АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1821/17 Справа № 192/1156/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 що діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевська Луганської області, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у провадженні за клопотанням ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу якою звільнити її підзахисного від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Згідно оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 , будучи особою, раніше неодноразово судимою за умисні особливо тяжкі злочини, останній раз засуджений вироком Апеляційного суду Луганської області від 21 квітня 2008 року за п.п. 6, 12, 13, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за яким наразі відбуває покарання, звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції зазначив, що останній відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 з липня 2014 року по теперішній час, до праці ставиться добре, згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу має дев`ять заохочень. Разом з тим, на думку суду, ці заохочення не мають системного характеру і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого як належного за весь період відбування покарання.

Також зазначає, що засуджений має три порушення режиму утримання, і хоча на даний час характеризується задовільно, втім за весь період відбування покарання характеризується посередньо, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та в реалізації програм диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, а тому, враховуючи зазначені обставини, суд не може визнати поведінку засудженого сумлінною. Крім того вказує, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Зазначає, що наявні матеріали особової справи не підтверджують суттєвих змін в поведінці засудженого та в ставленні його до праці. Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а лише стає на шлях виправлення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, невмотивованою та підлягає скасуванню.

Зазначає, що її підзахисний відбуває покарання у ОСОБА_9 з 17.07.2014 року, де працевлаштований і до праці ставиться добре, за час відбуття покарання характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допускає, у СВК - 21 стягнень не має, три стягнення отримав під час перебування в Городищенській ВК - 96, за весь період відбування покарання отримав 9 заохочень, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, дотримується правил внутрішнього розпорядку.

Вказує, що після відмови у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням отримав 3 заохочення, при цьому ОСОБА_10 пояснив суду, що не приймає у часті у заходах установи через зайнятість на роботі та намагається довести, що став на шлях виправлення.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_10 15.05.2014 року комісією установи Городищенської ВК переведено до виправної установи середнього рівня безпеки як особу, що стає на шлях виправлення.

Апелянт акцентує увагу на тому, що її підзахисний своєю сумлінною поведінкою, дотриманням правил внутрішнього розпорядку, виконанням вказівок і розпоряджень адміністрації ВК, відсутністю фактів порушення дисципліни довів своє виправлення та до нього може бути застосовано умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду з підстав, зазначених у ній, скасувати, та застосувати до цього засудженого умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просив ухвалу суду залишити без змін; дослідивши відомості та документи, що характеризують апелянта, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення щодо цієї особи цілей кримінального покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 є особою, раніше неодноразово судимою, в тому числі за вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних з посяганням на життя та здоров`я інших осіб з корисливих мотивів, останній раз вироком Апеляційного суду Луганської області від 21 квітня 2008 року за п.п. 6, 12, 13, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що свідчить про його особливу суспільну небезпечність.

З довідки про заохочення та стягнення, датованої 18.08.2017 року, вбачається, що ОСОБА_8 за період відбування покарання має 3 стягнення які були ним отримані в 2009 та 2010 роках, які на даний час погашені за спливом часу, та 9 заохочень які не мають системного характеру. Також, як вбачається з характеристики цього засудженого, останній характеризується задовільно, зокрема безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, так само не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та не бере участь у самодіяльних організаціях.

Крім того, ОСОБА_8 06.05.2016 року було відмовлено комісією установи як в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, так і у застосуванні умовно - дострокового звільнення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, оскільки наявні в матеріалах відомості не свідчать про достатній ступень виправлення цього засудженого. Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства України, наявності у ОСОБА_8 заохочень та, як на його думку, позитивної характеристики цього засудженого в цілому, не спростовують вищенаведених висновків суду, не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі. Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4