Справа № 584/999/17
Провадження № 1-кп/576/99/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.18 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000216 від 04.06.2017 р. з угодою про визнання винуватості, відносно обвинуваченої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Путивль, українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, працюючої в Путивльському центрі позашкільної освіти, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

встановив:
14.09.2017 р. на підставі ухвали Апеляційного суду Сумської області від 05.09.2017 р. до Глухівського міськрайонного суду Сумської області направлено кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України з угодою про визнання винуватості.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2017 р. відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 повернуто прокурору.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17.01.2018 р. скасовано зазначену вище ухвалу та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Хоч за правилами ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається, але зважаючи на скасоване попереднє рішення по цій справі, суд змушений повторно розглянути умови угоди про визнання винуватості.

За умовами угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 03.06.2017 р. в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , збула за 300 грн. ОСОБА_6 0,0446 г. амфетаміну.

Також, 28.06.2017 р. біля будинку АДРЕСА_3 , вона повторно збула за 300 грн. ОСОБА_6 0,1918 г. амфетаміну.

Вона також обвинувачується в тому, що у кінці червня 2017 р., придбала амфетамін загальною вагою 0,2057 г., який незаконно зберігала при собі без мети збуту.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового слідства були кваліфіковані за ч. 1 ст.307 КК України як незаконний збут психотропної речовини; за ч.2 ст. 307 КК України як незаконний збут психотропної речовини, вчинений повторно та за ч.2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене повторно.

За умовами угоди про визнання винуватості сторони погодили покарання, яке має бути призначене обвинуваченій. Зокрема, за ч.1 ст.307 КК України у вигляді 4-х років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити їй покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання протягом іспитового строку 1 рік.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена, її захисник і прокурор, просили затвердити угоду.

Заслухавши прокурора, обвинувачену і її захисника, та дослідивши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам закону, а також дослідивши надані прокурором матеріали досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з ч. 7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація правопорушення; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не помирилися; очевидна неможливість виконання обвинувачуваним взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд вважає, що вказана угода не відповідає вимогам як процесуального законодавства, так і вимогам кримінального закону з огляду на те, що дії ОСОБА_4 зайво кваліфіковані за ч. 1 ст. 307 КК України, так як за правилами ст. 32 КК України вчинення двох чи більше тотожних злочинів, передбачених однією статтею, повинні кваліфікуватись за тією частиною статті, якою передбачено таку кваліфікуючу ознаку як повторність.

Крім того, в угоді про визнання винуватості не зазначено обставин, що є підставою для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України.

Також, в угоді про визнання винуватості не зазначено обов`язків, які обов`язково покладаються на засуджену у разі застосування випробувального терміну.

За таких обставин, суд позбавлений можливості затвердити угоду про визнання винуватості.

У відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку.

Зважаючи на чіткий припис цієї норми, яка не допускає двозначного тлумачення і вказує на те, що в разі відмови у затвердженні угоди, суд обов`язково повертає прокурору кримінальне провадження, то діючи у точній відповідності до кримінального процесуального законодавства, суд вирішує прийняти саме це рішення.

Вказане узгоджується й з роз`ясненнями, викладеними у п. 18 (б) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод».

Більш того, відмовивши у затвердженні угоди про визнання винуватості, суд у будь-якому разі позбавлений можливості призначити справу до судового розгляду на підставі обвинувального акту, оскільки він використав своє право, передбачене ч. 6 ст. 474 КПК України КПК України та під час розгляду питання про добровільність угоди, досліджував матеріали досудового розслідування.

Також суд, враховуючи попереднє рішення суду апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що сторона захисту під час підготовчого засідання не ставила жодних питань по суті обвинувачення на які суд повинен був надати відповідь, а стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, у тому числі й в аспекті умотивованості рішення, у жодному разі не захищає права прокурора.

Навпаки ж, зважаючи на те, що з досліджених у підготовчому засіданні матеріалів слідує, що під час досудового розслідування обвинувачена активно здійснювала свій захист за допомогою адвоката, піднімала питання про вчинення відносно неї провокації з боку поліцейських та піддавала сумніву зібрані стороною обвинувачення докази, то призначення справи до судового розгляду після відмови у затвердженні угоди на такій сумнівній підставі, що не передбачена п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України та ще й після того як суд дослідив усі матеріали кримінального провадження, у тому числі і докази, з великою вірогідністю може ставити питання за ст. 6 Конвенції в аспекті забезпечення обвинуваченої права на справедливий суд.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу й на те, що прокурор, який до того ж у підготовчому судовому засіданні не заявляв відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, не позбавлений можливості, після отримання кримінального провадження, без будь-яких для цього процесуальних наслідків, звернутись до суду із обвинувальним актом у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 372, 474 КПК України, суд, -

постановив:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 29.08.2017 р. укладеної у кримінальному провадженні за № 0000216 від 04.06.2017 р. та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складений і оголошений 26.02.2018 р. о 13:00 год.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складений і оголошений 26.02.2018 р. о 13:00 год.