Справа № 750/7381/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/793/2017
Категорія - ч.1,2 ст.149 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Чернігова, громадянки України, незаміжньої, непрацюючої, раніше не судимої, має на утриманні двох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.149 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України, і призначено їй покарання: за ч.1 ст.149 КК України у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.149 КК України - у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку у три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2641,20 грн. процесуальних витрат.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , в період з листопада 2015 року по травень 2016 року, діючи на території м.Чернігова, умисно, переслідуючи корисливий мотив щодо незаконного збагачення за рахунок одержання кримінальних прибутків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, здійснила вербування трьох громадянок України та подальше переміщення однієї з них, з метою їх сексуальної експлуатації на території Республіки Туреччина, з використанням уразливого стану потерпілих.

Так, 20 жовтня 2015 року о 19.39, ОСОБА_9 , перебуваючи в скрутному матеріальному становищі через відсутність роботи, наявність заборгованості за кредитом, навчанні на платній основі у вищому навчальному закладі, проживанні в орендованій квартирі, самостійно виховуючи малолітню дитину та бажаючи працевлаштуватись, здійснила дзвінок за номером мобільного телефону, який отримала від невстановленої особи на ім`я ОСОБА_10 , за яким зв`язалась з ОСОБА_7 . Остання, дізнавшись про уразливий стан ОСОБА_9 , з метою її вербування, запропонувала виїхати до Республіки Туреччина для надання сексуальних послуг за плату, обіцяючи при цьому високі заробітки, добрі умови проживання та роботи. Крім того, ОСОБА_7 , з метою побудити у ОСОБА_9 бажання працевлаштуватися на території Республіки Туреччина, повідомила, що їй сплатять вартість проїзду до цієї країни.

02 березня 2016 року у вечірній час ОСОБА_9 , з метою більш детально дізнатися про умови виїзду до Республіки Туреччина для надання сексуальних послуг за плату, зателефонувала ОСОБА_7 , з якою домовилась про особисту зустріч. У подальшому, точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, в обідній час в ході зустрічі біля супермаркету «Квартал», розташованого по вул.Шевченка, 51 в м.Чернігові, ОСОБА_7 повторно пообіцяла ОСОБА_9 великі заробітки, розповіла про добрі умови проживання та вигідні умови надання сексуальних послуг за плату. ОСОБА_9 погодилася з пропозицію ОСОБА_7 , а саме на виліт до Республіки Туреччина для надання сексуальних послуг за плату.

31 березня 2016 року о 16 годині ОСОБА_11 , перебуваючи у скрутному матеріальному становищі через відсутність роботи, навчанні на платній основі у вищому навчальному закладі та бажаючи працевлаштуватись, здійснила дзвінок ОСОБА_7 за номером мобільного телефону, який отримала від ОСОБА_9 . ОСОБА_7 , дізнавшись про уразливий стан ОСОБА_11 , діючи повторно, запропонувала їй виїхати до Республіки Туреччина для надання сексуальних послуг за плату, обіцяючи при цьому високі заробітки, добрі умови проживання та вигідні умови надання сексуальних послуг за плату. ОСОБА_11 погодилася з пропозицією ОСОБА_7 , а саме на виліт до Республіки Туреччина для надання сексуальних послуг за плату.

02 квітня 2016 року у вечірній час ОСОБА_7 у телефонному режимі домовилась про зустріч за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 з ОСОБА_11 , де повторно пообіцяла останній великі заробітки та розповіла про добрі умови проживання та вигідні умови надання сексуальних послуг за плату.

На початку квітня 2016 року ОСОБА_7 , діючи повторно, здійснила телефонний дзвінок ОСОБА_12 з метою її вербування для здійснення сексуальної експлуатації. Дізнавшись під час розмови про уразливий стан ОСОБА_12 , що виражався у відсутності роботи, навчанні на платній основі у вищому навчальному закладі та проживанні в орендованій квартирі, запропонувала їй виїхати до м.Стамбул Республіки Туреччина з метою надання сексуальних послуг за плату. При цьому ОСОБА_7 пообіцяла високі заробітки, добрі умови проживання та вигідні умови надання сексуальних послуг за плату. З метою побудити у ОСОБА_12 бажання працевлаштуватися на території Республіки Туреччина повідомила, що їй сплатять вартість проїзду до зазначеної країни, але дані кошти вона повинна буде відпрацювати, надаючи сексуальні послуги. ОСОБА_12 погодилася з пропозицією ОСОБА_7 , а саме на виліт до Республіки Туреччина для надання сексуальних послуг за плату.

