Ухвала
Іменем України
26 грудня 2017 р.

м. Київ
справа № 536/197/16-к

провадження № 51-89 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Кримінального касаційного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року
встановила:
вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець
та мешканець АДРЕСА_1 ,
засуджений за частиною 3 статті 286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, просить їх змінити та пом`якшити призначене йому покарання.
Відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України та застереження особи щодо участі в судовому засіданні.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений у мотивувальній її частині посилаючись на суворість призначеного покарання наполягає на його пом`якшенні шляхом застосування статей 69, 75 КК України та наводить доводи такої позиції. Однак його вимоги носять альтернативний характер, а саме призначення покарання із застосування статті 75 КК України з призначенням іспитового року на 1 рік або позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням статті 69 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, чи без позбавлення такого.
Тобто неузгодженість такої позиції щодо призначеного покарання, а саме у різний спосіб його пом`якшення, не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись з належними вимогами засудженого.
Крім того, засуджений не погоджується з визначеним йому додатковим покаранням, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами, однак не наводить належних доводів такої позиції із зазначенням підстав, які б вплинули на зміну судових рішень в частині призначеного додаткового покарання.
Тобто, вимоги засудженого хоч і викладені у відповідності до статті 436 КПК України, однак, не узгоджуються з мотивувальною частиною його касаційної скарги.
До того ж, відсутність у касаційній скарзі застережень засудженого щодо участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху
На підставі викладеного та керуючись статтею 5 КПК України, частиною 1 статті 429 цього Кодексу, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року щодо нього,залишити без руху, надавши йому десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3