Справа №485/1359/17 24.04.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000395 апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2017 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нововасилівка Снігурівського району Миколаївської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, утриманців не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком 3 роки.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , а вирок суду залишити без змін.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України і призначено їй покарання:
- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки,
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечень до неї.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.
Захисник вказує, що місцевим судом при призначенні покарання не достатньо врахував наявність пом`якшуючих покарання обставини, а саме повне визнання вини та щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин та відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілої.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор зауважує, що обвинувачена не одружена, характеризується посередньо, раніше неодноразово судима, у зрілому віці ніде не працює, а натомість шляхом вчинення корисливих злочинів задовольняє свої матеріальні потреби, що на думку прокурора, свідчить про суспільну небезпечність особи обвинуваченої, яка не бажає стати на шлях виправлення.
Вважає вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим та таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 12.07.2017 року в період часу з 16.45 год. по 17.00 год., достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_8 відсутня за місцем свого проживання, з метою викрадення чужого майна, прийшла до місця проживання останньої, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та через незачинені на той момент вхідні двері, проникла до приміщення житлового будинку, звідки таємно, повторно, викрала сережки з металу жовтого кольору, інкрустовані прозорими камінцями вартістю 240 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану загальну суму.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло.
Крім того, ОСОБА_6 у той же час, перебуваючи в приміщенні вищевказаного житлового будинку, вирішила викрасти мобільний телефон марки «Nokia RM-944» вартістю 300 грн, який на той момент знаходився на столі в приміщенні спальної кімнати житлового будинку.
Виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, а саме таємного викрадення мобільного телефону, ОСОБА_6 злочин до кінця не довела з причин, які не залежали від її волі, так як при спробі залишити територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 з викраденим мобільним телефоном, була нею помічена, після чого викинула мобільний телефон на землю на території подвір`я потерпілої.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про її винність у вчинені цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій покарання, у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчинених нею злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше неодноразово судима за вчинення корисливих тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра Снігурівської ЦРЛ з 25.03.2005 року. З урахуванням досудової доповіді органу пробації про неможливість виправлення обвинуваченої без позбавлення чи обмеження волі, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених нею злочинів, даних про особу обвинуваченої, та буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченій покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на повне визнання обвинуваченою вини та її щире каяття у вчиненні злочинів, відсутність обтяжуючих обставин та претензій матеріального характеру з боку потерпілої є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, не є підставою для пом`якшення призначеного їй покарання і ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижують.
Також, слід зазначити, що ОСОБА_6 будучи у зрілому віці ніде не працює, а свої матеріальні потреби задовольняє шляхом вчинення корисливих злочинів Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченої та її стійке небажання стати на шлях виправлення.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Покарання призначено в мінімальних межах санкцій ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, є співрозмірним її діянням, та відповідає особі обвинуваченої, є необхідне і достатнє для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів, тому підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання апеляційний суд не вбачає.
Не заслуговують також на увагу доводи захисника про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів, тричі звільнялась від відбування покарання з випробуванням із застосуванням вимог ст. 75 КК України, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2016 року була звільнена від відбування покарання умовно достроково на 1 рік 1 місяць 16 днів. Однак, через досить нетривалий час після закінчення строку умовно-дострокового звільнення, знову вчинила тяжкий корисливий злочин. Зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, а тому її виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.
З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом обвинуваченій покарання та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника обвинуваченої слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426 532 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: