Справа №700/95/17
У Х В А Л А

Іменем України

17.11.2017 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000403 відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_9 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст.286 КК України.

10.11.2017 року захисник ОСОБА_5 подав заяву про відвід судді ОСОБА_9 по справі за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст.286 КК України. Свою заяву мотивує тим, що при розгляді цієї справи судом не дотримано вимог КПК. Тому це вже призвело до неправомірного обмеження та порушення прав та законних інтересів сторони захисту, у тому числі права на збирання і подання суду доказів, що також виявляється в очевидному обвинувальному ухилі цього складу суду, незабезпечення ним принципу змагальності та рівноправ`я сторін, проявах в його діях непередбаченого процедурою корпоративного підходу при вирішенні всіх клопотань сторони обвинувачення і дослідження лише його доказів. Доказом цьому є факт безпідставної відмови в судовому засіданні 11.08.2017 року в задоволенні клопотань сторони захисту про виклик до суду для допиту експерта ОСОБА_10 та слідчого ОСОБА_11 . Аналогічним чином розглядав клопотання сторони захисту про проведення конкретних необхідних слідчих дій на стадії досудового розслідування і слідчий поліції, зневажаючи права сторони захисту, що після швидкого спрямування прокурором обвинувального акту до суду не може сприяти розгляду його судом з дотриманням вимог ст. 2 КПК України, а тим більше забезпеченню правосуддя. Крім цього, ще в підготовчому судовому засіданні 01.06.2017 року суд вже виявляв упередженість. Доказом цьому є зміст винесеної ним ухвали, що навіть не містить інформації про мотивоване та обґрунтоване клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Не містить ця ухвала також і інформації про обґрунтоване заперечення захисника на клопотання прокурора про продовження строку застосування виняткового запобіжного заходу, а також що всупереч вимог ч.4 ст. 291 та ст. 22 КПК України прокурор направив до суду обвинувальний акт з копіями всі основних доказів, якими саме і обґрунтовує до цього часу висунуте ОСОБА_4 обвинувачення. Це підтверджується наявними в матеріалах справи суду доказами, зокрема наявністю в декількох екземплярах доказів по суті обвинувачення, що отримані судом до початку судового розгляду. Наведене сторона захисту вважає таким, що є доказом порушення судом презумпції невинуватості та доведеності вини, незабезпечення судом права ОСОБА_4 на справедливий суд та доказом явної упередженості цього суду. Аналогічними та майже ідентичними по змісту, як і всі до єдиного клопотання прокурора, є і наступні ухвали суду про продовження строку застосування виняткового запобіжного заходу ОСОБА_4 , що в супереч вимог ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України ґрунтується виключно на безпідставних - надуманих припущеннях прокурора, проте які суд, виявляючи той же корпоративний - не процесуальний підхід. Саме про це свідчить зміст ухвал суду та технічні записи фіксації судових засідань, у тому числі і від 26.09.2017 року, в яких ці ухвали винесені, що з урахуванням положень ч.4 ст. 21, ст. 9 КПК України, а також ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стало причиною звернення обвинуваченого ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України з заявою про кримінальні правопорушення. Це також не може вважатись доказом об`єктивності та неупередженості суду, як і можливості саме цим складом суду забезпечити правосуддя в кримінальному провадженні, де особу фактично лише на підставі отриманих з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і сфальсифікованих доказів, після того як вона сама невідкладно заявила про ДТП в поліцію, ще 28.12.2016 року незаконно затримано та взято під варту, і на тих же підставах до цього часу безпідставно продовжують утримувати під вартою, посилаючись як на довід на те, що вона мешкає аж в м. Боярка Київській області. І хоча судовий розгляд ще не закінчився, ігноруючи вимоги як положень ст. 17 КПК України так і ст. 62 Конституції України, що є нормами прямої дії, прокурор ОСОБА_3 вже неодноразово публічно і в наданих нею до суду клопотаннях зазначала для їх обґрунтування що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, на що суд також ніяк не відреагував і не припинив грубе порушення прав на захист обвинуваченого. Тому вище вказані факти та дії сторона захисту на даний час вже сприймає як психологічний тиск на особу, з метою змусити її повністю припинити опір стороні обвинувачення та свій захист в суді від висунутого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримав, надав додаткові пояснення у яких зазначив, що судом обмежуються права сторони захисту на збирання і подання суду доказів. Про вказані обставини йому стало відомо після його вступу до участі у справі та ознайомлення з матеріалами справи 03 жовтня 2017року.

Обвинувачений ОСОБА_4 заяву захисника підтримав та просив її задовольнити. Вказав, що у судових засіданнях 19.06.2017р., 11.08.2017р., та інших у яких згідно заяви про відвід захисника відбувалися порушення прав обвинуваченого судом, він не знав, що його права порушуються, оскільки захисник який на той час надавав йому допомогу не здійснював її належним чином і про можливість заявляти відвід йому відомо не було. Крім того вказав, що ним заявлявся відвід судді ОСОБА_9 проте з інших підстав.

Головуючий суддя ОСОБА_9 для дачі пояснень не з`явився.

Прокурор проти задоволення відводу головуючого ОСОБА_9 заперечувала. Вказала що відвід є безпідставним і необгрунтованим та таким, що спрямований на затягування розгляду справи.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти задоволення відводу заперечували, вважаючи його необгрунтованим. ОСОБА_6 пояснив, що потерпілим заявлявся відвід і при розгляді справи у Лисянському районному суді Черкаської області, відтак дії обвинуваченого свідчать про явне затягування розгляду справи.

Представник потерпілого ОСОБА_8 проти задоволення відводу заперечив, вказав, що зі сторони захисту має місце зловживання правом на відвід, а заявлений відвід є безпідставним.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частини 1, 2 ст. 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобовязані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

З урахуванням думки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, суддя приходить до висновку, що заявлений відвід не є мотивованим і не підлягає до задоволення, оскільки наведені у заяві про відвід обставини зводяться в основному до незгоди з прийнятими процесуальними рішеннями суддею ОСОБА_9 , в т. ч. і щодо продовження строку застосування запобіжного заходу. Вказані рішення можуть бути оскарженні у передбаченому законом порядку і вони не свідчать про наявність упередженості судді при розгляді даного кримінального провадження.

Крім того, враховуючи, що судовий розгляд триває вже майже рік та у справі вже було проведено чимало судових засідань, суд вважає, що задоволення відводу порушить права інших учасників процесу на своєчасний розгляд справи протягом розумного строку, оскільки внаслідок його задоволення розгляд справи розпочнеться з початку.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 81, 82 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні заяви про відвід головуючого судді ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000403 відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1