АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/388/17 Номер провадження 11-кп/786/883/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000043 від 17.01.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кременчук, Полтавської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , освіта середня, не одруженого, має малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше судимого:
-29.04.2011 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
-07.05.2013 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70, 71 КК України на 3 роки і 8 місяців позбавлення волі;
-09.08.2013 року Лохвицьким районним судом за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки і 11 місяців позбавлення волі;
- звільнився з місць позбавлення волі 31.03.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі 1 рік 1 місяць 21 день,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-
з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Вказаним вироком ОСОБА_6 призначене покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі; відповідно до ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання визначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 09.08.2013 року у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі до покарання, призначеного за даним вироком суду та остаточно визначено до відбування 1 (один) рік і 2 (два) місяці позбавлення волі;

запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду;

строк відбування покарання визначено рахувати з часу взяття під варту - з 25 липня 2017 року;

стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи від 20.01.2017 року № 28 в сумі 351 грн. 84 коп.; вирішено питання про речові докази.

Так, за вироком суду Згідно з вироком суду ОСОБА_6 , 18 грудня 2016 року близько 15 год. 30 хв. прийшов до будинку свого знайомого ОСОБА_9 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , де вони разом із ОСОБА_9 розпивали спиртні напої. Після вживання спиртних напоїв ОСОБА_9 пішов відпочивати до іншої кімнати, а ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , залишаючись у даному житловому будинку, близько 22 год. 30 хв., побачив зимову камуфльовану куртку, яка знаходилася у спальній кімнаті та належить ОСОБА_10 і вирішив її викрасти.

Далі діючи умисно, таємно, повторно з корисливими метою та мотивом, ОСОБА_6 викрав належну ОСОБА_10 зимову камуфльовану куртку, яка висіла на вішалці у спальні вищезазначеного житлового будинку вартістю згідно висновку судово - товарозначої експертизи № 28 від 20.01.2017 року 272 грн. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом. В поданій апеляції ОСОБА_6 просить оскаржений вирок змінити , призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням ст.. 69 КК України.

Апеляцію обґрунтовує тим, що він не чинив опору правоохоронним органам , не намагався уникнути кримінальної відповідальності , вину визнав та розкаюється у вчиненому злочині.

Також, обвинуваченим ОСОБА_6 до апеляційного суду подано клопотання про застосування Закону України «Про амністію в 2016 році», долучивши до неї копію Свідоцтва про народження сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та копію висновків УЗІ про хворобу матері.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду не оскаржувався. Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою апеляцію уточнив та просив звільнити від відбування покарання з випробуванням, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги з уточненнями, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст..370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішенням, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, дотримався вказаних вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи чого не заперечує і сам обвинувачений. При цьому, за згодою всіх учасників судового процесу, фактичні обставини, які ніким не оспорювалися, судом не досліджувалися і справа розглядалася в порядку ст. 349 КПК України.
Щодо доводів апелянта про призначення занадто суворого покарання та можливість призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з такого.

Покарання ОСОБА_6 призначене судом виходячи з загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, яке згідно з ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості; обране з врахуванням особи обвинуваченого, який вину в скоєному визнав, задовільно характеризується за місцем проживання, має малолітню дитину, обставини справи, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що його обтяжують вчинення злочину в стані алкогольного сп`янінням та призначене в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією даної статті.

Виходячи з цих же засад, суд першої інстанції призначив обвинуваченому остаточне покарання, застосовуючи положення ст.71 КК України, приєднавши при цьому невідбуту частину покарання за попереднім вироком не повністю , а частково і знову ж таки в мінімальному розмірі.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України її застосування можливо при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Проте судом встановлено лише одну пом`якшуючу обставину щире каяття, тому підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання ніж це передбачено законом, немає.

Із вказаними висновками погоджується і колегія суддів.

У принесеній апеляції обвинуваченим не наведено інших будь-яких обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та даних про його особу, не взятих до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання.

Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів і підстав вважати його явно несправедливим , через надмірну суворість , колегія суддів не знаходить.

Крім того, колегія суддів наголошує, що виходячи із принципу остаточності судового рішення , сама по собі незгода із прийнятим рішенням , не може бути підставою для його перегляду і скасування.

Не заслуговують на увагу вимоги обвинуваченого щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням , оскільки злочин ним вчинено в період іспитового строку , що свідчить про нього як про особу , яка схильна до злочинної діяльності і критерії звільнення від відбування покарання з випробуванням визначені ст.75 КК України не є такими , що можуть бути застосовані щодо обвинуваченого.

Клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2016 році» також не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Пунктом «в» даної статті Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , зокрема , довідки про судимості ( а.к.п. 35-36) ОСОБА_6 має дві судимості за вчинення тяжких злочинів: 29.04.2011 року засуджений Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; 07.05.2013 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70, 71 КК України на 3 роки і 8 місяців позбавлення волі. Вказані судимості не зняті і не погашені у визначеному законом порядку.

Злочини, за вчинення яких ОСОБА_6 засуджений даними вироками, відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими .

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 не підпадає під застосування Закону України «Про амністію в 2016 році» як особа, що має дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.

Порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність судового рішення , колегією суддів не встановлено.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим і підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року щодо нього без змін;
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з моменту проголошення, а засудженим , що перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

_____________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4