Ухвала
Іменем України
02 квітня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-3546 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0000770 в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, засуджено:
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року виправних робіт із відрахуванням 10% із суми заробітку в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 29397 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва грошових коштів, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення у розмірі 9196,39 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 06.02.2017 року, приблизно о 17:00 год., знаходячись на території ТОВ "Ринок-Торг-Сервіс" по вул. Космонавтів, 156-А в м. Миколаєві в ході виниклого конфлікту, діючи з прямим умислом, наніс один удар своєю правою ногою в область коліна правої ноги ОСОБА_5 , спричинивши останньому тілесні пошкодження, що відповідно до висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задоволено частково, а вирок суду першої інстанції змінено: постановлено звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що апеляційний суд не встановивши обставин на підтвердження факту непрацездатності ОСОБА_4 , безпідставно звільнив його від призначеного судом першої інстанції покарання на підставі ч. 2 ст. 57 КК України.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Стаття 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, змінивши вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді виправних робіт, апеляційний суд вказав, що останній є інвалідом третьої групи, а тому на підставі ч. 2 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт не може бути застосовано до непрацездатних осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засуджену від покарання.

Оскільки санкцією ч.1 ст. 122 КК Українипередбачено покарання у виді виправних робіт на строк до 2 років, обмеження волі на строк до 3 років або позбавлення волі на строк до 3 років, при цьому питання про скасування вироку за м`якістю призначеного покарання не порушено, а ОСОБА_4 призначено покарання, яке з огляду на його стан не може бути до нього застосовано, то він підлягає звільненню від цього покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційним судом правильно звільнено ОСОБА_4 від призначеного йому покарання місцевим судом у виді виправних робіт, що цілком узгоджується з вищенаведеними вимогами кримінального та кримінального процесуального закону, а тому підстав вважати обґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора, у колегії суддів немає.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України..

З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3