Провадження 1-кс/522/4117/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_2 , про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно клопотання Приморським ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004239 від 22.05.2014 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що протягом 2012 р. ОСОБА_3 , яка на той час була власником підвального приміщення, всупереч установленому законом порядку, без будь-якої документації на проведення ремонтних робіт, вчинила самовільну реконструкцію нежитлового підвального приміщення загальною площею 230 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з приєднанням нежитлового приміщення сміттєзбірника, шляхом демонтажу частини міжповерхового перекриття, також здійснила додатковий вхід з сторони вул. Базарна, чим значно погіршено умови проживання мешканців суміжних квартир та технічний стан будинку.

В ході досудового розслідування, свідком ОСОБА_4 було надано копії відповідей з державних установ, які свідчать про вчинення ОСОБА_5 самоуправних дій, а саме:

- лист з інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (вих. 05/1-6486 від 03.10.12), в якому зазначено, що Інспекція ДАБК в Одеській області не реєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції підвального приміщення. Виїздом на місце, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області встановлено факт самовільного виконання будівельних робіт. Також, вказано, що в копії технічного паспорту на підвальне приміщення відсутня печатка самовільної реконструкції підвального приміщення;

- лист з Головного управління розвитку інфраструктури та енергозабезпечення Одеської обласної державної адміністрації (вих. К- 651/1367-07) в якому вказано, що фахівцями головного управління у підвальному приміщенні, про яке йде мова, виявлено самовільну реконструкцію.

- лист з Приморської районної адміністрації (вих.К-62/8 07.09.2012), про те, що проектна документація на проведення будівельних робіт в підвальному приміщенні на розгляд управління архітектури та будівництва Одеської міської ради не надавались.

Відповідно до ДБН А.2.2-3:2012 та ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво»:

3.11 Нове будівництво Будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва.

3.21 Реконструкція Перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ОСОБА_3 всупереч установленому законом порядку, без будь-якої документації на проведення ремонтних робіт, вчинила самовільну реконструкцію нежитлового підвального приміщення загальною площею 230 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 72, чим порушено норми містобудівного законодавства.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2013 р. задоволено позов Виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_3 про приведення об`єкта в первісний стан та зобов`язано ОСОБА_3 за рахунок власних коштів привести у первісний стан нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 230 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час допиту у якості свідка ОСОБА_3 повідомила, що вказане нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 230 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вона отримала у подарунок у такому стані. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , реєстровий №55 від 13.04.2012.

Нежиле приміщення, загальною площею 230 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом вказаного кримінального правопорушення, отже згідно критеріїв, визначених ч.2 ст. 167, ст. 170 КПК України підлягає арешту. Наразі у вказаному кримінальному провадженні проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення осіб, винних у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказане нежиле приміщення належить ОСОБА_7 .

Завданням арешту майна на думку прокурора є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

06.03.2018 р. до суду надійшла заява прокурора в якій зазначено, що він клопотання підтримує та просить провести розгляд за його відсутності.

Також суд вважає за можливе провести розгляд клопотання за відсутності власника майна, оскільки встановити його місцезнаходження на час розгляду клопотання не надалось можливим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності прокурора та власника майна.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Розглянувши клопотання, вивчивши надані до них матеріали, суд вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Щодо осіб, які не є підозрюваними та обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Вивченням матеріалів наданих до клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні, жодній особі про підозру не повідомлено.

Також, прокурором підтверджень того, що в ході досудового розслідування встановлені особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, або до них заявлено цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи, в рамках зазначеного кримінального провадження, суду надано не було.

Також, прокурором підтверджень того, що вищезазначене майно було визнано речовими доказами, суду надано не було.
Будь-яких інших підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, клопотання прокурора не містить.

Згідно ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, в порушення зазначеної вимоги Закону, слідчим не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається.

У зв`язку з чим, доводи про те, що на вказане майно слід накласти арешт є необґрунтованими.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3, про накладення арешту на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 230 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 72, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004239 від 22.05.2014 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: