АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6471/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/70/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.119 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області 11 квітня 2018 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2017 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.119 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на суму 702 гривні - залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_6 50000 грн. на відшкодування майнової шкоди та 430 000 грн. моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_9 38054,50 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятдесят чотири гривні п`ятдесят копійок) на відшкодування майнової шкоди та 200 000 грн. (двісті тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решта позовних вимог - відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 490 000 грн. моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь потерпілого ОСОБА_10 200 000 грн. (двісті тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2017 року в частині призначеного покарання, а саме - застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що суд першої інстанції, призначаючи останньому покарання, не врахував належним чином усіх пом`якшуючих покарання обставин.

Зокрема, вказує, що при наявності ряду пом`якшуючих обставин, таких як: повне визнання своє вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та часткове відшкодування потерпілим моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до хибних висновків щодо відсутності підстав для застосування положень ст.75 КК України та обрання такої міри покарання, що не пов`язана із ізоляцією від суспільства.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 щомісяця працюючи, повністю віддає всю заробітну плату потерпілим, а тому у разі позбавлення його волі він буде також позбавлений і можливості надалі відшкодовувати заподіяну моральну шкоду.

Стверджує, що звільнення обвинуваченого від призначеного судом покарання дало б йому шанс (пам`ятаючи про покарання, яке може бути до нього застосоване за будь-яке порушення закону) відшкодовувати моральну шкоду потерпілим, а тому призначення покарання у вигляді позбавлення волі без іспитового строку не відповідає за своєю суворістю особі обвинуваченого та не являється покаранням, яке відповідає вимогам ст. 50 КК України.

Згідно вироку суду 03 травня 2016 року о 01 годині 30 хвилин, перебуваючи поблизу продуктового магазину «Продукти 24», що на Привокзальному майдані в м. Тернополі, у обвинуваченого ОСОБА_6 виник словесний конфлікт із ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Під час вказаного конфлікту обвинувачений ОСОБА_6 , не передбачивши можливості настання смерті ОСОБА_12 , що повинен був і міг передбачити, діючи з більшою обачністю в обстановці, що склалась та з урахуванням характеристики місця події, умисно наніс ОСОБА_13 один удар правим передпліччям в обличчя, в результаті чого спричинив перелом носа із синцем перенісся та поширенням на повіки обох очей. Від отриманого удару ОСОБА_14 , знаходячись на бордюрі висотою 20 см по відношенню до прилягаючої поверхні, втратив рівновагу тіла та впав навзнак, в ході чого потиличною ділянкою голови контактував з прилягаючим асфальтобетонним покриттям та отримав відкриту черепно-мозкову травму з переломом кісток черепа з забоем речовини мозку та крововиливами під мозкові оболонки, яка згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, що в подальшому ускладнилась тромбозом синусів твердої мозкової оболонки та розвитком розм`якшення, набряку-набубнявіння головного мозку та внаслідок чого 05 травня 2016 року настала його смерть в приміщенні лікувального закладу.

Тобто, наносячи удар правим передпліччям в обличчя ОСОБА_13 , ОСОБА_6 передбачав можливість настання тяжких наслідків для ОСОБА_12 внаслідок очевидного для нього перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння та ймовірності його подальшого падіння з висоти власного зросту на майданчик і травмування, враховуючи при цьому поверхневу характеристику місця, де відбувався конфлікт, але легковажно розраховував на їх відвернення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просять задовольнити апеляційну скаргу захисника, застосувавши ст.75 КК України, та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважають, що наявність поякшуючих обставин, які наведені в апеляційній скарзі захисника та в матеріалах справи, є достатніми для застосування даної статті, міркування прокурора, який просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без змін, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому він просив помякшити йому призначене судом покарання, застосувавши статтю 75 КК України, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, тобто вбивства, вчиненого через необережність, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка і які у апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не оспорюються.

Призначене судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер та наслідки вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, вчинив злочин у молодому віці, стан здоровя, позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, а також думку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які просили суд призначити йому суворе покарання у виді позбавлення волі.

Водночас судом враховані і помякшуючі вину обставини, до яких відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, в звязку з чим призначив покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі, однак на мінімальний строк, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України і за своїм видом є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Підстав для помякшення призначеного місцевим судом покарання, як про це просить у своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, врахувавши конкретні обставини справи, характер і обсяг душевних страждань, яких зазнали потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у зв`язку з втратою сина, невідворотність наслідків, що настали від неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , принцип розумності та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню в користь потерпілої ОСОБА_9 200 000 грн. та потерпілого ОСОБА_10 200 000 грн.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2017 р. про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.119 КК України без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2