Дата документу Справа № 330/869/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1012/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/869/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.122 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001530, за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и л а:
вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбуття призначеного покарання, якщо він в період іспитового строку два роки не скоїть нового кримінального правопорушення.

На підставі п. 1, 2, 3, 4 ст. 76 КК України (в редакції, яка діяла до 08.10.2016 року) зобов`язано ОСОБА_10 попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілих, не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 грошову суму 14930 гривень 35 копійок у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, та 20000 гривень моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення.

У іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 відмовлено у повному обсязі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, 12 грудня 2015 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_10 , знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли внаслідок родинних непорозумінь, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_7 дерев`яною палицею не менше двох ударів в область голови, не менше двох ударів в область лівої верхньої кінцівки та по одному удару в область правої кисті і грудної клітини, спричинивши потерпілому закритий двійний осколковий перелом діафізу лівої ліктьової кістки у верхній і середній третині зі зміщенням уламків, відкритий косий перелом дистального метаепіфізу другої п`ясткової кістки правої кисті, відкритий осколковий перелом дистальної третини діафізу третьої п`ясткової кістки правої кисті, відкритий поперечний перелом проксимальної третини діафізу четвертої п`ясткової кістки правої кисті зі зміщенням уламків під кутом, відкритий в долонну сторону, рани лівого передпліччя та кисті, закритий лінійний поперечний перелом восьмого ребра зліва по задній аксилярній лінії без зміщення уламків, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, гематому лівої кисті, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 вважає вирок суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що судом не взяті до уваги покази потерпілого ОСОБА_7 , а враховані суперечливі покази обвинуваченого ОСОБА_10 . При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд недостатньо врахував характер та ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Судом не враховано, що ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та звільнявся від покарання, що характеризує його як особу, яка схильна до рецидивної злочинності. Також вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_10 не можна враховувати пом`якшуючу вину обставину щиросердне каяття обвинуваченого та його сприяння в розкритті злочину. Обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу не вибачився перед потерпілим ОСОБА_7 , не вжив заходів хоча б щодо часткового відшкодування завданої шкоди. Судом безпідставно відхилено заяву представника про визнання обтяжуючою обставиною вини ОСОБА_10 вчинення кримінального правопорушення у відношенні особи, яка знаходилась у безпорадному стані. Суд невірно зазначив у вироку, що потерпілі не наполягали на реальному позбавленні волі обвинуваченого.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок відносно ОСОБА_10 , визнавши його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 вважає вирок суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що судом не прийняті до уваги його покази, а враховані суперечливі покази обвинуваченого, який змінював свої покази. Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд недостатньо врахував характер та ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, те, що ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та звільнявся від покарання, що характеризує його як особу, яка схильна до рецидивної злочинності. Також вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_10 не можна враховувати пом`якшуючу вину обставину щиросердне каяття обвинуваченого та його сприяння в розкритті злочину. Обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу перед ним не вибачився, не вжив заходів хоча б щодо часткового відшкодування завданої йому шкоди. Судом безпідставно відхилено заяву представника про визнання обтяжуючою обставиною вини ОСОБА_10 вчинення кримінального правопорушення у відношенні особи, яка знаходилась у безпорадному стані. Суд невірно зазначив у вироку, що потерпілі не наполягали на реальному позбавленні волі обвинуваченого. Також він не погоджується з рішенням суду про відмову у задоволенні його позову в частині відшкодування шкоди в сумі 4351 грн. 59 коп. та зменшення розміру, заявленої ним моральної шкоди з 145 000 грн. до 20 000 грн. Вказує, що обвинувачений вдвічі молодший за нього, напав та побив його в присутності його малолітнього сина, спричинив йому тілесні ушкодження, які суттєво змінили його життя. Обвинувачений ОСОБА_10 до теперішнього часу перед ним не вибачився, будь-яких спроб відшкодувати завдані йому збитки не вчинив. Вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 145000 грн. може компенсувати його душевні страждання, які були спричинені йому злочинними діями ОСОБА_10 і, які він переживає до теперішнього часу.

На підставі викладеного, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 24351 грн. 59 коп. та моральної шкоди у розмірі 145 000 грн. задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представника адвоката ОСОБА_9 , які прохали задовольнити апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти їх задоволення; обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який частково погодився з апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 і не погодився зі скаргою потерпілої ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у спеціальних медичних закладах не перебуває, має міцні соціальні зв`язки (одружений, на утриманні є неповнолітня дитина), має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, є службовцем у Свято-Казанському храмі у смт. Якимівка, за місцем служби також характеризується виключно позитивно.

Обставинами, що пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_10 , суд визнав те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, своїми правдивими показами сприяв встановленню істини, тобто щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність обставин, що обтяжують вину обвинуваченого і призначив йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК у виді обмеження волі на строк три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Отже, висновок суду щодо виду та розміру покарання, а також можливість звільнення від його відбування з встановленим терміном випробування та покладенням на нього обов`язків, за законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг щодо неврахування в якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому вчинення кримінального правопорушення у відношенні особи, яка знаходилась у безпорадному стані безпідставні, оскільки, розглядаючи провадження, суд у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, не мав права виходити за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у якому така обставина вказана не була, а отже не повинна була і враховуватися.

Що ж стосується доводів скарг потерпілих про неврахування деяких даних про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та звільнявся від покарання на підставі ст. 105 КК України, хоча і має місце, але не може суттєво вплинути на остаточний висновок суду при обранні покарання, а те, що обвинувачений не вибачився перед ними, не вжив заходів щодо хоча б часткового відшкодування завданої йому шкоди, ще не може свідчити про відсутність щирого каяття за скоєне.

Безпідставне і твердження апелянта ОСОБА_7 про неправильність рішення суду про відмову у задоволенні його позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4351 грн. 59 коп., оскільки судом надані змістовні і ґрунтовні доводи щодо такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, на думку колегії суду, рішення суду про відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 у сумі 20 000 гривень, є помилковим, а стягнута сума невідповідною обставинам, які настали для потерпілого після скоєння злочину щодо нього.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен виходити, у тому числі, і з принципів законності, зваженості і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 , судом було взято до уваги факт нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, через що останній відчував фізичний біль та страждання, перебував досить тривалий час на лікуванні, не працював, внаслідок чого був змінений звичний для нього уклад життя та визначив моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, що, на думку колегії суддів, є явно незваженою та несправедливою, а тому підлягає збільшенню.

При цьому, колегія суддів виходить з встановлених районним судом фактичних обставин провадження, згідно до яких потерпілий беззаперечно отримав моральні та фізичні страждання від незаконних дій обвинуваченого, які полягали, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тощо, і тому, на переконання колегії суддів, моральна шкода у розмірі 40 000 гривень видається зваженою і справедливою.

Отже, оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року відносно ОСОБА_10 змінити в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 40 000 (сорок тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4