Справа №487/356/18 26.02.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області про накладення арешту на автомобіль марки «Chevrolet» модель «Cruze» тип легковий седан, р/н НОМЕР_1 .

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2018 року, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, та зобов`язати слідчого повернути майно.
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області та накладено арешт на автомобіль марки «Chevrolet» модель «Cruze» тип легковий седан, р/н НОМЕР_1 .
__________________________________________________________________
провадження № 11-сс/784/118/18 слідчий суддя : ОСОБА_8
категорія: арешт майна доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи апелянта.
На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що слідчим були порушені строки передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, так як клопотання про арешт майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після його вилучення.
Вважає, що оскільки досудовим слідством не було встановлено, що ОСОБА_6 набула майно саме кримінально протиправним шляхом, немає підстав вважати, що арештоване майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Крім того, на думку апелянта, так як ч.1 ст. 388 КК України за ознаками кримінального правопорушення якої ведеться досудове розслідування не передбачає такого виду покарання як конфіскація майна, то на майно не може бути накладено арешт.
Зазначає, що оскільки потерпіла сторона, а саме «Кредобанк» не був власником майна, а мав статус заставодержателя, тому в нього відсутні правові підстави на звернення до суду із захистом порушеного права відповідно до ст. 388 ЦК України, і тому накладення арешту на майно добросовісного набувача не відповідає меті накладення арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
23.01.2018 року старший слідчий СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Chevrolet» модель «Cruze» тип легковий седан, р/н НОМЕР_1 .
Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя зазначив, що з огляду на обставини вказані в клопотанні, надані до клопотання докази наявні достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Вказує, що накладення арешту у кримінальному провадженні необхідне з метою запобігання можливості втрати, знищення вказаного майна, тобто для забезпечення збереження речових доказів та проведення необхідних слідчих дій.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без зміни, вивчивши матеріали кримінального та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
З урахуванням підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, у відповідності до положень ст. 117 КПК України, судова колегія вважає за необхідне задовольнити відповідне клопотання апелянта та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2018 року про накладення арешту на майно.
Стосовно доводів апеляції по суті оскаржуваного рішення, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність такого втручання з потребами кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, 28.12.2016р. до Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області надійшло повідомлення від ПАТ « Кредобанк» щодо незаконних дій ОСОБА_9 відносно заставленого майна, а саме автомобіля марки «Chevrolet» модель «Cruze» тип легковий седан.
Згідно даних з кредитного договору № 0566.09.00.2296 від 10.04.2013р. між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_9 , предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки «Chevrolet» модель «Cruze» тип легковий седан, р/н НОМЕР_2 , рік випуску 2012.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_9 , банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.
Для забезпечення виконання даного рішення , банк звернувся із заявою до органу Державної виконавчої служби, і 29.04.2014 р. державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.
В ході виконавчого провадження було виявлено, що заставний автомобіль було знято з обліку для реалізації, та вказано іншого власника - ОСОБА_10 .
Наведені матеріали підтверджують статус вищевказаного транспортного засобу як об`єкта вчинення кримінального правопорушення, про що зазначає у своєму клопотанні слідчий.
Враховуючи, що відповідно до положень ч.2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є, зокрема, збереження речового доказу, відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди, твердження апелянта про можливість накладення арешту на майно лише за наявності у провадженні статуту підозрюваної особи є хибним. Арешт майна з підстави, передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України у вигляді збереження речового доказу по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити питання, з якими закон пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Щодо порушення слідчим строку подачі клопотання про арешт автомобілю, то на думку колегії суддів, це не впливає на підстави і процес розгляду клопотання слідчого слідчим суддею та на прийняте рішення щодо конкретного майна, оскільки відповідно до діючого кримінального процесуального законодавства, це не є безумовною підставою для незадоволення такого клопотання слідчого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
поновити адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2018 року про накладення арешту на майно.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області про накладення арешту на автомобіль марки «Chevrolet» модель «Cruze» тип легковий седан, р/н НОМЕР_1 - залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: