Справа № 183/4357/17
№ 1-кп/183/914/17
В И Р О К
іменем України
08 грудня 2017 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000232 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця за частковою мобілізацією, снайпера 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
03 квітня 2014 року наказом № 72 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду снайпера 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
05 грудня 2014 року ОСОБА_3 був госпіталізований до «Центру первинної медико-санітарної допомоги №2» на стаціонарне лікування до 22 грудня 2014 року, з якого він повинен був прибути на службу 23 грудня 2014 року.
Однак, 23 грудня 2014 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи міри для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, до 23 серпня 2017 року, коли старший солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином у період з 23 грудня 2014 року по 23 серпня 2017 року, старший солдат ОСОБА_5 незаконно перебував за межами військової частини пп НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 03 квітня 2014 року він був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та його призначено на посаду снайпера 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 . В період з 01.06.2014 року по 05.10.2014 року він знаходився в зоні проведення антитерористичної операції, де отримав травму коліна та з 06.10.2014 року знаходився у госпіталі, після закінчення лікування 16.10.2014 року йому дали довідку в якій було зазначено, що йому надано 15 днів на реабілітацію. Після реабілітації він повернувся до військової частини, але у нього знову почалося запалення в коліні, і він знову потрапив до госпіталю, де була проведена операція. 20.12.2014 року його виписали з госпіталю, і він поїхав додому, не з`явившись 23.12.2014 року до військової частини, а 23.08.2017 року він, зрозумівши протиправність своєї поведінки, самостійно з`явився до військової прокуратури.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, вину він визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.29,30), за місцем служби він характеризується задовільно (а.п.28), приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій (а.п.35).

Щире каяття ОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді мінімального позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.

Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до ч.2 зазначеного закону ОСОБА_3 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення (а.п.35).
Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, судом не встановлено, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання.
Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1