Провадження №1-кп/761/464/2017
В И Р О К
іменем України
24 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008152 від 12.07.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого в ТОВ «ФМ-Групп», барменом, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
в с т а н о в и в:
приблизно на початку липня 2015 року, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину «Мото-Мото», що за адресою: м. Київ вул. Тимофія Шамрило, 6, звернув свою увагу на автомобіль марки «Volkswager Т-4», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , що досить довгий час був припаркований неподалік від вказаного магазину та ним ніхто не користувався. Після цього у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння цим транспортним засобом.

Так, у вечірній час 08 липня 2015 року, ОСОБА_6 , з метою реалізації злочинного умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, в ході телефонної розмови повідомив раніше знайомому ОСОБА_14 про те, що він займається продажем автомобіля марки «Volkswagen», модель «Т-4» по вигідній ціні. ОСОБА_14 зацікавила зазначена пропозиція і вони домовились про зустріч. Зустрівшись з ОСОБА_14 в ніч з 10 на 11 липня 2015 року за адресою: м. Київ, вул. Чорнобильська, 16/80 біля магазину «Велика Кишеня», в ході бесіди ОСОБА_6 повідомив останньому, про те, що він продає автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4» без ключів та техпаспорту, при цьому запевнив ОСОБА_14 , що автомобіль не перебуває у розшуку або угоні. ОСОБА_14 зацікавила зазначена пропозиція та вони домовились про зустріч 11 липня 2015 року, приблизно о 12 год. 00 хв. за адресою: м.Київ вул. Тимофія Шамрило, 6.

При зустрічі 11 липня 2015 року приблизно о 12 год. 00 хв. за адресою: м.Київ вул. Тимофія Шамрило, 6, ОСОБА_14 , оглянувши автомобіль, дав свою згоду на його придбання. Після чого, після проведення шиномонтажу коліс автомобіля марки «Volkswagen» модель «Т-4», ОСОБА_14 за вказаною адресою викликав евакуатор, водію якого ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_14 надав розписку та власний паспорт, з метою підтвердження правомірності дій щодо вивозу автомобіля марки «Volkswagen» модель «Т-4». Після чого у супроводі ОСОБА_6 , який їхав в кабіні евакуатора, вказаний автомобіль доставили до будинку ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 визнається винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: у незаконному заволодінні транспортним засобом.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні досліджені безпосередньо судом докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 289 КК України визнає частково. Дав показання про те, що у 2015 році протягом півроку поруч з магазином «Мото-Мото», що за адресою: м. Київ, вул. Тимофія Шамрила, 6, спостерігав за занедбаним автомобілем, у якого були зняті фари, вікна розбиті, замки зламані, а колеса спущені. У зв`язку із чим, він для себе вирішив, що даний автомобіль нікому не потрібен. В той час він перебував у скрутному матеріальному становищі, а тому, вирішив продати вказаний автомобіль, а грошові кошти виручені з його продажу залишити собі. Після цього, приблизно о 22 год. на початку липня 2015 року, точної дати не пам`ятає, він розмістив оголошення у соціальній мережі «Вконтакте» про продаж автомобіля без документів та без ключів за 200 доларів США. У той же день, через 20 хвилин після розміщення оголошення про продаж автомобіля, йому зателефонував його знайомий ОСОБА_14 та повідомив, що бажає придбати вказаний автомобіль, у зв`язку із чим попросив видалити оголошення з мережі інтернет. Після цього, вони домовились про зустріч біля магазину «Велика Кишеня», що за адресою: м. Київ, вул. Чорнобильська, 16/80. У той же день, близько о 01 годині ночі, він приїхав на зустріч на автомобілі зі своїми двома знайомими, а ОСОБА_14 приїхав зі своєю знайомою ОСОБА_15 . При цьому, його розмова з ОСОБА_14 відбувалась на відстані 15 метрів від обох автомобілів, під час якої ОСОБА_14 повідомив йому, що придбає даний автомобіль та дав йому завдаток у сумі 1500 грн., про, що він написав останньому відповідну розписку. Згідно їх домовленості решту суми ОСОБА_14 мав йому передати після того, як автомобіль вже буде знаходитись біля його будинку № 9, що розташований по вул. Садовій в м.Києві. Під час розмови, він повідомляв ОСОБА_14 про те, що документів на автомобіль не має, однак він уповноважений на продаж даного автомобіля, оскільки цей автомобіль його родичів, який терміново потрібно продати. Крім того, він запевнив ОСОБА_14 , що з документами все нормально, а також, що автомобіль не перебуває у розшуку чи угоні. Іншої інформації, щодо дати випуску, марки та кольору автомобіля, даних власника, він не повідомляв ОСОБА_14 , оскільки дана інформація йому не була відома, а також він не обіцяв ОСОБА_14 надати довіреність на ім`я ОСОБА_14 від імені власника автомобіля. 11 липня 2015 року приблизно о 12 год. він зустрівся з ОСОБА_14 за адресою: м.Київ, вул. Тимофія Шамрила, 6, де останній, оглянувши автомобіль, викликав евакуатор для його транспортування. Прибувши на виклик, водій евакуатора висловив вимогу щодо пред`явлення йому технічного паспорту на автомобіль, на що він почав удавати, що шукає відповідні документи, дістаючи із своїх кишень купу документів, після чого повідомив водія евакуатора, що техпаспорт на автомобіль забув вдома. В подальшому ним на вимогу ОСОБА_14 було написано розписку про те, що він являється власником автомобіля, при цьому у розписці ним було зазначено свої паспортні дані та пред`явлено власний паспорт громадянина України. Лише після цього, водій евакуатора погодився транспортувати автомобіль. В подальшому вказаний автомобіль було вивантажено за місцем проживання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 . За евакуатор розрахувався ОСОБА_14 , після чого передав йому грошові кошти у сумі 1500 гривень, зазначивши, що 1000 грн. буде винен. Також йому відомо, що приблизно через два тижні ОСОБА_14 поїхав до МРЕО відновлювати документи на автомобіль, де був затриманий працівниками поліції. Після цього, ОСОБА_14 зателефонував йому та сказав, щоб він йшов до поліції та зізнавався про скоєний злочин.

Потерпіла ОСОБА_10 , в судовому засіданні дала показання, згідно з якими, нею було придбано у м. Одеса пасажирсько-вантажний автомобіль «Volkswagen» модель «Т-4», для перевезення вантажу та літератури, який був у аварійному стані. Вона користувалася зазначеним автомобілем та скарг на нього не мала. Даний автомобіль, без будь-яких письмових доручень, вона надавала у користування ОСОБА_16 , який з нею працює, для власних та спільних робочих потреб. В останнє вона давала ОСОБА_16 автомобіль у робочому стані. Їй відомо зі слів ОСОБА_16 , що у травні чи червні місяці 2015 року, останнім було зроблено ремонт автомобіля за власні кошти. Приблизно у липні місяці 2015 року про викрадення її автомобіля їй стало відомо від ОСОБА_16 , який звернувся до поліції з повідомленням про його викрадення, а також від слідчого ОСОБА_17 , який повідомив про підроблення її документів, а також про арешт автомобіля та перебування його у розшуку. Зауважила, що на її думку потерпілий ОСОБА_14 причетний до викрадення її автомобіля, разом з нотаріусом КМНО ОСОБА_18 , який знаходиться за адресою:м. Київ, вул. Прорізна, 4. Вважає, що останні підробили її паспорт та довідку про видачу ідентифікаційного номеру, хоча місце народження і місце видачі ідентифікаційного номеру не співпадали. При цьому довіреність нібито від її імені була видана на ОСОБА_14 . Також вказала, що нею не втрачалися її документи.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання, згідно з якими, влітку 2015 року йому зателефонували та повідомили про необхідність транспортувати автомобіль, зазначивши про наявність документів на автомобіль. Після чого, він приїхав до місцезнаходження автомобіля, а саме на вул. Тимофія Шамрило в м.Києві, де біля шиномонтажу знаходився автомобіль «Volkswagen» модель «Т-4», білого кольору. В зазначеному місці були присутні ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ще одна особа, які вказали про необхідність транспортування зазначеного автомобіля. У свою чергу він почав вимагати від останніх документи на даний автомобіль. В цей час, ОСОБА_14 почав шукати у своєму гаманці техпаспорт на автомобіль, однак не знайшов його та повідомив, що документи забув вдома. На що він повідомив, що може евакувати автомобіль, якщо хтось напише розписку про те, що автомобіль не крадений. В цей час, ОСОБА_14 сказав ОСОБА_6 написати розписку і надати свій паспорт. Після надання йому паспорту та написання ОСОБА_6 розписки, автомобіль було погружено на евакуатор та доставлено у двір приватної будівлі на Русанівку, де також була присутня особа, яка не вступала у розмову. ОСОБА_6 при транспортуванні автомобіля знаходився поруч з ним у кабіні евакуатора, а ОСОБА_14 рухався попереду на автомобілі «Лексус». Після цього, він повернув паспорт ОСОБА_6 , а розписку було розірвано. Крім того, зазначив, що раніше не був знайомим з ОСОБА_14 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав показання, згідно з якими, він особисто з ОСОБА_6 не знайомий, бачив його лише один раз, 11 липня 2015 року близько 12 год. дня на шиномонтажі по вул. Т.Шамрило в м.Києві, де працював на той час шиномонтажником. Так, до шиномонтажу підійшло двоє хлопців, щоб накачати колеса на автомобілі «Фольксваген», який стояв на задньому дворі буд.6 по вулиці Шамрила м.Києві. Зазначений автомобіль він спостерігав протягом трьох місяців, з моменту влаштування на роботу та бачив, що даним автомобілем ніхто не користувався досить тривалий час, автомобіль перебував у занедбаному стані, про що також свідчив поганий стан гуми та дисків. Зазначив, що спілкування з приводу шиномонтажу коліс і транспортування автомобіля «Фольксваген» вів не обвинувачений, а інший хлопець, який залишив багато «чайових» та приїхав на автомобілі «Джип». Потім, коли свідок повертався додому, то помітив, що автомобіль «Фольксваген» був відсутній на своєму місці.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав показання, згідно з якими, він станом на липень 2015 року товаришував з ОСОБА_14 та йому зі слів ОСОБА_14 відомо, що останній домовлявся з обвинуваченим про придбання автомобіля марки «Фольксваген», білого кольору за 2 000 доларів США. Обвинуваченого ОСОБА_6 він вперше бачив, коли ОСОБА_14 передавав йому грошові кошти в сумі 200 чи 300 доларів США у якості авансу за автомобіль, при цьому він не пам`ятає точної дати та часу, коли ця зустріч мала місце. Пізніше потерпілий ОСОБА_14 йому повідомляв, що придбав автомобіль «Фольксваген» у не робочому стані, а також про те, що від працівників поліції йому стало відомо, що автомобіль перебуває у розшуку.