Далі, ОСОБА_7 , маючи домовленість з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_13 щодо отримання грошової винагороди із розрахунку 500 доларів США за кожну відправлену з метою сексуальної експлуатації дівчину, 07 квітня 2016 року близько 13.42, прибула разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, розташованого за адресою: м.Чернігів, вул.Шевченка, 51/а, де ОСОБА_7 надала ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 консультативну допомогу у поданні документів на виготовлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон, необхідних для виїзду до Республіки Туреччина.

Після виготовлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон, 19 травня 2016 року близько 16.02, ОСОБА_7 зустрілась із ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 біля супермаркету «Квартал», розташованого по вул.Шевченка, 51 у м.Чернігові. Під час зустрічі ОСОБА_7 здійснила фотографування закордонних паспортів цих осіб для передачі зображень невстановленій досудовим слідством особі на ім`я ОСОБА_13 з метою придбання нею авіаквитків до м.Стамбул Республіки Туреччина.

Також під час зустрічі ОСОБА_7 знову повторила ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 умови надання ними сексуальних послуг за плату, умови проживання в м.Стамбул Республіки Туреччина та зазначила, що першою до цієї країни може полетіти одна з них на їх розсуд, після чого ОСОБА_12 погодилась летіти першою, а через деякий час повинні були летіти ОСОБА_9 та ОСОБА_11

23.05.2016 у вечірній час ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_12 та повідомила, що 25.05.2016 о 08.00, вона повинна виїхати з м.Чернігова та о 10.00, того ж дня прибути до аеропорту Бориспіль для подальшого вильоту до м.Стамбул Республіки Туреччина.

У подальшому, 25.05.2016 о 8.30, ОСОБА_7 автомобілем таксі здійснила переміщення ОСОБА_12 з м. Чернігова до ДПМА «Бориспіль» (Київська область, м.Бориспіль-7), де супроводила її до місця проходження контролю служби авіаційної безпеки терміналу «D» ДПМА «Бориспіль» для подальшої посадки на літак рейсом PS0713 L з вильотом о 12.40, до м.Стамбул Республіки Туреччина. Після цього, на виході з терміналу «D» об 11.42, ОСОБА_7 було затримано працівниками поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.149 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на той же строк, що і визначив суд першої інстанції, але без звільнення від відбування покарання з випробовуванням. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікації дій останньої вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу внаслідок м`якості призначеного покарання. Судом не в повній мірі враховано кількість та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, об`єктом яких є воля, честь і гідність особи. З трьох вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, одне згідно з ст..12 КК України є тяжким та два особливо тяжкі. Не взято до уваги корисливий мотив вчинення правопорушення, те, що лише завдяки своєчасному відкриттю незаконної діяльності ОСОБА_7 потерпілих не було переміщено до іншої держави з метою їх сексуальної експлуатації. Таким чином, вважає, що суд помилково дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з випробовуванням.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з вказаних у ній обставин, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_7 від дачі показань відмовилась, у ході судових дебатів вину у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.ч.1, 2 ст.149 КК України визнала, щиро каялась у скоєному та обіцяла більше подібного не вчиняти. В апеляційному суді обвинуваченою ОСОБА_7 були надані аналогічні пояснення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.149 КК України, як вербування людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи та за ч.2 ст.149 КК України, як вербування, переміщення людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, вчинене повторно.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять своє підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст.65,66,67 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, особу обвинуваченої - стан її здоров`я, вік, освіту, формально позитивну характеристику за місцем проживання, що вона має на утриманні двох дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір похилого віку, на час вчинення кримінального правопорушення отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та допомогу на дітей одиноким матерям, те, що вона не судима, притягувалась до адміністративної відповідальності, згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 09.06.2016 у ОСОБА_7 мають місце клінічні ознаки легкої розумової відсталості, а також обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та вчинення злочину жінкою в стані вагітності і обґрунтовано призначив покарання ближче до мінімальної межі санкції частини статті, якою передбачено покарання за вчинене кримінальне правопорушення, без конфіскації майна та із застосуванням ст.75 КК України.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченій ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурором не наведено жодних обставин, які свідчать про необхідність призначення обвинуваченій більш суворого покарання, що були не враховані судом першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2017 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4