Справа № 640/889/18
н/п 1-кс/640/1495/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
підозрюваного - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
перекладача - ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
Під час досудового розслідування встановлено, що у продовж 2017 року по теперішній час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно збуває наркотичний засіб «канабіс» на території Шевченківського району м. Харкова за допомогою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до функцій якої входить фасування наркотичного засобу «канабіс» порціями по 1 граму, у так звану дозу, зважуючи та пакуючи наркотичний засіб у полімерні пакети, після чого вона їх передає особам, а саме Мохамед Сулейману, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які безпосередньо передають наркотичний засіб клієнту, отримуючи грошові кошти. Крім того, встановлено що громадянин Єгипту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює постачання наркотичних засобів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого незаконного збуту.
07.02.2018 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вручене повідомлення про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
07.02.2018 клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_4 надійшло для розгляду до Київського районного суду м. Харкова.
08.02.2018 ухвалою Київського районного суду м. Харкова клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_4 повернуто прокурору відділу прокуратури Харківської області раднику юстиції ОСОБА_3 для усунення недоліків, що зазначені у цій ухвалі протягом 72 годин з моменту отримання копії даної ухвали.
09.02.2018 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№ 27) на 60 днів до 06 квітня 2018 року.
14.02.2018 внесено заставу, підозрюванийОСОБА_4 знаходиться за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
16.02.2018 о 09:05 хвилин прокурор відділу прокуратури Харківської області радник юстиції ОСОБА_3 отримала ухвалу Київського районного суду від 08.02.2018 про повернення клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_4 для усунення недоліків.
Прокурор вважає, що з метою недопущення знищення вилучених речей або їх пошкодження, збереження речових доказів, фактичного позбавлення підозрюваної можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, належить арештувати майно, тимчасово вилучене у ОСОБА_4 .
В судовому засіданні прокурор підтримала подане слідчим клопотання, просила його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на порушення норм КПК України при проведенні обшуку, вважаючи протокол обшуку від 06.02.2018 не допустимим доказом. Крім того, вказали, що вилучені грошові кошти належать родині підозрюваного.
Слідчий суддя, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання.
06.02.2018 року о 21 год. 35 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.
07.02.2018 року ОСОБА_4 згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу.
Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Предмети, вилучені за результатом проведення обшуку відповідають критеріям статті 98 КПК України та можуть свідчити про причетність ОСОБА_4 до незаконного придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу.
Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказане майно необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, згідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Таким чином, враховуючи, що санкцією частини 2 статті 307 КК України передбачено конфіскацію майна як вид додаткового покарання, наявна необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки існують правові підстави для арешту майна, наявні достатні докази, що вказують на вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Окрім цього, прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вказані речі та предмети набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути доказами в кримінальному провадженні.
Щодо накладення арешту набанківські картки, то слідчий суддя у задоволенні клопотання в цій частині відмовляє, так як прокурором не доведено, що зазначене майно може містити дані про факти чи обставини, що встановлюються під час даного кримінального провадження, правова кваліфікація якого передбачає відповідальність за ч. 2 ст. 307 КК України.
Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Прокурором не надано даних, що банківські картки є предметом, засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а тому підстави для задоволення клопотання про арешт майна в цій частині - відсутні.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано.
Доводи підозрюваного та його захисника слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, та доказів щодо належності грошових коштів саме родині підозрюваного не надано.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє частково клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя поновлює строк на подачу клопотання, який пропущений з поважних причин, оскільки 07.02.2018 слідчим на адресу суду було подано клопотання про арешт майна. Ухвалою слідчого судді від 08.02.2018 подане клопотання слідчого повернуто процесуальному керівнику для усунення недоліків та отримано прокурором 16.02.2018.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Поновити строк на подачу клопотання, як пропущений з поважних причин.
Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_13 , грошові кошти здати на зберігання до фінансової установи.
Майно, на яке накладено арешт зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_13 негайно повернути власнику майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вилучене 06.02.2018 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: картку ПриватБанк № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 ; картку ПриватБанк № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1