Справа №: 398/1419/17
провадження №: 1-кп/398/140/18
УХВАЛА
"23" березня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії кримінальне провадження, внесене 23 січня 2017 року до ЄРДР за №0000194 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 , обвинуваченого,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу в виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який передбачає міру покарання до 10 років позбавлення волі, раніше він працював на території Російської Федерації та може виїхати туди, а тому ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані та оцінені при обрані даного запобіжного заходу залишились, так як обвинувачений може ухилятись від суду.

Обвинувачений та захисник заперечують проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, захисник послався на те, що згідно практики Європейського Суду вчинення особою особливо тяжкого злочину, не може враховуватись при обранні та продовженні запобіжного заходу, а ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України на який послався прокурор є припущенням. Обвинувачений запевняє суд, що не має наміру ухилятися від явки до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання на строк від семи до десяти років позбавлення волі, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості злочину у якому він обвинувачується та невідворотність покарання за його вчинення, існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, а тому доводи обвинуваченого та його захисника суд вважає безпідставними.

Заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, суд, щоб запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою він застосовується, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного, суд продовжує ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 2 місяці, починаючи з 23.03.2018 року до 21.05.2018 року.

Керуючись ст. 331, 369- 372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 23.03.2018 року до 21.05.2018 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору для відома та направити до Кропивницької УВП (№14).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1