АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника колонії ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 грудня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня спеціальна, засудженого:

-23.03.2012 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-28.03.2014 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року змінено, вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року та остаточно призначено покарання 6 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

-15.04.2014 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року та остаточно призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі;

-26.06.2014 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року та 15.04.2014 року і остаточно визначено до відбуття 6 років позбавлення волі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року в строк відбутого покарання у виді позбавлення волі зараховано термін попереднього ув`язнення з 28.03.2014 року по 04.08.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 відбуває покарання у виді позбавлення волі в Черкаській виправній колонії (№62). Засуджений 28.03.2014 року вироком Подільського районного суду м. Києва зміненим ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року та остаточно призначено покарання 6 років позбавлення волі.

15.04.2014 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року та остаточно призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

26.06.2014 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року та 15.04.2014 року і остаточно визначено до відбуття 6 років позбавлення волі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року в строк відбутого покарання у виді позбавлення волі зараховано термін попереднього ув`язнення з 28.03.2014 року по 04.08.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання 28.03.2014 року. Кінець строку покарання 20.11.2019 року.

ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання мотивуючи це тим, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки характеризується позитивно та своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 12 грудня 2017 року відмовлено ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2017 року, засуджений ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить застосувати до нього ч.2 ст. 81 КК України, мотивуючи тим, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки характеризується позитивно та своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого про задоволення апеляційної скарги, доводи прокурора про безпідставність апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі та обґрунтовано виніс рішення про відсутність законних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування призначеного основного покарання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому під сумлінною поведінкою слід розуміти свідоме і беззаперечне дотримання засудженим умов відбування покарання та виконання всіх обов`язків покладених на нього нормативно-правовими актами. Вона передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, але й те, що засуджений подає позитивний приклад поведінки для інших засуджених. Не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого не знятих чи не погашених заходів стягнення, оскільки дотримання порядку та умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи. Воно передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, а також відшкодування збитків завданих злочином.

Як вбачається з матеріалів подання та особової справи засуджений ОСОБА_8 під час утримання в СІЗО м. Києва допустив порушення вимог режиму утримання, за що мав одне стягнення. До праці не залучався, заохочень не мав.

Відбуваючи покарання в Черкаській виправній колонії ОСОБА_8 з 28.03.2014 року має три стягнення 19.11.2014 року, 01.04.2015 року, 30.12.2015 року та два заохочення - 08.12.2016 року та 31.03.2017 року за сумлінне ставлення до праці. Характеризується посередньо.

З 12.08.2016 по 02.07.2017 року був працевлаштований на виробництві установи, однак, на даний час виключений із рознарядки виходу на роботу, у зв`язку із небажанням працювати.

Таким чином, вищевикладені обставини в їх сукупності свідчать про те, що на даний час ОСОБА_8 не довів свого виправлення, оскільки його поведінка та ставлення до праці за весь період відбутого покарання не носять стабільно позитивного характеру та не дають правових підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, а тому до нього не можуть бути застосовані положення ст.81 КК України.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, висновок суду про те, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання не довів своєю поведінкою та своїм ставленням до праці, що він став на шлях виправлення і заслуговує умовно-дострокового звільнення є обґрунтованим та не викликає сумнівів в колегії суддів.

Отже, місцевий суд постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала є незаконною з підстав не відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження є помилковими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає..

Головуючий :

Судді :