УХВАЛА
Справа № 521/5612/18
Номер провадження:1-кс/521/2009/18
06 квітня 2018 року м. Одеса
Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі договору про розірвання договору купівлі продажу нежитлового приміщення вільного призначення, громадянин України ОСОБА_4 розірвав договір купівлі продажу нежитлового приміщення вільного призначення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений з ОСОБА_5 . Вищевказаний договір купівлі продажу нежитлового приміщення вільного призначення був укладений ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення вільного призначення, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, 16 квітня 2001 року, за № 937/01.
Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі договору про розірвання договору купівлі продажу нежитлового приміщення вільного призначення, серії та № 254, виданого 12.03.2018, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ..
Згідно відповіді № 2718-05/212 від 28.03.2018 з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради встановлено, що станом на 31.12.2012 року, право власності на нежитлове приміщення загальної площею 131,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в комунальному підприємстві не зареєстровано, тобто зазначене свідоцтво про право власності на вказане нежитлове приміщення вільного призначення, нібито видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, 16 квітня 2001 року, за № 937/01 насправді не видавалось, та є підробленим.
Враховуючи вищевикладене, є достатньо підстав вважати, що за допомогою завідомо підроблених офіційних документів був скоєний злочин, а саме незаконне заволодіння нерухомим майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, та вважав за необхідне його задовольнити.
Вивчивши клопотання та матеріали надані до нього, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора необхідно задовольнити, оскільки прокурором доведена необхідність застосування арешту майна, з наступних підстав.
При цьому, прокурором доведено, що є достатні підстави вважати, що вилучені речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та вилучені речі є предметом кримінального правопорушення, а отже, вони відповідають критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КК України.
Частиною 1 статті 167 КПК України, встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно п.1,3 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або являються предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним оборотом.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.
Крім того, незастосування заборони на використання вказаного майна, може привести до наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.
При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , про арешт майна, задовольнити
Заборонити право користування, розпорядження та відчуження майна.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1