В И Р О К
іменем України
08 вересня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000133 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівці Костнтинівського району Донецької області, є громадянином України, не має освіти, не одружений, не працює, фактично проживає в АДРЕСА_1 , судимий вироком апеляційного суду Харківської області від 31.07.2017 року, яким скасовано в частині призначеного покарання вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням на строк 2 роки,

у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України,

у с т а н о в и в:
04 лютого 2017 року у вечірній час в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області ОСОБА_4 перебував у домоволодінні АДРЕСА_2 , у свого знайомого ОСОБА_6 , де між ними виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник умисел на завдання тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_4 умисно завдав ОСОБА_6 не менше двох ударів обутою ногою в область голови та не менше чотирьох ударів кулаками в область обличчя, чим спричинив ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та забитих ран на обличчі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначеними діями ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Під час судового розгляду учасники судового провадження не заперечували проти того, щоб суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо наступних обставин: місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, які ніким не оспорюються.

З`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин; відсутні сумніви у добровільності їх позиції; роз`яснивши, що сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині підтверджується його показаннями під час судового розгляду, де він показав про зазначені вище обставини, за яких він 04.02.2017 року прийшов до свого знайомого ОСОБА_6 , з яким у нього відбулася сварка, під час якої він завдав ОСОБА_6 не менше двох ударів обутою ногою в область голови та не менше чотирьох ударів кулаками в обличчя, спричинивши йому синці та забиті рани на обличчі.

У вчиненому злочині розкаявся, просив не призначати суворого покарання.

Оцінивши докази, досліджені під час судового розгляду, які є належними, допустимими та достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 винен в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, визнається щире каяття обвинуваченого.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, - відсутні.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, враховуючи зазначені вище обставини злочину, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання; особу винного, який вчинив злочин до постановлення вироку Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року (а. п. 62-65, 67, 68-71), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував (а. п. 66), не працює та не має постійних доходів, характеризується за місцем проживання як особа, щодо якої компрометуючі матеріали відсутні (а. п. 61), суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді обмеження волі, від якого його належить звільнити з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України.

Оскільки даний злочин вчинений ОСОБА_4 до ухвалення у відношенні нього попереднього вироку, остаточне покарання йому належить призначити за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 винним у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 4 роки, призначеним вироком апеляційного суду Харківської області від 31.07.2017 року, яким скасовано в частині призначеного покарання вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2017 року, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: