Комінтернівський районний суд м. Харкова
Номер провадження 1-кп/641/220/2017 Справа № 641/651/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
представника цивільного позивача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
секретаря ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001401 від 22.12.2016 р., за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працюючого на посаді водія ФОП Ярмош, з професійно - технічною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 , 21 грудня 2016 року о 18 годині 00 хвилин, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101» держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , рухався по проспекту Л. Ландау м. Харкова зі сторони вулиці Киргизької у напрямку вулиці Олімпійської зі швидкістю 50 км/год. Під час руху, в районі будинку 6 за вищевказаною адресою ОСОБА_7 грубо порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи,повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який рухався по пішохідному переходу (зебрі) зліва-направо по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 20-А/17 від 16.01.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забитої рани лобової області, закритого подвійного перелому обох кісток правої гомілки із зсувом, які виникли під час ДТП. Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, згідно висновку автотехнічної експертизи № 21/17 від 17.01.2017, виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ - 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, у вигляді темного часу доби, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість до повної зупинки, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_3 , який рухався по пішохідному переходу (зебрі) зліва направо по руху автомобіля «ВАЗ- 2101», де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину). Пояснив, що керував 21.12.2016 року приблизно о 18 годині 00 хвилин автомобілем «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за довіреністю, рухався по проспекту Л. Ландау м. Харкова зі сторони вулиці Киргизької у напрямку вулиці Олімпійської зі швидкістю 50 км/год. Потерпілий переходив дорогу по пішохідному переходу, побачив його в останню мить на не встиг зупинити автомобіль, в результаті чого скоїв на нього наїзд. Цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, в частині стягнення моральної шкоди визнав в розмірі 10 000 грн. Зазначив, що не сплачував завдані збитки потерпілому, оскільки не знав яку суму. Зобов`язався сплатити визначену судом шкоду. До страхової компанії звертався з приводу дорожньо-транспортної пригоди.
Разом з тим, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину та вчинив необережний злочин, що не належить до категорії особливо тяжких.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, пояснив, що 21.12.2016 року о 18 годині переходив дорогу по пішохідному переходу, розташованому за адресою: м. Харків, пр. Л.Ландау зі сторони вул. Киргизької в м. Харкові, де автомобіль під керуванням ОСОБА_7 скоїв на нього наїзд. В результаті наїзду він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черпено-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забитої рани лобової області, закритого подвійного перелому обох кісток правої гомілки із зсувом, які виникли під час ДТП. Зазначив, що на лікування ним витрачено 14 288 грн. 67 коп. Вказав, що він є інвалідом 2 групи з правами та пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, мешкає один і в результаті отриманої травми він постійно прикутий до ліжка та самостійно не має можливості пересуватися й здійснювати за собою належний догляд, в зв`язку з чим, після виходу з лікарні, змушений був наймати людей, для догляду та платити їм гроші за їх послуги. Крім того вказав, що витрати на оплату роботи громадян, які здійснюють за ним догляд, на додаткове лікування та додаткове посилене харчування на цей час становлять 29 000 грн. Таким чином, загальна сума понесених витрат на лікування, складає 43 288 грн. 67 коп. Окрім матеріальних збитків, понесених внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що він втратив здоров`я, постійно прикутий до ліжка та не має змоги вести соціальний спосіб життя. Просив стягнути з ОСОБА_7 , АТ «Стархова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_10 на його користь матеріальну шкоду в сумі 43 288 грн. 67 коп. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. З завою про ДТП до страхової компанії не звертався.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 286 КК України
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує пом`якшуючу та відсутність обтяжуючої покарання обставин, а також бере до уваги, що обвинувачений за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працевлаштований, на утриманні має малолітнього сина. Крім того, суд враховує, що, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_7 у вигляді обмеження волі.
Додаткове покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає недоцільним застосовувати у зв`язку з тим, що обвинувачений працевлаштований та його трудова діяльність пов`язана керування автомобіля, разом з тим, за допомогою заробітної плати отриманої ОСОБА_7 може бути сплачено суму цивільного позову.
На думку суду, саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Разом з тим, як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
З матеріалів кримінального провадження, а саме - свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» - 07.09.2017 року, мав дитину, якій не виповнилось 18 років та не був позбавлений відносно неї батьківських прав, злочин, який він вчинив - вчинений з необережності та не є особливо тяжким, відповідно до статті 12 КК України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, наслідки застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» йому роз`яснені та зрозумілі. Просить застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. Крім того, суд зазначає, що застосування до особи Закону України "Про амністію у 2016 році" є обов`язком, а не правом суду. Наслідки застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році», обвинуваченому роз`яснено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
При розв`язанні цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_3 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 , АТ «Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_10 на його користь матеріальної шкоди в сумі 43 288 грн. 67 коп. та заподіяної моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. суд дійшов наступного.
Так, цивільний відповідач ОСОБА_10 надала суду письмові заперечення проти цивільного позову ОСОБА_3 та просила слухати справу за її відсутності, при цьому вказала, що приблизно в 2007 році до неї звернувся ОСОБА_7 з бажанням придбати належний їй автомобіль «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Неодноразово вона пропонувала ОСОБА_7 укласти договір купівлі-продажу відповідно до вимог Цивільного законодавства, однак, останній ухилявся від його укладення. У зв`язку з тим, що бажані грошові кошти за придбання автомобіля ОСОБА_7 були їй сплачені, то вона не наполягала на укладенні нотаріально засвідченого договору, а лише обмежилась наданням на ім`я ОСОБА_7 довіреності з правом відчуження належного їй автомобіля. Вказала, що фактично, на момент вчинення ДТП вона не була володільцем джерела підвищеної небезпеки, тобто автомобіля, не перебуває з обвинуваченим в трудових відносин, тому вказані обставини вказують на те, що вона не може бути цивільним відповідачем по справі. Крім того зазначила, що автомобіль ВАЗ 2101 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований у Страховій Компанії «Альфа-Гарант». Поліс ОСЦПВ захищає н автомобіль, він захищає інших учасників дорожнього руху, яким може бути завдано шкоди. Страховим випадком за договором ОСЦПВ є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП. За результатами такої події і настає цивільна відповідальність застрахованого, що є приводом для здійснення страхової виплати по ОСЦПВ. Вказаний поліс компенсує збиток, який володілець автомобіля заподіяв життю, здоров`ю та майну інших учасників руху. Тобто, відповідно до договору ОСЦПВ автовласник звільняється від цивільної відповідальності за шкоду завдану третім особам в межах застрахованої суми. В той же час, потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, однак у будь-якому випадку не від власника транспортного засобу. Крім того, вказала, що потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії. Вказала, що в разі доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, просила стягнути завдану шкоду лише з СК «Альфа-Гарант» та/або ОСОБА_7 .
Представник цивільного відповідача - Страхової компанії «Альфа-Гарант» ОСОБА_11 надав суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника СК «Альфа-Гарант» на підставі письмових заперечень. Так, вказав, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» вважав незаконними та необґрунтованими, оскільки ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не було порушено прав позивача жодним чином, оскільки відповідно до положень ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з заявою по страхове відшкодування не звернувся. Крім того, зазначив, що, заявляючи до стягнення суму на відшкодування витрат на лікування, позивачем не додано документів відповідного закладу охорони здоров`я на підтвердження вказаних витрат. Також вказав, посилаючись на положення п. 24-1 ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в даному випадку, моральна шкода може бути стягнута в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З огляду на вищенаведене просив відмовити в задоволенні цивільного позову.

Так, в судовому засіданні встановлено, що власником транспортного засобу «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_10 .
Відповідно до ч. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Правилами ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом…, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ч. 5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_10 є неналежним відповідачем при розгляді даного позову, в зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог до неї, слід відмовити.
Згідно страхового полісу № АЕ/9541794, свою цивільно-правову відповідальність застрахував ОСОБА_7 . Страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, визначена в розмірі 200 000 грн.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012 ), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України №1961 ІV від 01.07.2004 р. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно п.1.4 Закону №1961 ІV від 01.07.2004 р. особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Відповідно до п. 23.1 №1961 ІV від 01.07.2004 р., Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, вирішуючи питання щодо відшкодування майнової шкоди, судом приймаються до уваги документи, надані цивільним позивачем на підтвердження витрат, на суму 13538 грн. 97 коп., понесених ним на лікування, з врахуванням призначень лікарів, що вбачається з досліджених в судовому засіданні медичної картки хворого ОСОБА_3 , епікризу та повідомлення Харківської міської клінічної лікарні ім. Мещанінова від 07.12.2017 року.
Тому, дана сума матеріальної шкоди підлягає стягненню з цивільного відповідача - ОСОБА_7 , який визнав позов в цій частині.
Крім того, відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 - цивільного відповідача, у спричиненні неправомірних дій щодо цивільному позивачу-потерпілого підтверджується фактичними обставинами справи. Винні дії обвинуваченого знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу-потерпілому ОСОБА_3 . Суд вважає, що моральна шкода в даному випадку це витрати немайнового характеру, які цивільний позивач-потерпілий зазнав внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних йому незаконними діями цивільного відповідача-обвинуваченого, а також негативних наслідків, які знайшли свій вираз в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, перенесенням операції, необхідністю здійснювати подальше лікування, хвилюванням за стан свого здоров`я, фізичними стражданнями, оскільки тілесні ушкодження спричинювали їй сильний фізичний біль, душевні страждання.
В даному випадку цивільний позов до цивільних відповідачів СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_7 заявлені в солідарному порядку.
Згідно ст.35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися.
Згідно ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що цивільний позивач в належному порядку не звернувся до цивільного відповідача СК «Альфа Гарант» з заявою щодо страхового відшкодування в зв`язку з настанням страхового випадку, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку щодо відсутності, на цей час, спору між вказаними учасниками правовідносин та необхідності відмовити в задоволенні позову в цій частині, в зв`язку з передчасністю заявлених вимог.
Таким чином, підлягає стягненню моральна шкода з цивільного відповідача ОСОБА_7 .
Разом з тим, суд вважає вимоги цивільного позивача - потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. - перебільшеними. З огляду на вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру і глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнала потерпіла, зазнавши тілесних ушкоджень, їх тривалості, суд дійшов висновку щодо спричинення ОСОБА_7 потерпілому моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави, судові витрати, згідно довідки НДЕКЦ, пов`язані з проведенням експертизи № 21/17 від 17.01.2017 року в сумі 1055 грн. 52 коп.
Речові докази - відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_7 - не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді ДВОХ років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 - звільнити від відбування покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не застосовувався.

Цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , АТ «Страхової компанії «Альфа-Гарант» матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди в розмірі 13 538 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) 97 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_7 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи № 21/17 від 17.01.2017 року в сумі 1055 грн. 52 коп.
Скасувати арешт на майно ОСОБА_10 , а саме - автомобіль «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1