Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1178/17
Номер провадження: 1-кп/511/162/17
20.09.2017 року Роздільнянський районий суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000404 від 30.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2, ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває вищеозначене кримінальне провадження, обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в ОСІ №21 м. Одеси.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою, ухвалою суду від 25.07.2017 року строк застування якого продовжено.

Прокурор в судовому засідання заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки існують ризики, передбачені п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватись від суду; у зв`язку з тим, що місце мешкання потерпілих та свідків йому відомо, може незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, пояснив що має місце проживання за адресою зазначеною в обвинувальному акті, ця квартира належить його куму і він орендує її разом з дружиною та сином одну кімнату на умовах оплати комунальних послуг. Завірив суд, що не має наміру переховуватись від суду, оскільки згідно висновку пробації йому може бути призначено покарання з випробувальним строком, крім того має роботу вантажника на ринку «7-ий кілометр» в м. Одесі.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав, підтвердив факт проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , оскільки неодноразово був у нього в гостях.

Виходячи з положень ст.ст.176,178,331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
При обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою були встановлені ризики, а саме: обвинувачений не має офіційного джерела, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, він має непогашену судимість за вчинення аналогічного корисливого злочину, за вчинення якого відбував покарання у вигляді позбавлення волі реального, звільнившись в 2015 році на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні ряду аналогічних корисливих злочинів. .
Відповідно до ст.29 Конституції Українита ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 р. (далі - Конвенція), кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Одним із принципів міжнародного права є принцип звільнення обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину з-під варти на час розслідування та розгляду його судом.
Як убачається із пункту 3 ст.5 Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках та за встановленою законом процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику
Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в даній кримінальній справі загальний термін тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 становить близько 6 місяців, суд вважає, що доводи прокурора про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки з огляду на рішення Європейського суду ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку (Панченко проти Росії § 106) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини §38), відсутність роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів (Сулаоя против Єстонії § 64), а наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективу про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адамяк проти Польщі»).
Крім того, в листі від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (справа «Єлоєв проти України», п. 60) звертає увагу на п. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та зазначає, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органі мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

За таких обставин, з урахуванням, того, що обвинувачений має постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 , повністю визнав свою вину, згідно досудової доповіді його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тривалий час знаходиться під вартою - з 31.03.2017 року, суд приходить до висновку про можливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки не всі ризики, передбачені ст.177 КПК України відпали, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Згідно до ст.181 ч.ч.1 та 2 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Крім цього, з метою забезпечення здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого, також забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання його спробам ухилитися від слідства і суду, та виконання процесуальних рішень на обвинуваченого ОСОБА_4 доцільно покласти наступні обов`язки:
- прибувати до суду за кожним викликом надісланим поштою, або в телефонному режимі;
- знаходиться під домашній арештом, заборонивши обвинуваченому залишити житло за адресою: АДРЕСА_2 в період з 21:00 години до 06:00 годин ранку щодня;
- заборонити спілкування зі свідками та потерпілими по справі.
Орган поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд. Працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
На підставі ст. 9, 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», керуючись ст.ст. 176-178, 181, 186, 193, 194, 196, 331, 372, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора Роздільнянської районної прокуратури ОСОБА_3 відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати до суду за кожним викликом надісланим поштою, або в телефонному режимі;
- знаходиться під домашній арештом, заборонивши обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період з 21:00 години до 06:00 годин ранку щодня;
- заборонити спілкування зі свідками та потерпілими по справі.
Ці зобов`язання застосовуються до обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів з 20.09.2017 року до 18.11.2017 року включно.
Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з - під варти з залу суду.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних зобов`язань, а саме: у разі якщо обвинувачений не виконає покладені на нього обов`язки, на нього може бути накладене грошове стягнення в розмірі 0,25 розміру мінімальної заробітної плати та до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Контроль за виконанням домашнього арешту ОСОБА_4 покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, а саме: на Київський Відділ поліції у м. Одеси Головного управління національної поліції в Одеській області.

Київському ВП у м. Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області негайно поставити ОСОБА_4 на облік, як особу щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це прокурора або суд.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому ОСОБА_4 та прокурору після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1