Справа № 357/2164/18
1-кп/357/723/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 01.03.2018 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона Київської області у кримінальному провадженні №0000007 по обвинуваченню за ст. 407 ч.4 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медведове Смільчинського району Житомирської області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, розлученого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, кулеметника 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з угодою про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим від 17.04.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в умовах особливого періоду, який встановлений з 18 березня 2014 року в Україні і що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президент України «Про часткову мобілізацію», будучи відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 3 грудня 2016 року № 275 прийнятим на військову службу за контрактом через ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1 грудня 2016 року, зарахованим до списків особового складу частини, поставленим на всі види забезпечення та призначеним на посаду старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, а згідно з наказом від 1 серпня 2017 року № 32 його призначеним на посаду кулеметника З мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , на якій він проходить військову службу за контрактом по теперішній час у військовому званні «молодший сержант», під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 годині 00 хвилин 27 грудня 2017 року в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 , та до 15 січня 2018 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та 15 січня 2018 року близько 15 години молодший сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

17.04.2018 року сторони кримінального провадження, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах: обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на 3 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, просив угоду про визнання винуватості затвердити.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування, прокурором, оскільки своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.4 КК України є тяжким злочином.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення зазначену обставину суд визнає такою, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_5 судом не встановлено.

При призначенні покарання суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, розлучений, позитивно характеризується за місцем проходження служби, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, а тому суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, в умовах нагляду за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем проходження служби.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді позбавлення волі на 3 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості чи тяжких злочинів.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, запобіжний захід обвинуваченому застосований у виді тримання під вартою, слід змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили, звільнивши ОСОБА_5 з-під варти із зали суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 17.04.2018 року, укладену у кримінальному провадженні №0000007 за ст. 407 ч.4 КК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 ч.1 п.1,2 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та покласти згідно ст. 76 ч.2 п.2 КК України додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_5 з тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили, ОСОБА_5 звільнити з-під варти негайно із зали суду.

Згідно ст. 76 ч.3КК України контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_5 покласти на командира військової частини за місце проходження служби.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1