Номер провадження: 11-сс/785/141/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.02.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представників ПП "Універсал": адвоката ОСОБА_7 , директора ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 року, якою частково задоволено клопотання слідчого з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління розслідувань ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000099, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, -

в с т а н о в и в:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000099, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, та накладено арешт на предмети та документи, які були вилучені в ході проведення обшуку 03.01.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: блокнот чорного кольору з написом «Lambre» з чорновими записами та системні блоки в кількості 6 штук. В іншій частині вимог відмовлено.

Своє рішення про накладення арешту на відповідні предмети та документи слідчий суддя мотивував тим, що, згідно ч.1,2 ст.170, ч.2 ст.171, ст.173, ч.1 ст.98 КПК України, необхідно накласти арешт на предмети та документи, які мають суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. Слідчим суддею відмовлено у задоволенні іншої частини вимог клопотання, оскільки слідчим у своєму клопотанні не вказано на які саме документи в папках та файлах, необхідно накласти арешт, не надано суду інформації щодо наявності в них оригіналів чи копій, не обґрунтовано необхідність та підстави такого арешту іншого майна, вилученого в ході проведення обшуку 03.01.2018 року.

На дану ухвалу прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна.

В обґрунтування вимог про скасування ухвали прокурор вказує, що слідчий суддя не дослідив обставин кримінального провадження та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, оскільки усі вилучені речі та документи містять інформацію, необхідну для проведення всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження, лише за допомогою речей та документів можливо встановити правильність та повноту ведення бухгалтерського та податкового обліку підприємства, встановити коло осіб, відповідальних за проведення господарських операцій, підтвердити чи спростувати факти вчинення кримінального правопорушення службовими особами підприємств, реалізацію продукції тощо. Наявна в них інформація має доказове значення у даному кримінальному провадженні та вони можуть бути використані у суді як доказ обставин, які досліджуються в рамках даного кримінального провадження. Прокурор зазначає, що ненакладення арешту на вказане майно може призвести до його зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню і в подальшому призвести до несплати відповідних податків та відшкодування шкоди. Крім того прокурор в апеляційній скарзі вказує, що вилучені документи, речі та інші предмети мають бути досліджені шляхом проведення відповідних оглядів, призначення та проведення відповідних судових експертиз, пред`явленні їх під час допиту особам, які їх нібито підписували та видавали, отримували готову продукцію.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, представників ПП "Універсал", які просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів судового провадження вбачається, що СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000099, внесеному до ЄРДР 13.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ПП «Універсал» (ЄДР 32806783) протягом 2017 року, діючи умисно, шляхом реалізації товарної сільськогосподарської продукції за готівкові кошти, без відповідного відображення даних фінансово-господарських операцій в документах бухгалтерського обліку та податкової звітності підприємства, ухилились від сплати податку на додану вартість, на загальну суму 4028 тис.грн. , що є коштами в особливо великих розмірах.З долучених до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що з моменту внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення та до моменту звернення прокурора 04.01.2018 року до суду з клопотанням про арешт майна у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.
Крім того, клопотання слідчого про арешт майна не містить належного викладення переліку майна, яке належить арештувати, а міститься лише загальний опис вилучених під час обшуку предметів та документів з кількістю аркушів, на яких ці документи викладені, у зв`язку з чим таке майно неможливо ідентифікувати, воно не є індивідуально визначеним та не може бути в подальшому використане як доказ у кримінальному провадженні у зв`язку з не зазначенням відмінних ознак таких документів та відомостей, що містяться у них.
До клопотання долучені лише витяг з ЄРДР, копія ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, та копія протоколу обшуку.
Вищевказані матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону клопотання слідчого, слідчий суддя взяв до уваги і частково задовольнив вказане клопотання.

За наявних недоліків клопотання та долучених матеріалів апеляційний суд не має підстав для накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині клопотання, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, оскільки вони не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді та суди апеляційної інстанції не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Оскільки апеляційний скарг від інших учасників кримінального провадження не надходило, враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргупрокурора,а ухвалу слідчого судді без зміни.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 року, якою частково задоволено клопотання слідчого з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління розслідувань ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000099, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, залишити без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4