Даними, що містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12 липня 2015 року, згідно з якими, ОСОБА_16 повідомив, що в період часу з 10 червня 2015 року до 18 год. 00 хв. 12 липня 2015 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: м. Київ біля будинку 6 по вул. Шамрила незаконно заволоділа автомобілем «Volkswagen» модель «Т-4», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

Даними, що містяться у витягу здійсненому реєстратором 09 грудня 2015 року з кримінального провадження №0008152 від 12 липня 2015 року, згідно з якими, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_16 за ч.2 ст.289 КК України про те, що в період часу з 21 год. 00 хв. 10 липня 2015 року до 18 год. 12 липня 2015 року невстановлена особа знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Шамрила, 6 незаконно заволоділа автомобілем «Volkswagen Т-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_16 ЖЕО № 34263 від 12 липня 2015 року».

Даними рапорту старшого оперуповноваженого ВКР Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_19 від 21.08.2015 року, згідно яких, останній доповів начальнику Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві про те, що в нього на виконанні знаходиться матеріал ЖЕО № 5480/43319 від 14.08.2015 року за фактом заяви громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо визнання провини за фактом скоєння незаконного заволодіння автомобілем «Фольксваген», що мало місце 11.07.2015 року за адресою: м.Київ, вул. Шамрила, буд. 6. Під час перевірки цієї заяви було встановлено, що обставини зазначені в ній раніше було зареєстровано до ЖЕО Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві за № 34262 від 12.07.2015 року та в подальшому відомості за зазначеною заявою внесені до ЄРДР за № 0008152 від 12.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.3 КК України.

Даними витягу з інформаційної аналітичної бази АРМОР станом на 06.08.2015 року та заяви провідного фахівця центру № 1 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в м.Києві ОСОБА_20 від 06.08.2015 року, згідно яких 06.08.2015 року до Центру № 1 звернувся громадянин ОСОБА_14 з приводу отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 та після проведення відповідних перевірок було встановлено, що за інформаційною аналітичною базою АРМОР автомобіль знаходиться у розшуку (ініціатор Шевченківське РУ ГУ МВС України в м.Києві).

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 31 серпня 2015 року та фототаблицею до нього, згідно яких, в ході пред`явлення слідчим СВ 2-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_17 свідку ОСОБА_11 для впізнання осіб, свідок серед осіб пред`явлених йому для впізнання, вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка 11 липня 2015 року їхала разом з ним в кабіні евакуатора при транспортуванні автомобіля марки «Volkswagen» модель «Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 .

Даними, що містяться у розписці ОСОБА_16 від 09 серпня 2015 року, згідно з якими останній 09 серпня 2015 року від слідчого отримав автомобіль «Volkswagen» модель «Т-4», 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , без видимих ушкоджень, який зобов`язується зберігати до вирішення справи.

Проаналізувавши наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_6 , пов`язаних із незаконним заволодінням транспортним засобом, що належить потерпілій ОСОБА_10 , суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою.

Так, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_6 11 липня 2015 року приблизно о 12 год. 00 хв. перебував разом з ОСОБА_14 за адресою м.Київ, вул. Т. Шамрила, зокрема на місці, де тривалий час був припаркований автомобіль «Volkswagen T-4» білого кольору, підходив разом з ОСОБА_14 до шиномонтажу, де працював свідок ОСОБА_12 з приводу необхідності накачати колеса на вказаному автомобілі, писав розписку з приводу того, що автомобіль не крадений, надавав свій паспорт за вказівкою ОСОБА_14 свідку ОСОБА_11 та супроводжував транспортування зазначеного автомобіля евакуатором до вул. Садової 16, буд.9 в м.Києві, перебуваючи у кабіні евакуатора разом з його водієм, тобто свідком ОСОБА_11 .

Також ОСОБА_6 дав показання про те, що тривалий час помічав припаркований біля магазину «Мото-Мото», що за адресою м.Київ, вул. Т.Шамрило, 6 автомобіль «Volkswagen T-4» білого кольору, який був у занедбаному стані, у зв`язку із чим вирішив, що вказаний автомобіль нікому не потрібний.

Дані показання обвинуваченого ОСОБА_6 свідчать про усвідомлення ним, того, що вказаний автомобіль не належить йому та ОСОБА_14 , у зв`язку із чим вони не вправі ним користуватися та розпоряджатися.

А тому прийняття участі у вилученні зазначеного автомобіля з місця парковки, у доставці цього автомобіля евакуатором за адресою: м.Київ вул. Садова 16, буд.9, є протиправним вилученням транспортного засобу всупереч волі власника, тобто зазначені дії входять до об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 беззаперечно являється причетним до незаконного заволодіння транспортним засобом.

Отже, оцінивши надані стороною обвинувачення, стороною захисту та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження у межах висунутого обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені, безпосередньо досліджені докази вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 .

Однак, керуючись положенням ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки це покращує становище ОСОБА_6 , виходячи з наступного.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме в тому, що він повторно, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, у зв`язку з тим, що йому також висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та інкриміновані йому шахрайські дії передували вчиненню незаконному заволодінню транспортним засобом, що у відповідності до примітки 2 до ст.289 КК України утворює кваліфікуючу ознаку повторність.

Разом з тим, така кваліфікуюча ознака не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 , у зв`язку із недоведеністю, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, в якому він обвинувачується.

Враховуючи, що ОСОБА_6 слід виправдати у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено кримінальне правопорушення ч. 1 ст. 190 КК України, в якому він обвинувачується, його дії за вчинення злочину пов`язаного з незаконним заволодінням транспортним засобом підлягають кваліфікації за ч.1 ст.289 КК України, у зв`язку із відсутністю кваліфікуючої ознаки вчинення злочину повторно.

А тому дії обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягають кваліфікації за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Крім того, в судовому засіданні не доведені наступні фактичні обставини на які міститься посилання в обвинувальному акті, зокрема про те: що ОСОБА_6 , повідомляв ОСОБА_14 завідомо неправдиву інформацію з приводу наявності у нього повноважень на продаж автомобіля марки «Volkswagen», модель Т-4, білого кольору; що вартість автомобіля за яку ОСОБА_6 продав ОСОБА_14 автомобіль становить 3000 доларів США; що особа, яка користувалась автомобілем загинула в АТО, а власнику терміново потрібні гроші; що надасть генеральну довіреність від власника на ім`я ОСОБА_14 , оскільки будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_6 категорично заперечував вказані обставини, а прокурором не надано будь-яких доказів на спростування таких показань обвинуваченого, а також на підтвердження цих обставин, які були зазначені в обвинувальному акті.

У зв`язку із наведеним, а також із наявними у розпорядженні суду доказами, що містять суперечливі дані, щодо ціни автомобіля про яку домовились ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , суд вважає за необхідне зазначити у мотивувальній частині вироку про те, що ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_14 , що він займається продажем автомобіля по вигідній ціні.

Також суд вважає за необхідне, зазначити про те, що власником автомобіля «Volkswagen» модель «Т-4», 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_10 , оскільки зазначені обставини не оспорювались сторонами кримінального провадження та підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 .

Крім того, на підтвердження висунутого обвинувачення ОСОБА_6 у незаконному задоволенні транспортним засобом, стороною обвинувачення також було надано наступні докази, а саме:

дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 12 липня 2015 року, згідно з якими, слідчий 2-го ВМ Шевченківського РУ ОСОБА_21 оглянув ділянку місцевості біля будинку № 6 по вул. Шамрила в м.Києві. В ході огляну нічого не вилучено;

даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 06 серпня 2015 року, згідно з якими, слідчим СВ 2-го ВМ Шевченківського РУ ОСОБА_22 проведено огляд ділянки місцевості за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 109, де було виявлено автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому знаходився громадянин України, який пред`явив паспорт на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході огляду автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 та ключ від автомобіля було вилучено за добровільною згодою.

Разом з тим, згідно постанов про призначення групи слідчих від 03 вересня 2015 року та від 07 листопада 2015 року у кримінальному провадження № 0008152 від 12.07.2015 року, а також даних витягу з кримінального провадження №0008152 від 12.07.2015 року наданого в розпорядження суду, вбачається, що слідчі ОСОБА_21 та ОСОБА_22 не мають повноважень слідчих у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку із чим прокурором не доведено, що вказані слідчі дії проведені уповноваженими особами, а тому дані цих протоколів судом визнаються недопустимими доказами.

Окрім того, суд визнає недопустимими доказами дані, що містяться в фотокопіях: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серійний № НОМЕР_4 від 05 лютого 2005 року, що власником автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі Т4, 2001 року випуску, колір білий, Шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , вантажопасажирський, тип транспортного засобу вантажний, є ОСОБА_10 ; фотокопії довіреності від 01.12.2010 року, згідно якої ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_23 та ОСОБА_24 бути її представниками в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань пов`язаних зі вчиненням правочинів щодо користування та експлуатації належного їй на праві власності автомобіля, зареєстрованого МРЕВ-6 м.Києва 05.02.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серійний № НОМЕР_4 . Довіреність видана строком на 3 роки; фотокопії посвідчення водія на ОСОБА_16 серії НОМЕР_5 , оскільки джерело походження вказаних фотокопій не відоме, а в силу положень ч.3 ст.99 КПК України стороною обвинувачення не надано оригіналів зазначених вище документів, зібраних в порядок та спосіб визначених кримінальним процесуальним законом, що відповідно до ст. 86 КПК України тягне за собою визнання таких доказів недопустимими.

Також, суд визнає недопустимими доказами дані отримані внаслідок здійснення тимчасового доступу до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю та перебували у володінні операторів: ПрАТ «Київстар», ПрАТ «МТС Україна», ТОВ «Астеліт», оскільки з відповідними клопотаннями про отримання доступу до речей та документів звертався слідчий ОСОБА_21 , щодо повноважень якого у даному кримінальному провадженні прокурором не надано даних. Окрім того, дані, що містяться у вказаних документах не містять інформації, яка б прямо чи непрямо підтверджувала існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним злочину, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, ОСОБА_6 , раніше не судимий, працює та за місцем роботи характеризується позитивно.

У якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає за можливе врахувати щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, щире каяття у вчиненому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в мінімальним межах, передбачених санкцією закону, за яким визнав його винуватим.

Саме таке покарання на переконання суду буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.

Однак, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його молодий вік, процесуальну поведінку та негативне ставлення до скоєного, щире бажання виправитись, те що він розкаюється у скоєному, має постійне місце проживання та реєстрації, працює, де характеризується позитивно, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, за умови, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 на початку липня 2015 року, перебуваючи поблизу магазину «Мото-Мото», що за адресою: м. Київ вул. Тимофія Шамрило, 6, звернув свою увагу на автомобіль марки «Volkswager Т-4», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 та досить довгий час був припаркований неподалік від вказаного магазину, і ним ніхто не користувався. Після цього у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 розробив злочинний план, відповідно до якого він мав знайти покупця, який хотів би придбати вантажний автомобіль та повідомити йому завідомо неправдиву інформацію про те, що особа, яка ним користувалась, загинула в зоні дії АТО, а власнику терміново потрібні гроші. Після чого він мав показати вказаний автомобіль та після отримання передплати, використовуючи підроблені документи, а саме нотаріальну генеральну довіреність від власника на ім`я нового покупця, незаконно заволодіти вказаним автомобілем, яким користувався ОСОБА_16 та який зареєстрований на громадянку ОСОБА_10 , а також грошовими коштами, від його подальшого фіктивного продажу.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи відповідно до умов розробленого злочинного плану, ОСОБА_6 , знайшов свого знайомого на ім`я ОСОБА_14 , який мав намір придбати вантажний автомобіль.

08 липня 2015 року, у вечірній час, ОСОБА_6 , з метою реалізації злочинного умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою його подальшого незаконного продажу та заволодіння під цим приводом, шляхом обману, грошовими коштами, в ході телефонної розмови повідомив раніше знайомого ОСОБА_14 про те, що він, ОСОБА_6 , займається продажем автомобіля марки «Volkswagen» модель «Т-4» 2001 року випуску по вигідній ціні. ОСОБА_14 зацікавила зазначена пропозиція і вони домовились про зустріч. В ніч з 10 на 11 липня 2015 року ОСОБА_6 приїхав за адресою: м. Київ, вул. Чорнобильська, 16/80, біля магазину «Велика Кишеня», де зустрівся з ОСОБА_14 , який був разом зі своїми знайомими. В ході бесіди ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_14 завідомо неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_6 уповноважений на продаж автомобіля марки «Volkswagen» модель «Т-4», білого кольору, 2001 року випуску, його вартість становить 3 000 доларів США. Продаж вказаного автомобіля обґрунтований тим, що особа, яка ним користувалась, загинула в зоні дії АТО, а власнику терміново потрібні гроші. ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_14 , що автомобіль не перебуває у розшуку, угоні і в разі його зацікавленості, надасть генеральну довіреність від власника на його ім`я. ОСОБА_14 зацікавила зазначена пропозиція та останній повідомив, що автомобіль необхідно перевезти за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, на вимогу ОСОБА_6 , ОСОБА_14 в якості завдатку передав грошові кошти в сумі 4000 гривень.

