Справа № 545/2233/17
Провадження № 1-в/545/507/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.11.2017 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, освіта повна середня, раніше не судимого,

за даною справою засуджений 11.06.2009 року вироком Апеляційного суду Черкаської області, зміненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.11.2009 року за ст. 115 ч. 2 п. 4, 185 ч.1,70 КК України до 13 років позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського районного суду від 13.06.2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 08.06.2008 року по 24.11.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ст. 72 КК України,

початок строку покарання 08.06.2008 року, кінець строку покарання 22.12.2019 року,

про умовно-дострокове звільнення -,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він відбув 2/3 строку покарання і довів своє виправлення.

Від засудженого та представника адміністрації колонії до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник адміністрації колонії заперечував проти задоволення заяви засудженого.

Прокурор проти задоволення заяви заперечував, вважає, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення і тому не заслуговує на застосування до нього умовно дострокового звільнення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та

потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, ОСОБА_4 засуджений 11.06.2009 року вироком Апеляційного суду Черкаської області,зміненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.11.2009 року за ст. 115 ч. 2 п. 4, 185 ч.1,70 КК України до 13 років позбавлення волі. Ухвалою Полтавського районного суду від 13.06.2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 08.06.2008 року по 24.11.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ст. 72 КК України.

За час відбування покарання мав 4 заохочення, останнє з яких накладено 20.10.2016 року, тобто майже рік назад та 6 стягнень, з яких 4 рази догана, 1 раз карцер та 1 раз ДІЗО.

Як вбачається з характеристик на засудженого від 10.12.2014 року , 18.08.2016 року та 09.10.2017 року характеризується посередньо, на шлях виправлення не став. Крім того, згідно витягів з протоколів № 16 спільного засідання комісії Божковської ВК № 16 та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації від 18.08.2016 року (а.о.с. 185,189) ОСОБА_4 було відмовлено в представленні матеріалів до суду на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та на умовно-дострокове звільнення, як такому, що не став на шлях виправлення . Вказане підтверджується також опитувальними листами керівників частини та служби ВК , згідно яких всі 7 працівників установи вказали , що засуджений не заслуговує на застосування до нього вказаних пільг ( а.о.с. 182,186 ) . Тобто вищезазначене свідчить, що відбувши більше 2/3 строку покарання засуджений не став на шлях виправлення, неодноразово систематично на протязі всього періоду відбуття покарання порушував вимоги режиму та відповідно має нестабільну поведінку.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд враховує особу засудженого, дані про поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь період відбування покарання, виходить з того, що єдиною та достатньою підставною умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарань виправлення засудженого, що повинно підтверджуватися його сумлінною поведінкою та ставленням до праці у процесі відбування покарання.

Таким чином, встановлені судом обставини , дані про особу засудженого, свідчать про його нестабільну поведінку та не дають підстави вважати , що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_4 довів своє виправлення та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1