АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №90004678, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білобожниця, Чортківського району, Тернопільської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2001 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2005 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 26 червня 2008 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання на 1 рік 2 місяці 13 днів; вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, зміненим ухвалою Апеляційного суду м. Вінниці від 15 листопада 2012 року, якою призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією належного йому на праві власності майна, та за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 , призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією належного йому на праві власності майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 квітня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у нападі з метою заволодіння майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 187 КК України, та у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 289 КК України, за таких обставин.

21 квітня 2016 року, приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Дашавська, 27, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, побачивши раніше не знайомого їм ОСОБА_8 , який зробив зауваження з приводу аморальної поведінки в громадському місці, вирішили здійснити на останнього напад, з метою заволодіння його майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 з корисливих мотивів, шляхом застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, діючи спільно та узгоджено з невстановленою досудовим слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, обійшов ОСОБА_8 та стоячи позаду нього, наніс один удар рукою в потиличну ділянку голови, від якого потерпілий впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 та невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, почали наносити лежачому на землі потерпілому ОСОБА_8 удари ногами в область голови та тулуба, подавляючи, таким чином, його волю до опору. Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 дістав з кишені потерпілого гаманець марки "Атлант" коричневого кольору, вартістю 750 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 30 гривень, ключі з пультом від сигналізації автомобіля марки «Кіа Carens», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 200 гривень, дисконтні та візитні картки, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять.
В результаті злочинних дій ОСОБА_6 та невстановленої досудовим розслідуванням особи, потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження, а саме: синці в лобно-тім`яній ділянці справа, на спинці носу з переходом на скати його, на повіки обох очей, підочні ділянки, садна в лобній ділянці зліва, лобно-тім`яній ділянці справа на фоні вищезазначеного синця, в тім`яній ділянці справа та в ділянці хвоста правої брови, крововиливи - на склері правого ока, на слизовій нижньої губи в проекції 2-3 зубів зліва, забійна рана в ділянці правого скату носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Далі, продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_6 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, 21 квітня 2016 року приблизно о 21 год. 05 хв., тікаючи після вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого заволоділи майном останнього, перебуваючи біля будинку № 27 по вул. Дашавській в м. Києві, побачили автомобіль марки «Кіа Carens», державний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_8 , ключі від якого разом із пультом від сигналізації були ними викрадені, та вирішили незаконно ним заволодіти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_6 разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, підійшли до вказаного транспортного засобу, та скориставшись відсутність сторонніх осіб на вулиці, діючи умисно та узгоджено, за допомогою ключа з пультом від сигналізації до автомобіля, відчинили його. Після цього, ОСОБА_6 сів на місце водія, та вставивши ключ до замка запалення, завів двигун транспортного засобу. Невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, також сіла до салону вказаного автомобіля та разом з обвинуваченим поїхали з місця вчиненні кримінального правопорушення, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 111332.84 гривні.
Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати, та закрити кримінальне провадження стосовно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, посилаючись на те, що судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто без його участі, та суд не взяв до уваги його пояснення щодо обставин кримінальних правопорушень.
Зазначав, що потерпілий не зміг чітко вказати, хто заподіяв йому тілесні ушкодження, а пояснення допитаних судом свідків не узгоджуються між собою, та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Крім того, зазначав, що наявна у матеріалах справи заява потерпілого про вчинення кримінального правопорушення не містить його підпису, а тому є недопустимим доказом.
Також на вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій вона просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за відсутністю у його діях складів кримінальних правопорушень, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Захисник зазначала, що матеріали кримінального провадження не містять допустимих доказів на підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України. Зокрема, апелянт посилалась на відсутність такої кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки ця обставина встановлена судом лише на підставі пояснень потерпілого ОСОБА_8 . При цьому, потерпілий не бачив, хто сів за кермо його автомобіля, а свідки нападу на потерпілого та заволодіння транспортним засобом відсутні. У матеріалах справи відсутні дані про кримінальне провадження щодо невстановленої досудовим розслідуванням особи, за попередньою змовою з якою ОСОБА_6 нібито вчинив кримінальне правопорушення.

Також апелянт посилалась на недопустимість як доказів протоколів прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_8 про кримінальні правопорушення, оскільки вони не містять підписів потерпілого, про що захисник зверталась до суду першої інстанції з відповідним клопотанням.
Судом першої інстанції не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_9 про те, що він витягнув ключі із замка запалення автомобіля, оскільки такі пояснення суперечать даним протоколу огляду місця події від 21 квітня 2016 року, відповідно до якого, ключ від автомобіля вилучено у ОСОБА_10 . Крім того, на досудовому розслідуванні не проводилось впізнання обвинуваченого свідком ОСОБА_9 .
Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на думку апелянта, є недопустимими доказами, оскільки вказані особи є працівниками поліції, які 21 квітня 2016 року у складі екіпажів поліції здійснювали виїзд на місце події, та їх показання є показаннями з чужих слів, згоду на визнання доказами яких сторона захисту не надавала, а тому суд першої інстанції безпідставно послався на показання вказаних осіб у вироку.
Крім того, на думку апелянта, той факт, що обвинувачений на досудовому розслідуванні повідомив неправдиві дані про прізвище, ім`я та по батькові, назвавшись ОСОБА_10 , є лише проявом почуття гумору обвинуваченого, та всупереч висновку суду першої інстанції, не свідчить про його бажання уникнути кримінальної відповідальності.
У судове засідання потерпілий ОСОБА_8 не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, у зв`язку з чим, колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу його захисника за наведених у них обставин, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , яка підтримала подані нею та обвинуваченим апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянтів, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За нормативним визначенням розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.
Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном.
У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею (у разі застосування сильнодіючих, отруйних речовин чи газів тощо). Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоровя потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа вина особа майном потерпілого чи ні.

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК України) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Пункт 1 примітки до ст. 289 КК визначає його як вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Злочин може бути вчинений тільки шляхом дії.

Вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій - встановленні контролю над транспортним засобом і переміщенні його в просторі з місця первинного знаходження будь-яким способом. Встановлення контролю над транспортним засобом - це дії, спрямовані на встановлення фізичного панування над ним, коли винний сам або з використанням інших осіб одержує можливість перемістити його. Такі дії є його захопленням, яке може бути вчинене як із використанням насильства, так і без нього. Переміщення транспортного засобу в просторі передбачає дії, за допомогою яких він переміщається з місця первинного знаходження в інше місце будь-яким способом (поїздка на транспортному засобі з використанням власного двигуна, транспортування за допомогою іншого транспортного засобу, штовхання за допомогою фізичної сили людини тощо). При цьому відстань, на яку переміщено транспортний засіб, значення не має.

Кваліфікуючими ознаками розбою та незаконного заволодіння транспортним засобом є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, тобто якщо злочин спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень,та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 21 квітня 2016 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин він на своєму автомобілі «Кіа Carens», державний номер НОМЕР_1 , під`їхав до магазину та залишив його біля скверу. Повертаючись через сквер, він побачив двох чоловіків, серед яких знаходився обвинувачений та хлопець на ім`я ОСОБА_13 , а також жінка на ім`я ОСОБА_14 , яка йому наглядно знайома, оскільки мешкає у підвалах будинків, де розташована його творча майстерня. Вказані особи випивали та некоректно себе поводили, у зв`язку з чим він зробив їм зауваження, після чого до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_6 та наніс удар по голові, від якого він впав на землю. Коли він після нанесеного удару почав підніматися, ОСОБА_6 повторно його вдарив. Після цього йому знову наносились удари, всього близько 7-8, однак він не бачив, від яких осіб вони були спрямовані, оскільки закривався руками. Також він відчував, як хтось щупає кармани його одягу, та побачив, як від`їхав його автомобіль. Після цього він виявив відсутність у кармані ключів від автомобіля, гаманця та банківських карток, та пішов до своєї творчої майстерні, яка розташована неподалік, де його знайома ОСОБА_15 викликала працівників поліції та швидку допомогу. Приблизно через 40-50 хвилин він разом із працівниками поліції приїхали на вул. Західну, де посеред двору знаходився його пошкоджений автомобіль. ОСОБА_6 в цей час знаходився поблизу смітника, йому надавали медичну допомогу. (том 1, а.с.к.п. 59-62).
Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 21 квітня 2016 року, у вечірній час, він почув під балконом його будинку звуки маневрування автомобіля, який різко виїхав проїзної частини дороги у двір, після чого транспортний засіб зупинився, а потім із увімкненим лівим поворотом почав їхати до дерева, після чого різко поїхав вздовж будинку. Коли він вийшов у подвір`я, побачив, як присутні у дворі будинку люди дістали з водійського сидіння хлопця, як йому стало згодом відомо - обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після цього приїхала поліція та швидка допомога разом з потерпілим, обличчя якого було в крові. Потерпілий повідомив, що йому нанесли тілесні ушкодження та забрали автомобіль (том 1, а.с.к.п. 82-83).
Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 21 квітня 2016 року, приблизно о 21 год. 00 хв., у двір будинку АДРЕСА_2 в`їхав автомобіль, який, проїхавши через бордюр, здійснив удар в дерево. Підійшовши до автомобіля, він побачив, що за кермом сидів, як йому стало згодом відомо, ОСОБА_6 , а інший присутній у автомобілі чоловік вийшов та почав відштовхувати його, при цьому від нього відчувався запах спиртного. Після цього водій автомобіля різко почав рух заднім ходом, та виїхавши на проїзну частину дороги, знову в`їхав у дерево. Він підійшов до автомобіля, та почав діставати з водійського сидіння чоловіка, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. В цей час жінка і чоловік, які також перебували в машині, перешкоджали йому та відштовхували від автомобіля. Після цього приїхали працівники поліції разом з потерпілим (том 1, а.с.к.п. 84).
Показаннями свідка ОСОБА_17 , у відповідності до яких, остання, перебуваючи в своїй квартирі у вечірній час, почула на вулиці скрегіт автомобіля та голос сусіда ОСОБА_9 . У вікні вона побачила, як на газон в`їхав автомобіль, при цьому присутні у дворі люди кричали, а сусід ОСОБА_9 намагався зупинити автомобіль. Як їй стало згодом відомо зі слів чоловіка, у автомобілі перебувало два хлопці та жінка (том 1, а.с.к.п. 108-109).
Показаннями свідка ОСОБА_18 , згідно яких, 21 квітня 2016 року, біля 21 години 00 хв. він бачив у вікно, як у дворі будинку автомобіль здійснив удар в дерево. Біля автомобіля стояв сусід ОСОБА_9 та умовляв водія не керувати транспортним засобом. Вийшовши на вулицю, він побачив, що водій транспортного засобу та жінка, яка перебувала в автомобілі, знаходились у стані алкогольного сп`яніння. Зі слів сусіда йому стало відомо, що інший чоловік, який знаходився в автомобілі, покинув місце події. Через декілька хвилин приїхав власник автомобіля разом із працівниками поліції. Чоловіка, який був за кермом транспортного засобу, він впізнавав під час проведення слідчих дій та впевнений, що ним був ОСОБА_6 (том 1, а.с.к.п. 109-111).
Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що він у складі екіпажу поліції прибув на вул. Дашавську, 27 за викликом про викрадення автомобіля, де виявив ОСОБА_8 , який пояснив, що його побили двоє чоловіків, забрали ключі від автомобіля та викрали його. В цей час від іншого екіпажу патрульних надійшло повідомлення про виявлення автомобіля. Після надання потерпілому медичної допомоги, вони одразу ж поїхали за повідомленою адресою, де побачили чоловіка в стані сильного алкогольного сп`яніння, яким виявився ОСОБА_6 (том 1, а.с.к.п. 125).
Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , у відповідності до яких, вона в складі екіпажу поліції приїхала за повідомленням мешканців будинку про дорожньо-транспортну пригоду за участю водія у нетверезому стані. Приїхавши на місце, вона побачила обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, та з ним знаходилась жінка, яка повідомила, що ОСОБА_6 ще з одним чоловік, який зник з місця події, побили людину та забрали його автомобіль (том 1, а.с.к.п. 123-124).
Показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що бачив у дворі будинків по вулиці Західній автомобіль сірого кольору, біля якого знаходилось багато людей та працівники поліції (том 1, а.с.к.п. 124).
Показаннями свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких, вона 21 квітня 2016 року знаходилась у приміщенні творчої майстерні свого знайомого ОСОБА_8 . Приблизно о 20 год. 00 хв. до майстерні зайшов ОСОБА_8 , у якого було побите обличчя, та повідомив, що його побили та викрали автомобіль. Вона одразу викликала працівників поліції та швидку допомогу (том 2, а.с.к.п.52-53).
Даними протоколів прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення від 21 квітня 2016 року, складеними оперуповноваженим першого відділу поліції Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_20 , відповідно до яких, до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві звернувся потерпілий ОСОБА_8 з усною заявою про те, що 21 квітня 2016 року близько 21 години 00 хвилин двоє невідомих осіб чоловічої статі на вул. Дашавській, 27 у м. Києві, із застосуванням насильства заволоділи його гаманцем з грошима у розмірі 30 гривень, ключами від автомобіля марки «Кіа Carens», дисконтними картками, та автомобілем марки «Кіа Carens» державний номер НОМЕР_1 (том 1, а.с.к.п. 153-154).
Даними протоколу огляду місця події від 24 квітня 2016 року, з фототаблицею до нього, відповідно до якого, слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_21 , у присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_16 , оглянуто автомобіль марки «Кіа Carens» державний номер НОМЕР_1 , який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Західна, 11, та встановлено, що він має пошкодження. Біля автомобіля знаходилась ОСОБА_23 , яка повідомила, що автомобіль викрав її знайомий, який також знаходився біля автомобіля - ОСОБА_10 , з правої кишені якого вилучено ключ від автомобіля «Кіа Carens» з брелоком сигналізації, та гаманець коричневого кольору марки «Атлантік» (том 1, а.с.к.п. 157- 162).
Даними протоколу огляду від 22 квітня 2016 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_24 у присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 оглянуто шкіряний гаманець коричневого кольору фірми «Атлант», де виявлено візитну карту на ім`я ОСОБА_8 та дисконтні картки, ключ автомобіля «Кіа Carens» з брелоком автосигналізації, розкладний ніж, куртку фірми «sportalm» білого кольору із вставками темно-синього кольору з плямами бурого кольору в області лівої зовнішньої кишені (том 1, а.с.к.п. 165-170/.
Даними висновку судово-медичної експертизи №1111 від 25 квітня 2016 року, відповідно до якого при обстеженні у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: а) синці в лобно-тім`яній ділянці справа, на спинці носу з переходом повіки обох очей, підочні ділянки; б) садна в лобній ділянці зліва, лобно-тім`яній ділянці справа, в тім`яній ділянці справа та в ділянці хвоста правої брови; в) крововиливи на склері правого ока, на слизовій нижньої губи в проекції 2-3 зубів зліва; г) забійна рана в ділянці правого скату носа, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились. Враховуючи наявну морфологію вказаних тілесних ушкоджень на момент проведення судового-медичного огляду - 25 квітня 2016 року, можна вважати, що мінімально вірогідні строки їх утворення складають 4 доби від моменту проведення судово-медичного огляду.
Тілесні ушкодження, вказані в підпунктах а), б) та в) відносяться до легких тілесних ушкоджень, тілесні ушкодження, зазначені в підпункті г) відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (том 1, а.с.к.п. 181-184).
Даними висновку автотоварознавчої експертизи №19/111/12-1-239 від 21 травня 2016 року з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа Carens», державний номер НОМЕР_1 , без урахування коефіцієнтів фізичного зносу деталей, складає 77 15,88 гривень, а матеріальний збиток, завданий власнику внаслідок пошкодження автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді становить 33816,96 гривень ( том 1, а.с.к.а. 190-210).
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 липня 2016 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_12 серед пред`явлених їй 8 фотознімків впізнала особу під № 6, якого 21 квітня 2016 року вона затримувала за адресою: м. Київ, вул. Західна, 11 за підозрою у вчинені незаконного заволодіння транспортним засобом, та який під час затримання перебував за кермом автомобіля «Кіа Carens» державний номер НОМЕР_1 і представився як ОСОБА_10 (том 1, а.с.к.п. 216-218).

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 липня 2016 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_27 серед пред`явлених йому 8 фотознімків впізнав особу під № 3, якого 21 квітня 2016 року він затримував за адресою: м. Київ, вул. Західна, 11 за підозрою у вчинені незаконного заволодіння транспортним засобом, та який під час затримання перебував за кермом автомобіля «Кіа Carens», державний номер НОМЕР_1 і представився як ОСОБА_10 (том 1, а.с.к.п. 220-222).
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07 липня 2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 під час проведення слідчим процесуальної дії впізнав ОСОБА_28 як особу, яка 21 квітня 2016 року разом з іншою особою, застосувавши насильство, заволоділи його майном, у тому числі і транспортним засобом (том 1, а.с.к.п. 224-226).
Даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 07 липня 2016 року та 08 липня 2016 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_18 серед чотирьох пред`явлених для впізнання осіб впізнали особу, а саме ОСОБА_28 , який 21 квітня 2016 року вчинив дорожньо-транспортну пригоду на автомобілі, та який назвав себе ОСОБА_29 (том 1, а.с.к.п. 227-232).
Даними постанови старшого слідчого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_30 від 03 червня 2016 року про уточнення анкетних даних підозрюваного, відповідно до якої, підозрюваного у кримінальному провадженні №90004678 ОСОБА_10 слід вважати як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, а.с.к.п 13-14).
Даними протоколу проведенняслідчого експерименту від 07 липня 2016 року з відеозаписами до нього, проведеного старшим слідчим СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_31 за участю потерпілого ОСОБА_8 , у присутності понятих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якого потерпілий ОСОБА_8 показав, що залишив свій автомобіль поряд з вищевказаним будинком, та пішов до магазину, з якого в подальшому через сквер попрямував на вул. Дашавську повз будинок № 139/141 по вул. Борщагівській. У сквері він зустрів наглядно знайомих йому ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_14 , які вживали спиртні напої та сварилися. Після зробленого їм зауваження, ОСОБА_36 наніс йому удар в обличчя, від якого він впав, а потім ОСОБА_36 та ОСОБА_13 почали наноситийому удари ногами по тілу. Коли він піднявся, виявив відсутність власного майна та ключів від автомобіля, а потім побачив, якйогоавтомобіль від`їжджає (то 2, а.с.к.п. 46-50).
При вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час збирання та закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви у їх достовірності.

Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості та достовірності доказів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 289 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв щодо потерпілого розбійного нападу та не викрадав у нього автомобіль, судом першої інстанції ретельно перевірялися, але не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
На переконання колегії суддів, у вироку суд першої інстанції навів обгрунтовані мотиви неврахування таких показань обвинуваченого, відповідно до яких зазначені доводи обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який стверджував, що саме ОСОБА_6 та чоловік на ім`я ОСОБА_13 наносили йому удари, та викрали з його кишень речі, у тому числі і ключі від автомобіля, на якому у подальшому покинули місце події, та показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_27 та ОСОБА_15 , який підтвердили, що потерпілий приїхав на місце виявлення автомобіля з побитим обличчям, та вказав на обвинуваченого як на особу, яка наносила йому удари та викрала речі. Крім того, вказані свідки зазначали, що саме ОСОБА_6 перебував за кермом автомобіля, та з його кишені вилучено гаманець потерпілого. Факт перебування за кермом автомобіля ОСОБА_6 підтвердив і свідок ОСОБА_9 , який у судовому засіданні в суді першої інстанції вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка перебувала за кермом автомобіля «Кіа Carens» у дворі будинку по вулиці Західній у м. Києві.

Показаннями вказаних потерпілого та свідків спростовуються доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів перебування за кермом автомобіля «Кіа Carens» саме ОСОБА_6 .

Такі показання потерпілого та свідків судом першої інстанції визнані логічними, послідовними, та такими, що узгоджуються з даними досліджених судом першої інстанції письмових доказів, у яких зафіксовано огляд автомобіля «Кіа Carens», державний номер НОМЕР_1 , та наявних у нього пошкоджень, огляд вилученого ключа та брелоку від вказаного автомобіля у особи на ім`я ОСОБА_10 , яким виявився, як встановлено у подальшому органом досудового розслідування, ОСОБА_6 , та який під час встановлення особи назвав інші прізвище, ім`я, по-батькові.

