріалів провадження їй взагалі не відкривалася постанова від 30.04.2015 про призначення групи прокурорів саме у кримінальному провадженні № 121 151 000 300 049 60 стосовно ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 151-158), відомості про що відсутні в матеріалах вказаного провадження, що, в сукупності з наведеним вище щодо відсутності доказів про наявність відповідних повноважень, передбачених ст. 36 КПК України, у прокурора ОСОБА_14 у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014, у тому числі на виділення матеріалів стосовно ОСОБА_8 в окреме кримінальне провадження № 121 151 000 300 049 60, і як наслідок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 151 000 300 049 60 від 30.04.2015 стосовно ОСОБА_8 , повідомлення останній про підозру та надання доступу до матеріалів досудового розслідування 30.04.2015 - здійснені без дотримання вимог кримінального процесуального закону, а саме не уповноваженою службовою особою, а отже і докази у кримінальному провадженні № 120 151 000 300 049 60 від 30.04.2015, зокрема надане ОСОБА_8 в якості свідка посвідчення № 158/12 про проходження атестації,які фактично зібрані як докази у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014 - є недопустимими, висновки про що в останньому кримінальному провадженні зроблені і колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в ухвалі від 01.03.2017.

Не є переконливими висновки суду першої інстанції про те, що, на момент відкриття стороні захисту стороною обвинувачення матеріалів досудового розслідування, заступником прокурора Деснянського району м. Києва ОСОБА_11 приймалися рішення про призначення прокурора/групи прокурорів від 17.12.2014 та від 25.03.2015, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відповідні відомості о 10.40 год. 17.12.2014 та о 16.10 год. 25.03.2015, чи знаходження у кримінальному провадженні 754/5992/15 підписаної постанови про призначення групи прокурорів - бо стороні захисту у межах кримінального провадження № 121 151 000 300 049 60 від 30.04.2015 взагалі не відкрита постанова про визначення групи прокурорів саме в даному провадженні, а що стосується провадження № 120 141 000 300 140 87 від 14.12.2014, то у ньому стороні захисту відкритті не підписані постанови керівника відповідного органу прокуратури про призначення групи прокурорів, які не підлягають іншій оцінці, ніж тій, що вони не породжують правових наслідків, на що не може вплинути посилання суду першої інстанції про знаходження в іншому провадженні підписаної постанови прокурора, яка взагалі має бути в одному примірнику, оскільки прийнята/прийняті в одному кримінальному провадженні, в один день, щодо одного питання за однаковим змістом, чи посилання суду на внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури, що не робить ці відомості юридично значимими без належним чином оформленого процесуального рішення, яке, в свою чергу, і є підставою для внесення цих відомостей до Реєстру.

Водночас не можна не зазначити про те, що, відповідно до витягу з кримінального провадження № 120 141 000 300 140 87, відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені 14.12.2014 (т. 1 а.с. 182, 200), а група прокурорів у провадженні, у тому числі і прокурор ОСОБА_14 , начебто визначена 17.12.2014, що вже вказує на порушення принципу негайності - одночасного з внесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначення процесуального керівника у провадженні, з наданням йому повноважень, передбачених ст. 36 КПК України.

Разом із цим, всупереч наведеному, згідно до змісту даних, що містяться в матеріалах провадження, 14.12.2017 слідчому вже надавалися доручення та було повідомлення прокурора про початок досудового розслідування (т. 1 а.п. 141, 142, 152), що не узгоджується і з основними відомостями про рух кримінального провадження, відповідно до яких відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 141 000 300 140 87 в 11:47 14.12.2014, а не о 10.40 17.12.2014, як зазначив у вироку суд першої інстанції; прийняття в провадження - ОСОБА_17 в 11:47 14.12.2014: 17.12.2014 призначення прокурора - ОСОБА_11 , в примітці: попередній прокурор відсутній; в 09:11 19.02.2015 призначено слідчого - ОСОБА_18 , примітка: попередній слідчий ОСОБА_19 ; в 20:36 19.02.2015 прийняття до провадження - слідчий ОСОБА_20 , примітка: в межах одного органу; в 16:10 25.03.2015 призначення прокурора ОСОБА_11 , примітка: попередній прокурор ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 183, 184).

