Номер провадження: 11-кп/785/1282/17
Номер справи місцевого суду: 494/1538/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 09.10.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000317 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в. м. Березівці Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України,

встановив:
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, наведених в ухвалі суду.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції зазначив наступне:

- ухвалою Березівського районного суду Одеської області суду від 27.09.2017 року в одне провадження об`єднані кримінальне провадження №0000608 від 05.11.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України та кримінальне провадження №0000317 від 29.07.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України;
- аналіз змісту обвинувальних актів, які містяться у кримінальних провадженнях №0000317 та №0000608 свідчать про те, що вони не містять конкретного та повного формулювання обвинувачення.
- так, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000317 містить формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, яке є неповним та не зрозумілим обвинуваченому, оскільки у ньому зазначено: «… ОСОБА_7 незаконно виготовив наркотичний засіб, шляхом висушування і подрібнення та став зберігати вказаний наркотичний засіб в полімерній кулеподібній пляшці...», але прокурором та слідчим не зазначено, який саме наркотичний засіб виготовив обвинувачений та яка його маса.
- окрім того, в обвинувальному акті вказано слідчого, який не мав законних підстав проводити досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, адже постановою начальника слідчого ОСОБА_10 відсторонено, а іншого слідчого у обвинувальному акті та реєстрі не визначено, а у судовому засіданні прокурор пояснив, що слідчим який продовжив досудове розслідування був на той час ОСОБА_11 ;
- обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000608 містить формулювання обвинувачення яке також не зрозуміле обвинуваченому. Так, прокурором зазначено: «…у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено екстракт (настойка) канабісу, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг, якого заборонено, масою в перерахунку на суху речовину 49.27 г., що є великим розміром…», але в реєстрі матеріалів досудового розслідування в графі 5 «протокол огляду місця події» зазначено, що «04.11.2016 року вилучені предмети, а саме: пластикова пляшка, об`ємом 0,5 л в якій знаходиться подрібнена речовина зеленого кольору, зовні схожа на рослини роду конопель». У формулюванні обвинувачення не вказано, як та звідки виявлено та вилучено екстракт (настойка) канабісу і в чому він знаходився. Незрозумілим є твердження у обвинувальному акті «…при невідомих для слідства обставинах ОСОБА_7 незаконно придбав, без мети збуту, наркотичні засоби…», проте, невідомо, чому висновок слідство робить висновок про те, що обвинувачений придбав наркотичні засоби.
З огляду на наведені доводи, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені вище недоліки обвинувального акту, унеможливлюють подальший судовий розгляд кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що ухвала суду є незаконною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з наступних підстав:

- зміст обвинувальних актів у кримінальних провадженнях №0000317 та №0000608 відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України;
- посилання суду на те, що у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000317 зазначено слідчого ОСОБА_10 , якого відсторонено від досудового розслідування постановою начальника слідчого відділу від 11.09.2014 року, не є підставою для повернення обвинувального акту;
- формулювання обвинувачення відповідає фактичним обставинам справи, тому висновок суду першої інстанції в ухвалі, не відповідає дійсності, а наведені ним доводи, не підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді 1-ої інстанції.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Окрім того, у відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Перевіривши зміст обвинувальних актів, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинувачення неконкретним, а обвинувальний акт, у цій частині, таким, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність недоліків обвинувального акту, оскільки відсутність пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення, є неприпустимою та суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд апеляційної інстанції також вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що обвинувальний акт складений неналежною та не уповноваженою особою, адже слідчий ОСОБА_10 був відсторонений від досудового розслідування постановою начальника слідчого відділу від 11.09.2014 року.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, а доводи прокурора у апеляційній скарзі є безпідставними.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає встановленим факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, тому ухвала суду 1-ої інстанції про його повернення прокурору підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 09.10.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4