Після того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 11 липня 2015 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , за адресою: м. Київ вул. Тимофія Шамрило, 6, зустрівся з ОСОБА_14 та його знайомою ОСОБА_15 , де надав для огляду автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4» білого кольору, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оглянувши автомобіль, ОСОБА_14 , будучи впевненим в дійсності наміру ОСОБА_6 , вважаючи, що останній дійсно є представником покупця, дав свою згоду на придбання автомобіля. В подальшому за вказаною адресою ОСОБА_14 викликав евакуатор та після проведення шино-монтажу коліс, ОСОБА_6 надав розписку та власний паспорт водію евакуатора з метою підтвердження правомірності дій щодо вивозу автомобіля марки «Volkswagen» модель «Т-4». У супроводі ОСОБА_6 , який їхав в кабіні евакуатора, авто доставили до будинку ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою доведення до кінця свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , 29 липня 2015 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, приїхав до приватного будинку ОСОБА_14 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де отримав від останнього решту грошових коштів за продаж автомобіля марки «Volkswagen» модель «Т-4», білого кольору, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 2800 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 11 липня 2015 року еквівалентно 61 710 гривень 60 копійок, а всього на загальну суму 65 710 гривень 60 копійок, якими розпорядився на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Тобто, обов`язок доведення перед судом обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме: показання обвинуваченого ОСОБА_6 , показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 детальний зміст яких розкрито вище.

Також сторона обвинувачення посилається на такі докази, як:

дані, що містяться у витягу з кримінального провадження №0008152 здійсненого реєстратором 09 грудня 2015 року про те, що 03 вересня 2015 року внесено відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України, про те, що (ЖЄО № 48437 від 02 вересня 2015 року) 29 липня 2015 року приблизно о 14 год. 00 хв. поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_2 група осіб, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , незаконно, під приводом продажу угнаного автомобіля, шляхом обману заволоділи грошовими коштами в сумі 3000 доларів США, які належать ОСОБА_14 »;

дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 02 вересня 2015 року, згідно яких ОСОБА_14 повідомив, що 11 липня 2015 року за адресою: м. Київ, вул. Шамрило буд. 6, громадянин ОСОБА_6 та ОСОБА_26 шахрайським шляхом, під приводом продажу автомобіля, заволоділи його грошовими коштами у сумі 3000 доларів США;

дані протоколу огляду місця події від 06.08.2015 року, згідно з якими, слідчим СВ 2-го ВМ Шевченківського РУ ОСОБА_22 проведено огляд ділянки місцевості за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 109, де було виявлено автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому знаходився громадянин України, який пред`явив паспорт на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході огляду автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 та ключ від автомобіля було вилучено за добровільною згодою;

дані витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 29413964 від 05.08.2015 року виданого приватним нотаріусом ОСОБА_27 , згідно даних якого 29.07.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_28 о 16 год. 15 хв. було посвідчено довіреність за № НАО 557342, нотаріально засвідчену копію довіреності № НАО 557342, згідно даних якої 29.07.2015 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Солом`янським РУ ГУ МВС України в м.Києві, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_7 ), уповноважує ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 продати на умовах, які відомі представнику з укладеного між ними в усній формі договору-доручення, належний їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого МРЕВ-6 м. Києва, 5 лютого 2005 року, автомобіль марки VOLKSVAGEN, модель Т4, випуск 2001 року, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , Тип Т3 вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований МРЕВ-6 м. Києва, 5 лютого 2005 року. Окрім того, ОСОБА_14 було надано повноваження, зокрема, подавати та одержувати дублікат реєстраційного документа у випадку його втрати, у разі потреби отримати тимчасовий реєстраційний талон.

Разом з тим, суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ на підтвердження висунутого обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина цих доказів є недопустимими, інші неналежними, бо вони як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України в якому обвинувачується ОСОБА_6 , а ще одна частина доказів є недостовірними.

Так, згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Слід звернути увагу, на те, що об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном шляхом обману, тобто потерпілий, будучи обманутим, добровільно передає майно винній особі.

Разом з тим, надані у розпорядження суду докази сторони обвинувачення, не підтверджують висунутого обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України в тому, що потерпілий ОСОБА_14 був обманутий ОСОБА_6 та передав своє майно, а саме грошові кошти в інкримінованому обсязі, останньому.

Так, слід зазначити, що згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується, що він розробив злочинний план вчинення заволодіння чужим майном шляхом обману. Зокрема у обвинуваченні зазначено про те, що ОСОБА_6 мав знайти покупця, який хотів би придбати вантажний автомобіль марки «Volkswagen Т-4» д.н.з. НОМЕР_2 та повідомити йому завідомо неправдиву інформацію про те, що особа, яка ним користувалась загинула в зоні дії АТО, а власнику терміново потрібні гроші. Після чого він мав показати вказаний автомобіль та після отримання передплати, використовуючи підроблені документи, а саме нотаріальну довіреність від власника на ім`я нового покупця, незаконно заволодіти вказаним автомобілем, яким користувався ОСОБА_16 та який зареєстрований на громадянку ОСОБА_10 , а також грошовими коштами, від його подальшого фіктивного продажу.