Як далі слідує з основних відомостей про рух провадження, і ОСОБА_8 , і ОСОБА_21 було пред`явлено підозру в 17:03 30.04.2015 - користувач ОСОБА_20 , відносно останнього підозра змінена 17:04 30.04.2015 - ОСОБА_20 ; 17:07 30.04.2015 - користувач ОСОБА_14 виділення матеріалів № 121 151 000 300 049 60 з провадження № 120 141 000 300 140 87 (т. 1 а.п. 183); 17:33 30.04.2015 - користувач ОСОБА_20 відкриття матеріалів досудового розслідування № 120 151 000 300 049 60 для ознайомлення (т. 1 а.п. 184).

Отже, виходячи з послідовності дати та часу дії, відповідно до основних відомостей про рух кримінальних проваджень видно, що ОСОБА_8 була пред`явлена підозра у кримінальному провадженні № 120 141 000 300 140 87, потім відбулося виділення провадження № 121 151 000 300 049 60 відносно ОСОБА_8 , після чого стороні захисту відкриті матеріали досудового розслідування, з чого можна зробити висновок: або про повідомлення ОСОБА_8 про підозру раніше, ніж матеріали були виділені в інше провадження, або про відсутність повідомлення про підозру ОСОБА_8 саме в провадженні № 121 151 000 300 049 60, що не спростовується даними реєстру досудових розслідувань, який, водночас, за своїми даними не узгоджується з іншими даними про рух провадження, наприклад, про складання та направлення до суду обвинувального акта: чи 30.04.2015, чи 06.05.2015 (т. 1 а.п. 1, 3, 184)

Наведене наряду з відсутністю належних даних про повноваження прокурора ОСОБА_14 у відповідності до ст.ст. 36, 37 КПК України, в користувачах вона значиться тільки з 17:07 30.04.2015, у тому числі, у кримінальному провадженні № 121 151 000 300 049 60 (т. 1 а.п. 183, 184), яка затвердила обвинувальний акт, і, як наслідок, визнання недопустимими доказами у провадженні, дають висновки вважати про наявність таких порушень, допущених під час досудового розслідування, які, згідно зі ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку із чим вирок суду відповідно до вимог ст.ст. 409, 412 КПК України підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і вичерпані можливості їх отримання.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2015 стосовно ОСОБА_8 - скасуванню з закриттям кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення в суді винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу і на наступне.

Так, ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона, 01.11.2013, працюючи завідуючою стоматологічним відділенням філії № 3 комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва, у невстановлений час, з метою уникнення наслідків несвоєчасного подання документів, що підтверджують проходження нею атестації та присвоєння (підтвердження) кваліфікації лікаря, які відображені у наказі Міністерства охорони здоров`я за № 359 від 19.12.1997, реалізуючи свої злочинні дії, направлені на використання завідомо підробленого документу, надала до відділу кадрів комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва, що знаходиться по вул. Закревського, 81/1, у м. Києві, тобто використала завідомо підроблений документ, а саме, посвідчення про проходження підвищення кваліфікації, видане на її- ОСОБА_8 ім`я, за № 158/12, в якому містилися дані про те, що ОСОБА_8 02.11.2012 проходила атестацію в атестаційній комісії при управлінні охорони здоров`я Волинської облдержадміністрації і наказом по управлінню охорони здоров`я від 02.11.2012 № 518/ос їй присвоєна категорія лікаря терапевтична стоматологія перша, тим самим використала завідомо підроблений документ. З 01.11.2013 ОСОБА_8 , залишившись працювати завідуючою стоматологічним відділенням філії № 3 комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр, з листопада 2013 року почала отримувати нарахування до заробітної плати за категорію.

Дані обставини кримінального провадження, що встановлені судом, повно не розкривають обставин правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, що визнані судом доведеними, оскільки ОСОБА_8 визнана винуватою фактично у використані завідомо підробленого документу - посвідчення про проходження нею атестації та присвоєння (підтвердження) кваліфікації лікаря, тоді як даних, що вона є лікарем, якому необхідно проходити періодично атестацію та присвоєння (підтвердження) кваліфікації, з встановлених судом обставин - не видно, як і те, що обставини проходження нею атестації та присвоєння (підтвердження) кваліфікації лікаря знаходяться у зв`язку з перебуванням її на посаді завідуючою стоматологічним відділенням філії № 3 комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичний центр Деснянського району м. Києва, а є лише посиланням на перебування її на вказаній посаді філії, що, само по собі, на переконання колегії суддів, не потребує проходження підвищення кваліфікації лікаря.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358 КК України скасувати.

Кримінальне провадження № 120 151 000 300 049 60 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 859 грн. 32 коп. відшкодувати за рахунок держави.

Речовий доказ: посвідчення ОСОБА_8 про проходження підвищення кваліфікації зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3