У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 300 025 76 від 02 березня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Симонеті, Терджольського району Грузія, громадянина Грузії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховувати з 02.03.2017.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України термін попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 02.03.2017 по 20.06.2017 включно зараховано в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В провадженні вирішено питання судових витрат та речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 02.03.2017, приблизно о 15 год., заходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, відкрив запірний механізм замка дверей квартири АДРЕСА_4 , проник всередину квартири, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: ноутбук НР 250 із зарядним пристроєм до нього, вартістю 4.900 грн., планшет Lenovo із зарядним пристроєм до нього, вартістю 1.000 грн., шкіряний чохол до планшету Lenovo вартістю 40 грн., зарядний пристрій до мобільного телефону ХІАОМІ, вартістю 50 грн., та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 5.990 грн.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2017 і застосувати ст. 75 КК України, встановивши випробувальний строк з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що хоча суд, на виконання приписів ст. 66 КК України, і визнав пом`якшуючою обставину - щире каяття, але ОСОБА_6 ще і добровільно відшкодував потерпілій матеріальний збиток, пов`язаний із заміною дверних замків, що було усно та письмово підтверджено самою потерпілою, що, на переконання сторони захисту, також є пом`якшуючою покарання обвинуваченого обставиною.
Вказує захисник і на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання також була взята до уваги його характеристика з слідчого ізолятора, як посередня, але суд не зазначив, на підставі чого прийшов до такого висновку, оскільки в характеристиці не зазначено, що ОСОБА_6 притягався до дисциплінарної відповідальності.
При цьому судом не зазначені причини, по яких він не взяв до уваги характеристики, надані членами сім`ї та другом сім`ї ОСОБА_6 .
Крім того, захисник просила врахувати і позицію прокурора та потерпілої, які просили суд першої інстанції застосувати положення ст. 75 КК України, але у вироку не зазначено, по яким причинам до особи, яка раніше не судима, має дві пом`якшуючі обставин та тісні соціальні зв`язки - не можна застосувати ст. 75 КК України.
Не погоджується захисник і з тим, що ОСОБА_6 змінив показання після пояснень потерпілої, оскільки захисником було заявлено клопотання про уточнення показань обвинуваченим до допиту потерпілої, що було судом відхилено.
Потерпіла ОСОБА_9 повідомлялася про дату, час та місце розгляду провадження у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб.
Її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги у повному обсязі, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься законом до тяжких злочинів та особу обвинуваченого, без визначеного роду занять.
Правильно судом врахована і характеристика ОСОБА_6 з Київського СІЗО, яка є посередньою.
Доводи апеляційної скарги захисника у тій частині, що ОСОБА_6 не мав стягнень в СІЗО - самі по собі не вказують на його особу як на таку, що позитивно характеризується, при тому, що він не мав і заохочень, що адміністрації СІЗО і дало підстави для висновку про те, що ОСОБА_6 зарекомендував себе посередньо.
Не можуть бути прийняті беззастережно і доводи апеляційної скарги захисника щодо позитивної характеристики ОСОБА_6 з боку членів його сім`ї - ОСОБА_10 , яка орендувала з ним квартиру АДРЕСА_5 , її доньки - ОСОБА_11 , та їх сусідки - ОСОБА_12 , що є зацікавленими особами в результатах розгляду провадження.
Обставин, що обтяжують обвинуваченого покарання - судом не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнав - щире каяття, а тому не має підстав вважати щодо наявності порушення судом першої інстанції принципів об`єктивності та неупередженості за обставин надання можливості змінити обвинуваченим свої показання після, а не до пояснень потерпілої.
При цьому слід зазначити, що, як указує закон, обвинувачений може змінювати свої показання з урахуванням обраної ним позиції захисту протягом проведення всього судового засідання, у тому числі і в останньому слові визнати свою вину та щиро розкаятися, що було розцінено судом першої інстанції, як обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 .
За наведеним, в сукупності, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Не знайшов суд першої інстанції і підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з конкретних обставин провадження та особи обвинуваченого без визначеного роду занять.
На правильність даних висновків не може вплинути доводи апеляційної скарги захисника про повне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди шляхом повернення потерпілій викраденого ОСОБА_6 майна, яке у нього було виявлено працівниками поліції невдовзі після вчиненого злочину на вулиці, чи відшкодування вартості зламаного ОСОБА_6 замка дверей, чи думка потерпілої та прокурора в суді першої інстанції щодо можливості застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, які, в свою чергу, і стали підставами для призначення обвинуваченому покарання у мінімальних межах, встановлених в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначення іншого покарання не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки зурахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду, у тому числі для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.
Апеляційна скарга захисника також не містить будь-яких доводів того, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не послалася сторона захисту і в суді апеляційної інстанції на жодну обставину, яка б могла свідчити про призначення ОСОБА_6 за даним вироком суду суворого покарання.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
За наведеним апеляційна скарга захисника задоволенню на підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 300 025 76 від 02 березня 2017 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3