Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/18/18
Провадження по справі № 1-кп/281/23/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року смт Лугини
Лугинський районного суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,

представника органу пробації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Лугинського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288 від 30.11.2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Лугини Житомирської області, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року до Лугинського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288 від 30.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
У підготовче судове засідання не прибув потерпілий, який надіслав заяву, про розгляд справи без його участі.
Прокурор, представник органу пробації та обвинувачена висловили думку про можливість проведення підготовчого судового засідання без потерпілого.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вирішив провести підготовче засідання без потерпілого, який надіслав заяву про розгляд справи без його участі
Під час проведення підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Обвинувачена та представник органу пробації не заперечували проти такого призначення.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.
Обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доказаних даних про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інше.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до п. 1-4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
З аналізу обвинувального акту вбачається, що викладені в ньому обставини не в повній мірі узгоджуються між собою. Так, в ньому вказано, що ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, прийшла до домогосподарства ОСОБА_6 , переконавшись, що у будинку нікого нема та за її діями ніхто не спостерігає, обвинувачена попросила двох осіб, котрі займаються прийомом металобрухту прийняти металобрухт, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , при цьому не повідомила їх про те, що вищевказаний металобрухт їй не належить. За її вказівкою вони прийшли на подвір`я домоволодіння та завантажили металеві труби до свого автомобіля. Тому своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_4 скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
Разом з тим, в обвинувальному акті жодним чином не здійснено оцінки таких кваліфікуючих ознак складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, як прихід (проникнення) на подвір`я потерпілого та участь у вказаній крадіжці ще двох осіб, оскільки такі суттєві обставини об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, як проникнення на територію домоволодіння та залучення до вчинення крадіжки ще двох чоловіків суттєво впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої особи за іншими частинами цієї статті.
Окрім того, в обвинувальному акті не зазначено ані прізвищ осіб, які завантажили викрадене майно (три металеві труби довжиною 6 м та діаметром 10 см кожна та дві металеві труби довжиною 3 м і діаметром 8 см) із території домоволодіння ОСОБА_6 та про розподіл між ними ролей, ані назви автомобіля для перевезення викрадених труб та обставин їх викрадення. Зокрема, під час досудового розслідування не встановлено і в обвинувальному акті не висвітлено час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення. У обвинувальному акті лише зазначено, що за вказівкою обвинуваченої двоє осіб, які займаються прийомом металобрухту, прийшли на подвір`я домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 та завантажили труби. Тобто, не зазначено час вчинення кримінального правопорушення, місце де зберігалися труби, в який спосіб двоє осіб, які займаються прийомом металобрухту проникли до місця зберігання труб, на який автомобіль грузили труби, кому він належить, роль обвинуваченої та двох осіб, які займаються прийомом металобрухту, в організації та реалізації крадіжки труб.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості щодо розміру витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).

Тому суд звертає увагу на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про винесення постанови, якою призначено проведення товарознавчої експертизи, проте в обвинувальному акті немає жодного посилання на висновки проведеної експертизи, зокрема щодо визначення вартості викраденого майна, а розмір шкоди, заподіяної потерпілому, жодним чином не обґрунтовується. Окрім цього, в заключних абзацах обвинувального акту взагалі зазначено, що судові витрати відсутні, а майнова шкода злочином не завдана, незважаючи на те, що крадіжка це злочин з матеріальним складом.

Відповідно до ст. 51 КУпАП дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати тягне за собою накладення адміністративного стягнення. Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Отже, важливе значення для кваліфікації дій особи має визначення вартості викраденого майна, оскільки дозволяє відмежувати злочин від адміністративного правопорушення.

Усе вищевикладене судом вказує на нівелювання завдань кримінального провадження, викладених у ст. 2 КПК України, а саме те, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Окрім зазначеного, перелічені невідповідності обвинувального акту вимогам закону істотно порушують вимоги п. а). та b). ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, передбаченого ст. 20 КПК України, через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження, відповідно до ч. 4, 5 ст. 28 КПК України, та в кінцевому результаті призводить до порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначену вище позицію Європейський суд з прав людини підтримав і у рішенні «Матточча проти Італії» від 25 липня 2000 року (Judgment in the case of Mattoccia v. Italy), де було визнано, що обвинувачені мають бути «негайно» і «детально» поінформовані про причину обвинувачення, тобто про висунуті проти них факти, що лежать в основі обвинувачення, та про характер обвинувачення, тобто про правову кваліфікацію цих фактів. Тим часом як обсяг «детальної» інформації, на яку робиться посилання у цьому положенні, змінюється залежно від конкретних обставин у кожній справі, обвинувачені мають у будь-якому разі отримувати достатню інформацію, необхідну для повного розуміння обсягу висунутих проти них обвинувачень, з огляду на підготовку відповідного захисту. У цьому сенсі відповідність інформації має бути оцінена відповідно до пункту 3 (b) статті 6.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що виявлені в ході проведення підготовчого судового засідання порушення КПК України в обвинувальному акті, а саме неузгодженість між собою викладених у обвинувальному акті фактичних обставин скоєння злочину їх правовій кваліфікації, не можуть бути усунуті судом, тому обвинувальний акт слід повернути прокурору.
Керуючись ст. 2, 91, 291, 314, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000288 від 30.11.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1