Справа № 629/2069/16-к
Номер провадження 1-кп/629/22/18
У Х В А Л А
06 березня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України питання доцільності продовження строку тримання під вартою або зміни запобіжного заходу на домашній арешт обвинуваченому

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Білопілля, Сумської області, громадянину України, з середньою освітою, одруженого, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.09.2008 року Сумським районним судом в Сумській області за ч. 3 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого умово-достроково 11.10.2010 року згідно постанови Дергачівського районного суду Харківської області на невідбутий строк 11 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області знаходиться обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 17 березня 2018 року.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 2 місяці, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , може продовжити свою злочинну діяльність, переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, врахувати дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки та те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та вказав, що не збирається ухилятися від суду та впливати на потерпілого та свідків по справі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зауважила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України прокурором не обґрунтовані, обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, наміру впливати на потерпілого, свідків, ухилятися від суду не має, а тому надала суду клопотання щодо зміни запобіжного заходу у відношенні її підзахисного. В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що на теперішній час відсутні підстави для продовження її підзахисному ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки її підзахисний не має наміру ухилятися від суду, впливати на потерпілого та свідків, а також продовжувати злочинну діяльність, що було підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім цього, її підзахисний не має на меті уникати кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, дружину та малолітню дитину, які потребують турботи, піклування та матеріального забезпечення, намірів вчиняти нові злочини не має. Крім цього стан здоров`я її підзахисного був тяжким, на час прийняття рішення про обрання і про продовження запобіжного заходу відносно нього, а на даний час ще більше погіршився, в зв`язку з чим обвинувачений потребує термінового лікування. Однак належне його лікування не можливо здійснити в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№ 27)», таке лікування можуть надати лише спеціалізовані медичні заклади. Так, згідно карти стаціонарного хворого №6464 у ОСОБА_5 значиться розрив печінки і необхідність подальшого лікування, а також наявне захворювання гепатит «В», яке також потребує належного лікування. В зв`язку з чим просила змінити її підзахисному ОСОБА_5 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт та вказала, що саме такий вид запобіжного заходу буде доцільним для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню можливих ризиків і є співмірним кримінальному правопорушенню, у скоєнні якого він обвинувачується.
Прокурор в судовому засіданні щодо заявленого клопотання захисника обвинуваченого про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт заперечував, посилаючись на відсутність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.
Заслухавши думку прокурора, який наполягав на задоволенні свого клопотання та заперечував проти задоволення заявленого клопотання захисника обвинуваченого, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, заслухавши думу інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи обвинуваченому ОСОБА_5 23.11.2017 року судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою суду черговий раз подовжено строк дії запобіжного заходу до 17.01.2018 року. Підставами для застосування даного запобіжного заходу була наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з урахуванням наявності ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно із положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Так, згідно п. 8 листа ВССУ від 4 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК України): 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Обираючи один із запобіжних заходів, слід зважати, що їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості. Відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
У відповідності до п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4 від 4 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини та зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу і застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.
Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених у п.18 Листа від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111, 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Суд вважає, що прокурором не наведені, у відповідності до ст. ст. 177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .
З роз`яснень, викладених у п.15 Листа від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13 вбачається, що домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд має з`ясувати місце проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Слідчому судді, суду при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід звертати увагу, що вжите законодавцем у ч. 5 ст. 181 КПК України словосполучення «житло цієї особи» охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо.
Правильною слід вважати практику тих суддів, які застосовують цей запобіжний захід у згаданих випадках, з`ясувавши при цьому думку власника житла (якщо він відомий) та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК України, зокрема спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тощо.
Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 має місце реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Згідно пунктів 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В судовому засіданні прокурором не доведено та не надано доказів про наявність на теперішній час таких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у їх сукупності, які давали б підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою не зможуть забезпечити належне виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що найбільш суворим запобіжним заходом після застави є домашній арешт, та те, що прокурором в судовому засіданні не доведено мета та підстави застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку змінити ОСОБА_5 обраний відносно нього запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби.
При цьому, з урахуванням вищезазначеного, зокрема даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту у певний період доби можливо забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 відповідних процесуальних обов`язків на даний час.

За таких обставин, суд вважає, що відсутня доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та відповідно наявність обґрунтованості клопотання захисника - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з рештою існуючих ризиків, не відповідає особі обвинуваченого та є занадто суворим на даний час.

Відповідно до ст. 181 КПК України, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Судом встановлена можливість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим задовольнивши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , а клопотання прокурора відхилити з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 369-372 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Обраний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінити на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати вищевказане житло з 22-00 години до 06-00 години, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора або суду, повідомляти їх про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування з особами, які заявили та можливо заявлять про вчинені ним правопорушення, здати на зберігання суду свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_5 визначити до двох місяців тобто до 06.05.2018 року.
Виконання ухвали доручити Сумському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Копію ухвали негайно вручити обвинувачену, захиснику, прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1