Ухвала іменем україни 07 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисника представника потерпілих потерпілихОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000167,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не мав судимостей.

За вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2016 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 06 грудня

2016 року вирок місцевого суду у частині цивільного позову до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» скасовано та кримінальне провадження в цій частині направлено на новий розгляд у суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у тому, що він 01 червня 2015 року приблизно о 01.30 год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «OPEL VIVARO», рухаючись у напрямку від вул. Лесі Українки до вул. Шкільної в

с. Тинному, порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1, 12.3, 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху: рухався зі швидкістю 80 км/год, що перевищує допустиму швидкість руху для даної ділянки дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не вибрав безпечного бокового інтервалу, з моменту виникнення перешкоди для нього, яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .
Унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла, а ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

У касаційних скаргах, які за своїм змістом є аналогічними, захисник та засуджений просять оскаржувані рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону, а також наполягають на тому, що суд, призначаючи покарання, не врахував всіх обставин, які впливають на визначення його виду та розміру.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав скарги та просив їх задовольнити, доводи прокурора, потерпілих та їх представника, які просили залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на чому наполягає у своїх касаційних скаргах сторона захисту, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

При цьому, як видно з оскаржуваних судових рішень, винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями безпосереднього свідка дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 , даними, що містяться

у протоколах слідчих дій, висновками дактилоскопічної, одорологічної, судово-медичних експертиз та іншими наведеними у судових рішеннях доказами.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновку рішення про винуватість ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, суд дійшов на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх належності, допустимості, логічності та взаємозв`язку.

Доводи захисника та засудженого про те, що під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 не перебував за кермом, були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які визнали їх безпідставними. Свої висновки суди належним чином мотивували в оскаржуваних судових рішеннях.
Що стосується доводів засудженого та його захисника про те, що під час апеляційного розгляду було допущено ряд істотних порушень процесуального закону, через які судові рішення належить скасувати,

то вони виявилися безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, у результаті перевірки яких, у тому числі й у результаті перевірки технічного носія інформації, на якому зафіксовано судові засідання суду апеляційної інстанції (прослуховування аудіозапису судових засідань), було встановлено, що під час апеляційного провадження істотних порушень процесуального закону суд не допустив.
У результаті перевірки було встановлено, що апеляційний суд при розгляді апеляції захисника дійшов обґрунтованого висновку про залишення його скарги без задоволення. Апеляційним судом були надані відповіді на всі доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам його касаційної скарги та скарги засудженого. Свої висновки апеляційний суд належним чином умотивував у відповідній ухвалі, яка повністю відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу засудженого, а також тих обставин, на які захисник посилається у касаційній скарзі. Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, на чому наполягає сторона захисту, навіть з урахуванням усіх доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, підстави для задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ОСОБА_1 ____________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3