Судом встановлено, що під час допиту вказані потерпілий та свідки попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України та приведені до присяги.
Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 96 КПК України, для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.
Під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не надано документів, які підтверджують нечесність вказаних потерпілого та свідків, як і не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказані особи давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання обвинуваченого, які суперечать зібраним в ході досудового слідства та дослідженим в суді речовим доказам, показанням потерпілого та свідка, є такими, що дані суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.
Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Згідно статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин учинених кримінальних правопорушень, доведеності винуватості, правову кваліфікацію діянь обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Покарання ОСОБА_6 як за вчинені кримінальні правопорушення, так і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 і при виборі останньому заходу примусу та порядку його відбування, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відповідно до даних висновку судово-психіатричної експертизи №143 від 23 червня 2016 року, у період вчинення кримінальних правопорушень та на теперішній час ОСОБА_6 виявляє ознаки акцентуації рис особистості, за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (том 2, а.с.к.п. 15-21).

При цьому суд першої інстанції не встановив обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його пояснення стосовно обставин вчинених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції у вироку дав відповідну оцінку показанням обвинуваченого та належним чином мотивував їх відхилення, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого стосовно неузгодженості показань допитаних судом першої інстанції свідків, колегія суддів вважає безпідставними.
Допитані судом першої інстанції свідки надали змістовні та послідовні пояснення щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, його затримання та огляду. Показання вказаних свідків не спростовані матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційної скарги, та не викликають сумніви у їх правдивості, а тому суд першої інстанції обгрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Посилання апеляційної скарги обвинуваченого на те, що суд першої інстанції ухвалив вирок у його відсутності, спростовується даними оскаржуваного вироку, журналу та аудіозапису судового засідання, з яких убачається, що у судовому засіданні від 15 травня 2017 року, після заслуховування останнього слова обвинуваченого ОСОБА_6 , суд видалився до нарадчої кімнати, по виходу з якої 17 травня 2017 року проголосив вирок (том 2, а.с.к.п. 88). При цьому, у зв`язку із неявкою учасників судового розгляду, вирок проголошено у відсутності останніх.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності у діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема, вищевикладеними показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який зазначав, що тілесні ушкодження йому наносили обвинувачений та ще один чоловік на ім`я ОСОБА_13 , які також викрали у нього речі та ключі від автомобіля, на якому покинули місце події, та показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що в автомобілі «Кіа Carens», за кермом якого перебував обвинувачений ОСОБА_6 ,, знаходились жінка та ще один чоловік, який залишив місце події.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять даних про кримінальне провадження стосовно іншої особи, за попередньою змовою з якою ОСОБА_6 нібито вчинив кримінальні правопорушення, не свідчать про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого та не впливають на висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 складів інкримінованих йому кримінальних правопорушень, який підтверджений сукупністю доказів, докладно наведених у вироку.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про недопустимість як доказів протоколів прийняття заяв від потерпілого ОСОБА_8 про кримінальні правопорушення через відсутність на них підпису потерпілого, були предметом перевірки суду першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження, оскільки у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що особисто звертався 21 квітня 2016 року до Солом`янського управління поліції із заявами про кримінальні правопорушення стосовно нього.

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано допустив відомості, що містяться у протоколах прийняття заяви про кримінальне правопорушення, як докази кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 про те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки вказані особи є працівниками поліції, а їх показання є показаннями з чужих слів, згоду на визнання доказом яких вона та обвинувачений не надавали згоду, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке грунтується на поясненні іншої особи.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції в основу вироку покладено показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у частині обставин їхнього виїзду у складі екіпажів поліції за викликом на місце події, та виявлення потерпілого ОСОБА_8 і автомобіля «Кіа Carens», за кермом якого перебував обвинувачений ОСОБА_6 , тобто показання щодо фактів, які вони сприймали особисто, що у розумінні ч. 1 ст. 97 КПК України не є показаннями з чужих слів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Інші доводи, викладені у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, висновків суду не спростовують.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3