АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1293/17 Справа № 199/4866/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської
області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , зареєстрований за
адресою:
АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що в період часу з 19 червня 2017 року до 03 жовтня 2017 року ОСОБА_7 умисно та цілеспрямовано переховувався від органів досудового розслідування, отже були законні підстави для оголошення його в розшук. Вважає, що висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_7 не був належним чином повідомлений про підозру є незаконними та необґрунтованими.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 в повному обсязі.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що ні виклики до слідчого, ні повідомлення про підозру ОСОБА_7 належним чином направлені чи вручені не були. Зазначає, що ОСОБА_7 жодним чином не ухилявся від явки до слідчого, оскільки йому не було відомо, що його викликають. Звертає увагу на те, що досудове розслідування проводилося з грубим порушенням законодавства, оскільки слідчий в своєму клопотанні зазначає, що повідомлено про підозру ОСОБА_7 було 08 серпня 2017 року, а в статусі підозрюваного останній вже вказується 23 червня 2017 року, а іншого повідомлення про підозру до 23 червня 2017 року в матеріалах кримінального провадження не існує. Вказує на те, що зазначені в ухвалі слідчого судді ризики, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню, здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, необґрунтовані та взагалі нічим не підтверджені.
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 01 грудня 2017 року та заборонено підозрюваному залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на ОСОБА_7 обов`язку прибувати до слідчого СВ АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за першою вимогою. Застосовано як виконання обов`язку та засіб здійснення контролю за підозрюваним ОСОБА_7 застосування електронного засобу контролю, який носити на весь час домашнього арешту.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що клопотання та докази, надані слідчим, свідчать про існування ризику, передбаченого ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового слідства, перешкоджати кримінальному провадженню. Зазначив, щопідозрюваний ОСОБА_7 є особою, яка в силу ст. 89 КК України є несудимою, має постійне місце проживання, на обліку у психіатра або нарколога не перебуває, підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості. Крім того, на думку суду, здійснення слідчим оголошення розшуку ОСОБА_7 , як підозрюваного, є безпідставним, так як на той час останньому не було вручено належним чином повідомлення про підозру, в результаті чого ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного. Також, судом встановлено, що ОСОБА_7 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена адреса міститься в матеріалах кримінального провадження (ІБД «Армор», довідка про судимості ВСК ГУНП в Дніпропетровській області), була слідчому відома, однак ним не було здійснено викликів за цією адресою, докази протилежного в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, пояснення захисників та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили задовольнити вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону були дотримані не у повному обсязі, внаслідок чого слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, яке підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції свого рішення та задоволенням клопотання слідчого.

Як вбачається з клопотання та наданих до нього матеріалів, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, були внесені відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001469 від 19 червня 2017 року.

08 серпня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

З фактичних обставин цього кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_7 19 червня 2017 року, приблизно о 00 годин 15 хвилин, перебуваючи на точці перекриття в`їзду на «Центральний міст» в м. Дніпрі з боку пр. Слобожанського, будучи за кермом під`їхав на автомобілі марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , до працівника поліції, інспектора Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_10 та почав вмовляти співробітника патрульної поліції надати йому дозвіл переїхати через «Центральний міст». В ході розмови з ОСОБА_7 . ОСОБА_10 помітив, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння та попрохав водія вийти з автомобілю для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. Однак ОСОБА_7 почав намагатись зникнути з місця вчинення адміністративного правопорушення, а працівники патрульної поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вжили заходи, спрямовані на затримання ОСОБА_7 , в ході чого останній, діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, маючи на меті заподіяти працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, наніс ОСОБА_10 один удар лівою рукою (ліктем) в область обличчя, чим спричинив потерпілому інспектору Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2017е від 23.06.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на червоній каймі нижньої губи праворуч, поверхневої рани слизової оболонки нижньої губи праворуч, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи праворуч.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; рапортом співробітника поліції; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; висновком експерта № 2017е від 23 червня 2017 року.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши доводи учасників судового провадження, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у його задоволенні через недоведеність прокурором того факту, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що матеріалами провадження підтверджено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які підозрюваний ОСОБА_7 може здійснити, а саме може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки з 19 червня 2017 року ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування. Слідчим та прокурором у вказаному кримінальному провадженні неодноразово здійснювались виїзди за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому у протоколі про адміністративне затримання № 097562, а також у протоколах про адміністративні правопорушення № 102330, № 073552, у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР № 251051, які були складені 19 червня 2017 року співробітниками патрульної поліції відносно ОСОБА_7 , останній вказував адресу свого проживання: АДРЕСА_2 .

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 було направлено листом через ПАТ «Укрпошта» за місцем його реєстрації, вручено під відеозапис ОСОБА_12 , яка проживає за місцем реєстрації ОСОБА_7 і є матір`ю його співмешканки ОСОБА_13 , а також матері підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_14 . У зв`язку з тим, що в період часу з 19 червня 2017 року до 03 жовтня 2017 року ОСОБА_7 умисно та цілеспрямовано переховувався від органів досудового розслідування, слідчим 08 серпня 2017 року було прийнято постанову щодо оголошення підозрюваного ОСОБА_7 в розшук.

Колегія суддів не може погодитись із посиланням слідчого судді як на підставу обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що здійснення слідчим оголошення розшуку ОСОБА_7 , як підозрюваного, є безпідставним, так як на той час останньому не було вручено належним чином повідомлення про підозру, в результаті чого ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного, оскільки у разі неможливості безпосереднього вручення письмового повідомлення про підозру зазначеній у ньому особі слідчий або прокурор повинні використовувати інші способи, передбачені КПК для вручення повідомлень.
Після подання клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ухвалою слідчого судді від 25 вересня 2017 року був наданий дозвіл на затримання останнього з метою його приводу для участі у розгляді зазначеного клопотання.

Також цілком обґрунтованими залишаються ризики щодо можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 намагався зникнути з місця вчинення адміністративного правопорушення.

Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не було враховано всіх обставин, як того вимагає ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, що виразилось в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу насильства у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає виправданим необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, на думку колегії суддів, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 слідчий суддя не взяв до уваги і ті обставини, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, не має офіційного місця роботи, за місцем своєї реєстрації не проживає, а квартира, в якій він фактично проживає, належить на праві власності іншій особі.
З врахуванням вищенаведеного, а також шляхом перевірки всіх обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Застосовуючи виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного, суд апеляційної інстанції виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне скористатися правом, визначеним у ч. 4 ст. 183 КПК України, та не визначати розмір застави у кримінальному провадженні за підозрою особи у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України - скасуванню з постановленням нової ухвали Апеляційного суду, якою слід задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в строк до 01 грудня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 грудня 2017 року.
Підозрюваного ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4