Справа № 364/874/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1269/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 11.12.2017

ВИРОК
Іменем України

11 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Володарського районного суду Київської області від 21.09.2017 року, яким :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, гр. України, уродженець с. Городище-Пустоварівське Київської області, освіта професійно-технічна, не одружений, раніше не судимий, працює в ФОП « ОСОБА_9 » м. Київ різноробочим, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засоби на строк 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України, звільнено від призначеного покарання, з іспитовим строком 2 роки.
Вироком також вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

12.06.2017 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ-2102», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Надрічна, в с. Городоще-Пустоварівське, Володарського району Київської області, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить вирок Володарського районного суду Київської області від 21.09.2017 стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи уповноважений орган з питань пробації, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації. Обґрунтовуючи своїх вимоги, зазначає, що в порушення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судом невірно застосовано положення ст. 75 КК України, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням стосується лише основного покарання і має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається. Проте, суд першої інстанції вищевказаних положень не дотримався і в резолютивній частині вироку повністю звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, що призвело до уникнення обвинуваченням реального відбуття додаткового покарання. Крім того, апелянт вважає, що, оскільки ОСОБА_8 раніше був позбавлений права керувати транспортними засобами, проте, висновків для себе не зробив та скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, тому при призначенні додаткового покарання доцільніше обрати йому максимальну міру у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження в судових дебатах та надавши можливість виступити обвинуваченому з останнім словом, перевіривши матеріали справи та дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, при обставинах викладених у вироку суду, колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками судового провадження не оспорювалися, стосовно них, відповідно до вимог ст.349 КПК України, докази в судовому засіданні не досліджувались і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, яке завдало потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту норми цього Закону вбачається, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалено лише щодо основного покарання.

У відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при звільненні особи від відбування основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткове покарання, яке підлягає реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

У резолютивній частині вироку після призначення, як основного, так і додаткового покарання, суд зазначив, що звільняє ОСОБА_8 від покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Таким чином, суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування основного та додаткового покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 420 КК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог чч.1 та 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2)відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що при призначенні додаткового покарання, суд першої інстанції зазначених вимог кримінального закону не дотримавсь.

Так, призначаючи додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засоби на строк 2 роки, суд хоч і послався на ту обставину, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2016 року ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за керуванням автомобіля у стані алкогольного сп`яніння та позбавлено права керувати транспортними засобами, однак не в повній мірі її врахував.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у максимальному розмірі, що передбачений ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керувати транспортними засоби строком на 3 роки .

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Вирок Володарського районного суду Київської області від 21.09.2017 року щодо ОСОБА_8 , скасувати в частині в частині призначеного покарання, та в цій частині ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи уповноважений орган з питань пробації, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

С У Д Д І :