Справа №591/1342/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/343/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача НАСК «Оранта» - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, працюючого лікарем пульмонологом КЗ «Сумська міська клінічна лікарня № 5», одруженого, з вищою освітою, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_7 в яких вони не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій просили:

- прокурор оскаржуваний вирок суду скасувати в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та відмови в затвердженні мирової угоди, у зв`язку з істотним порушенням судом норм кримінального процесуального закону та просив постановити нове рішення, яким затвердити мирову угоду та задовольнити позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 80 000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн.

- потерпілий теж просив вирок суду скасувати в частині часткового задоволення його цивільного позову та ухвалити в цій частині новий вирок, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вважав, що судом порушено вимоги кримінального процесуального закону та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь управління державного казначейства в Сумській області 4988,52 грн. за стаціонарне лікування потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 10 000 грн. моральної шкоди та відмовлено в задоволенні решти його позову.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 3344,08 грн. судових витрат.

Відмовлено в затвердженні мирової угоди (а.с. 92).

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор та потерпілий наголошують на невмотивованості судового рішення в частині часткового задоволення заявленого потерпілим до обвинуваченого цивільного позову. Вважають, що суд безпідставно, посилаючись виключно на стан алкогольного сп`яніння потерпілого та здійснення ним перетину проїжджої частини у не встановленому на те місці, із заявлених 80 000 грн. зобов`язав обвинуваченого до сплати лише 10 000 грн. При цьому, не врахував того факту, що потерпілий внаслідок ДТП став інвалідом, внаслідок отриманих ним травм вимушений вже понад 1,5 роки проходити лікування, а тому задоволена судом сума до відшкодування моральної шкоди, на переконання апелянтів, є неспівмірною з тими моральними стражданнями, яких зазнав потерпілий. Також, судом не враховано майновий стан обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме те, що на даний час він має постійне місце роботи і отримує постійний заробіток.

Крім цього, як прокурор так і потерпілий не погоджуються із відмовою суду у затвердженні мирової угоди між потерпілим та страховою компанією ПАТ «НАСК Оранта», та просили колегію суддів вирішити питання про відшкодування на користь потерпілого 1 000 грн. процесуальних витрат.

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Між тим, до початку апеляційного розгляду справи 06 лютого 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла заява потерпілого ОСОБА_7 в якій той повідомив колегію суддів про факт укладення ним із ПАТ «НАСК Оранта» мирової угоди за якою остання йому сплатила 65 000 грн. як відшкодування матеріальної шкоди та шкоди у зв`язку з тривалою втратою працездатності. З огляду на вказані обставини, потерпілий відмовився від стягнення із ПАТ «НАСК Оранта» 72876,22 грн.

Вимоги своєї апеляційної скарги в частині стягнення із обвинуваченого ОСОБА_10 в його користь 80 000 грн. моральної шкоди та 1 000 грн. витрат на правову допомогу підтримав та просив задовольнити.

Також ПАТ «НАСК Оранта» 07 лютого 2018 року подало до апеляційного суду заперечення як на апеляційну скаргу прокурора, так і на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 в яких просили колегію суддів в задоволенні апеляційних скарг відносно страхової компанії, відмовити з огляду на відшкодування нею 16 січня 2018 року ОСОБА_7 65 000 грн. цим самим повністю виконавши перед ним свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 березня 2016 року за страховим випадком, що мав місце 24 червня 2016 року.

Як встановив суд першої інстанції, 24 червня 2016 року близько 16 год. ОСОБА_10 в м. Сумах по вул. Харківській керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110247» д.н. НОМЕР_1 , знехтував безпекою дорожнього руху, не прийняв міри до зниження швидкості руху керованого автомобіля аж до зупинки та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 в результаті якого той отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості які не є небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №19/119/9-1/42е від 10.03.2017 водій ОСОБА_10 під час керування автомобілем повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, а при виявленні пішохода ОСОБА_7 , який розпочав переходити проїзну частину вул. Харківська в районі поліклініки ПАТ «Сумихімпром» чим створював небезпеку для руху, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто діяти відповідно до вимог п.п. 2.3«а,б», 12.3, 31.1, 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_10 міг уникнути дорожньо-транспортної пригоди, як би при виявленні пішохода ОСОБА_7 , який вийшов на проїзну частину та почав її перетинати з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, своєчасно вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого автомобіля аж до зупинки. Тому, допущені водієм ОСОБА_10 порушення пункту 12.3 ПДР України, знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією та наслідками, що наступили.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , який вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав частково, зокрема в частині стягнення із обвинуваченого 80 000 грн. моральної шкоди та 1000 грн. витрат на відшкодування правової допомоги, та відмовився від вимог щодо затвердження мирової угоди між потерпілим та страховою компанією ПАТ «НАСК Оранта», вислухавши думку представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілого з урахуванням її змін, та не заперечував щодо апеляційної скарги прокурора, заслухавши думки обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , які частково погодилися з вимогами апеляційних скарг прокурора та потерпілого, зокрема в частині сплати 1000 грн. витрат на правовому допомогу та заперечили проти задоволення вимог апеляційних скарг в частині стягнення 80000 грн. моральної шкоди, заслухавши думку представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК Оранта» ОСОБА_9 , яка просила апеляційний суд врахувати факт затвердження мирової угоди між ПАТ «НАСК Оранта» та потерпілим, а щодо інших апеляційних вимог, то поклалася на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, та додатково дослідивши документи, що стосуються судових витрат, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КПК України, за обставин викладених у вироку, а також вид, розмір покарання і рішення про звільнення від його відбування на підставі ЗУ «Про амністію», ніким з учасників провадження не оспорюється. Тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок щодо ОСОБА_10 в межах апеляційних скарг прокурора та потерпілого, а саме в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу.

При цьому, колегія суддів, переглядаючи винесений відносно ОСОБА_10 вирок суду, враховує і викладену потерпілим в своїй заяві відмову від апеляційних вимог в частині відмови суду від затвердження мирової угоди між потерпілим та страховою компанією ПАТ «НАСК Оранта», від підтримки якої, з огляду на позицію потерпілого, в ході апеляційного розгляду справи відмовився і прокурор, а тому апеляційний суд теж не вдається до аналізу оскаржуваного вироку суду в цій частині.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 80 000 грн. моральної шкоди та 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заявленого потерпілим до обвинуваченого цивільного позову та стягнув на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Питання про стягнення витрат на правову допомогу вирішено не було.

Колегія суддів, виходячи з матеріалів кримінального провадження та доводів апеляційних скарг прокурора і потерпілого, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може.

Так, вирішуючи питання цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, на переконання суду апеляційної інстанції, суд не повно врахував наслідки які настали від вчиненого ДТП та належним чином не оцінив душевних і моральних страждань потерпілого в результаті їх настання. Зокрема те, що будучи здоровою та працездатною людиною, потерпілий ОСОБА_7 відповідно до довідки наданої до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 485384 від 10.10.2016 року отримав першу групу інвалідності з ураженням опорно рухового апарату у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування (а.с. 21, 22).

Відповідно до наданих в ході судового розгляду пояснень свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , останні будучи близькими родичами потерпілого ОСОБА_7 хоч і не були самими очевидцями події, однак суду пояснили про те, що внаслідок отриманих від ДТП травм потерпілий зазнав душевних страждань, став дратівливим, не спроможним вести звичайний спосіб життя. Між тим, як вбачається із звукозапису судового засідання від 16.06.2017 року, свідки зазначали і про те, що ОСОБА_7 постійно потребує стороннього догляду, він позбавлений можливості самостійно переміщуватися, працювати, як раніше, та забезпечувати себе і членів своєї родини грошовими коштами.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову не відповідає фактичним обставинам справи, а тому приймаючи до уваги вік потерпілого, вимушеність життєвих змін в результаті отримання ним тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та тривалого лікування, відсутність будь-якого відшкодування шкоди з боку обвинуваченого з часу вчинення кримінального правопорушення, а також враховуючи допущені самим потерпілим порушення ПДР України колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а тому стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 суми відшкодування моральної шкоди підлягає збільшенню до 40 000 грн.

При цьому, збільшена сума моральної шкоди з 10 000 грн. до 40 000 грн. не впливає на обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Тому вирок підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову, а саме підлягає збільшенню розмір грошової суми, що стягнута з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 в якості відшкодування моральної шкоди до 40 000 грн.

Щодо вимог прокурора та потерпілого про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого 1000 грн. витрат на правову допомогу, то на переконання колегії суддів вони теж підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч.1 ст. 120 КПК України витрати на правову допомогу покладаються на підозрюваного, обвинуваченого крім випадків надання правової допомоги на безоплатній основі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 27.03.2017 року між потерпілим ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_8 укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 56).

Відповідно до доданого договору додатку № 1 сума гонорару за надання правової допомоги складає 1 000 грн. (а.с. 91).

27.03.2017 року ОСОБА_7 була сплачена зазначена сума - 1000 грн. за надання юридичних послуг (правової допомоги), що підтверджується відповідною квитанцією ( а.с.80)

Частиною 1 ст.124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним та документально підтверджені процесуальні витрати.

За таких обставин, при зміні вироку колегія суддів вважає за необхідне також стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 1000 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15 грудня 2017 року відносно ОСОБА_10 , в частині вирішення заявленого потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову змінити, у зв`язку із збільшенням сум, які підлягають стягненню.

Збільшити розмір грошової суми на відшкодування моральної шкоди і стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 40 000 грн. ( соток тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 1 000 грн. (одну тисячу гривень) на відшкодування правової допомоги.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4