Такі обставини обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні категорично заперечив та вказав, що не повідомляв ОСОБА_14 інформацію про те, що особа, яка користувалася автомобілем марки «Volkswagen Т-4» д.н.з. НОМЕР_2 , загинула в АТО, а власнику терміново потрібні гроші, також він не мав наміру та не використовував підроблені документи, а саме нотаріальну довіреність від власника на ім`я нового покупця та йому взагалі не відомо було, що власником автомобіля марки «Volkswagen Т-4» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_10 , а так само йому не було відомо даних щодо серійного номеру, дати видачі, анкетних даних, зазначених у паспорті ОСОБА_10 , довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_10 , технічного паспорту на автомобіль. Також у його розпорядженні не було, відповідно, ні копій таких документів, ні їх оригіналів.

При цьому, стороною обвинувачення на спростування таких показань обвинуваченого ОСОБА_6 , не надано жодних доказів.

Також, згідно з висунутим ОСОБА_6 обвинуваченням, під час реалізації вищезазначеного злочинного плану, під виглядом продажу вантажного автомобіля марки «Volkswagen Т-4» д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом повідомлення недостовірної інформації щодо законного походження автомобіля, останній заволодів чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_14 в сумі 4000 грн. та 2800 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 11 липня 2015 року еквівалентно 61710 грн. 60 коп., на загальну суму 65710 грн. 60 коп. коштами шляхом обману (шахрайство), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.

Такі обставини також не підтверджені належними, допустимим та достовірними доказами.

Так, ОСОБА_6 , в судовому засіданні дав показання згідно з якими, ОСОБА_14 йому передав грошові кошти на загальну суму 3000 грн., з яких 1500 грн. як завдаток за автомобіль, а 1500 грн. оплата за доставку автомобіля.
При цьому, стороною обвинувачення суду не надано будь-яких даних на підтвердження факту передачі ОСОБА_14 . ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 4000 грн. 08 липня 2015 року у якості завдатку та 2800 доларів США 29 липня 2015 року за продаж автомобіля.
Допитаний свідок ОСОБА_25 підтвердив лише факт зустрічі ОСОБА_14 та ОСОБА_6 у липні 2015 року на якій останні обговорювали питання щодо купівлі-продажу автомобіля марки «Фольксваген» про що йому відомо зі слів ОСОБА_14 .
Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стверджували про активну діяльність ОСОБА_14 під час організації транспортування автомобіля «Volkswagen Т-4» д.н.з. НОМЕР_2 11 липня 2015 року.
Зокрема свідок ОСОБА_11 зазначив, що йому по телефону надійшло замовлення на надання послуги евакуатора та, прибувши за адресою: м.Київ, вул. Т.Шамрила, 6 він зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та третім хлопцем, якого він назвати не міг, при цьому всі розмови щодо транспортування автомобіля з ним в основному вів ОСОБА_14 . Саме ОСОБА_14 на його вимогу надати документи на автомобіль, почав шукати у своєму гаманці техпаспорт на автомобіль, та не знайшовши, повідомив, що забув його вдома. На його прохання надати докази про те, що автомобіль не перебуває в угоні, ОСОБА_14 дав вказівку ОСОБА_6 написати розписку про це та надати власний паспорт, що той і зробив.

Зазначеними показаннями свідка ОСОБА_11 спростовуються показання обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що саме він на вимогу ОСОБА_11 вдавав, що шукає технічний паспорт на автомобіль у своїх кишенях, після чого повідомив, що забув його вдома.

Разом з тим, свідок ОСОБА_12 зазначив, що розмову з приводу необхідності накачати колеса на автомобілі з ним безпосередньо вела особа, що приїхала на автомобілі типу джип, він же розраховувався з ним за роботу, при цьому залишив «багато чайових».

При цьому свідок ОСОБА_11 вказував, що ОСОБА_14 приїхав на автомобілі «Лексус», про що стверджував також, і обвинувачений ОСОБА_29 .

Наведені докази на переконання суду свідчать про активну участь потерпілого ОСОБА_14 у організації та здійсненні транспортування автомобіля «Volkswagen Т-4» д.н.з. НОМЕР_2 , а його поведінка викликана запитанням свідка ОСОБА_11 щодо наявності технічного паспорту на автомобіль, свідчить про його обізнаність, щодо відсутність таких документів та ключів від запалення автомобіля.

При цьому, в силу свого віку та загального розвитку, ОСОБА_14 повинен був та міг усвідомлювати те, що вилучення автомобіля при відсутності технічного паспорту на автомобіль, ключів запалення та подальше його транспортування може свідчити лише про протиправність такого вилучення, всупереч волі власника.

Разом з цим, слід звернути увагу на те, що дані витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 29413964 від 05.08.2015 року виданого приватним нотаріусом ОСОБА_27 , дані нотаріально засвідченої копії довіреності № НАО 557342 від 29.07.2015 року, свідчать про оформлення довіреності від імені ОСОБА_10 як власника автомобіля на ОСОБА_14 , згідно яких останній наділявся широкими повноваженнями щодо вчинення правочинів від імені ОСОБА_30 , іншими повноваженнями, зокрема, подавати та одержувати дублікат реєстраційного документа у випадку його втрати, у разі потреби отримати тимчасовий реєстраційний талон.

У вказаній довіреності зазначені анкетні дані потерпілої ОСОБА_10 як власника автомобіля «Volkswagen Т-4» д.н.з. НОМЕР_2 , дані її паспорту, облікової картки платника податків на її ім`я, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з серійними номерами вказаних документів.
При цьому потерпіла ОСОБА_10 категорично заявила про те, що ніколи не втрачала вказані документи.

В подальшому саме ОСОБА_14 , використовуючи довіреність від 29.07.2015 року, намагався отримати дублікат свідоцтва про реєстрацію автомобіля, після чого був затриманий 06.08.2015 року, про що свідчать дані витягу з інформаційної аналітичної бази АРМОР станом на 06.08.2015 року та заяви провідного фахівця центру № 1 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в м.Києві ОСОБА_20 від 06.08.2015 року.

Тобто, враховуючи, що ОСОБА_6 не було відомо анкетних даних власника автомобіля та останній не мав ключа запалення від автомобіля, саме ОСОБА_14 у невстановлений спосіб було отримано ключі запалення, а також інформації щодо власника автомобіля ОСОБА_10 дані її паспорту, технічного паспорту на автомобіль та вчинено дії щодо отримання повноважень на продаж належного ОСОБА_10 автомобіля марки VOLKSVAGEN, модель Т4, випуск 2001 року, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , Тип Т3 вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований МРЕВ-6 м. Києва, 5 лютого 2005 року від імені останньої, якими в подальшому намагався скористатися.

А тому, наведене вище у сукупності свідчить про обізнаність ОСОБА_14 щодо походження автомобіля марки VOLKSVAGEN, модель Т4, випуск 2001 року, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку із чим, твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 вів в оману ОСОБА_14 з приводу даних обставин є недостовірним та надуманим.

Сам факт визнання ОСОБА_6 обставин, щодо повідомлення ОСОБА_14 про належність даного автомобіля його родичам, якими він уповноважений на його продаж, а також отримання за передачу автомобіля ОСОБА_14 від останнього грошових коштів на загальну суму 3000 грн., не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_6 у шахрайських діях, за відсутності інших об`єктивних доказів про, що судом зазначено вище.

Окрім того, звертає на себе увагу й те, що із заявою про злочин ОСОБА_14 звернувся 02 вересня 2015 року, тоді як ОСОБА_14 ще 06 серпня 2015 року стало відомо про перебування придбаного ним автомобіля марки VOLKSVAGEN, модель Т4, випуск 2001 року, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розшуку.

А тому з урахуванням цих даних, а також обізнаності ОСОБА_14 ще в момент придбання транспортного засобу щодо відсутності на нього документів та ключів від запалення, суд вважає, що ОСОБА_14 звернувся із заявою про злочин лише з метою перекласти відповідальність за даний автомобіль на ОСОБА_6 .

Окрім того, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наведені у протоколі прийняття заяви ОСОБА_14 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.09.2015 року, доводи останнього про обставини придбання ним автомобіля та суми грошових коштів, переданих ОСОБА_6 .

Зокрема, в судовому засіданні не виявилося за можливе допитати самого потерпілого ОСОБА_14 щодо обставин придбання ним автомобіля і щодо обставин зазначених ним у заяві про злочин.

У зв`язку із чим показання свідка ОСОБА_31 з приводу обставин, що йому відомі зі слів ОСОБА_14 , який безпосередньо в судовому засіданні судом не допитувався, судом визнаються недопустимими, з урахуванням положень ст. 97 КПК України.

А тому суд, дані зафіксовані у протоколі прийняття заяви ОСОБА_14 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.09.2015 року не може покласти як доказ винуватості ОСОБА_6 у шахрайських діях, у вирок суду, з огляду на обставини подання такої заяви та її голослівний зміст.

З підстав вже зазначених вище, судом, також не беруться до уваги, дані протоколу огляду місця події від 06.08.2015 року, згідно з якими, слідчим СВ 2-го ВМ Шевченківського РУ ОСОБА_22 проведено огляд ділянки місцевості за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 109, де було виявлено автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому знаходився громадянин України, який пред`явив паспорт на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході огляду автомобіль марки «Volkswagen» модель «Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 та ключ від автомобіля було вилучено за добровільною згодою, у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження, що дана слідча дія проведена уповноваженою особою, тобто повноважень слідчого ОСОБА_22 у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що останнім вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_6 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 368-371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, в якому він обвинувачується.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя