Ухвала іменем україни 29 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, останній раз вироком від 04 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 16 травня 2016 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Стягнуто із засуджених процесуальні витрати в розмірі 263,88 грн. із кожного на користь держави.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року вирок міськрайонного суду щодо засуджених залишено без зміни.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як визнав встановленим суд, 20 липня 2016 року о 16 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу станції «Ніжин» за адресою вул. Вокзальна, 8, м. Ніжин Чернігівської області, діючи за попередньою змовою групою осіб, відкрито заволоділи особистим майном ОСОБА_8 , чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 350 грн.
У касаційній скарзі прокурором ставиться питання про скасування ухвали суду в зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, на думку прокурора, судом при встановленні доведеності винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необґрунтовано виключено кваліфікуючу ознаку «відкрите викрадення майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого», внаслідок чого, призначене покарання засудженим не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винних. Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, суд не перевірив усіх її доводів, якими обґрунтовано ухвалення нового вироку щодо засуджених. Безпідставно було відмовлено прокурору в повторному дослідженні доказів, а саме, допиті потерпілого та свідків. Не спростовано також доводів скарги захисника. Ухвала апеляційного суду невмотивована, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, а засудженого ОСОБА_6 із кваліфікуючою ознакою вчинено повторно, прокурором не оспорюється.
Що стосується доводів скарги прокурора про необґрунтоване виключення судом першої інстанції з обвинувачення визнаного доведеним кваліфікуючої ознаки «відкрите викрадення майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого», вони були ретельно перевірені судами першої та апеляційної інстанцій та спростовані.
Зокрема, при дослідженні доказів у судовому засіданні в суді першої інстанції було допитано потерпілого ОСОБА_8 , котрий показав, що познайомився із засудженими на залізничній станції, під час спілкування виникли непорозуміння, ОСОБА_6 відкрито забрав його пакет з речами, не повернув йому мобільний телефон, обоє засуджених утекли.
У своїх показаннях суду, потерпілий спростував нанесення йому удару кулаком в обличчя при заволодінні його майном обвинуваченими.
Допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказали, що, коли до них звернувся ОСОБА_8 із приводу відкритого заволодіння його речами, то слідів тілесних ушкоджень на потерпілому не було.
Інших, будь-яких об`єктивних даних, якими доводиться, що засуджені застосовували насильство до потерпілого в матеріалах справи відсутні.
Наведені обставини, які було встановлено в судовому засіданні, дали підставу суду виключити з обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфікуючу ознаку «відкрите викрадення майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого».
Доводи скарги прокурора про невідповідність призначеного судом йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винних не підтверджено матеріалами кримінального провадження.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Як убачається з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд урахував дані про особу винних та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
Зокрема, враховано, що ОСОБА_7 у силу вимог ст. 89 КК України є таким, що судимості немає, в зв`язку з чим також виключено кваліфікуючу ознаку повторності.
Водночас, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можливе лише шляхом ізоляції від суспільства, тому призначив винним покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Як видно з ухвали апеляційного суду, колегією суддів було перевірено твердження прокурора та захисника про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, доведеність кваліфікації дій засуджених, правильність призначеного покарання, які не знайшли свого підтвердження.

З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.

Призначене судом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам, передбаченим статтями 50, 65 КК України, яке є в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Що стосується посилань прокурора на необґрунтовану відмову в повторному дослідженні доказів у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як потерпілий ОСОБА_8 , так і свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були допитані в суді першої інстанції, показання яких було оцінено в сукупності з іншими дослідженими доказами в матеріалах кримінального провадження.
Будь-яких обґрунтувань, які давали б підставу вважати висновки місцевого суду помилковими, та покладали обов`язок на апеляційний суд повторно допитати потерпілого та свідків, в апеляційній скарзі прокурором не наведено.
Тому доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є непереконливими, що задоволенню не підлягають.
Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 419 КПК України, проаналізував доводи поданих апеляційних скарг, дав на них вичерпні відповіді, мотивувавши своє рішення належним чином.
Порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства для зміни чи скасування судових рішень, судом не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3