АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2553/16-к Номер провадження 11-кп/786/399/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участі

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000810 від 30.04.2016 року відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, жителя АДРЕСА_1

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_10 засуджено за ч.1 ст.121 КК України на п`ять років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто на користь потерпілого 11607,02 грн. матеріальної шкоди, 70000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 вбачаться, що він не згоден з вироком суду та просить його скасувати. Апелянт стверджує, що не причетний до інкримінованого йому злочину, досудове розслідування та судовий розгляд щодо нього проводилися упереджено, відсутні докази його вини, а показання потерпілого та свідків належним чином не перевірені,.

Потерпілий ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити більш суворе покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн. Свої апеляційні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що при призначенні покарання та визначенні розміру моральної шкоди суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_10 своєї вини у вчиненому не визнав, за місцем проживання характеризується негативно, завдану шкоду не відшкодував.

В апеляційній скарзі прокурор також просить скасувати вирок щодо ОСОБА_10 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_10 не відшкодував потерпілому завдану шкоду, не розкаявся у вчиненому, не збирається ставати на шлях виправлення, а тому заслуговує на більш суворе покарання. За наслідками апеляційного розгляду просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Згідно вироку суду, 9.04.2016 року близько 23 год. 30 хв. біля під`їзду № 3 житлового будинку АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 діючи умисно, із достатньою фізичною силою, наніс один удар гострим предметом, що мав колото-різані властивості, в область передньої поверхні грудної клітки ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа з ушкодженням 6-го ребра справа та міжреберних судин справа, що супроводжувалось гемопневмотораксом справа (наявність в плевральній порожнині геморагічного випоту - крові і вільного газу - повітря) та геморагічним шоком 2-3 ступеню (розвивається в результаті гострої крововтрати), які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримував свою апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_9 , який прохав скасувати вирок та закрити кримінальне провадження; потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги потерпілого; прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора Лубенської місцевої прокуратури, потерпілого та заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення виходячи з такого.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку.

Висновки суду щодо про доведеності вини ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України ґрунтуються на належним чином досліджених і перевірених доказах, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо його непричетності до інкримінованого йому злочину є аналогічними тим, що вже перевірялись і не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінальної справи місцевим судом.

Так, спростовуючи доводи апелянта про те, що обвинувачення та висновки суду ґрунтуються лише на показаннях потерпілого та його родичів суд в основу свого вироку поклав безпосередньо досліджені докази, які повністю узгоджуються між собою.

Зокрема, суд послався на показання потерпілого який під час спілкування добре розгледів особу, яка нанесла йому тілесне ушкодження та категорично стверджує, що це був саме ОСОБА_10 . Ці показання потерпілого повністю узгоджуються зі змістом протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого, дані якого, в свою чергу узгоджуються: зі змістом протоколу огляду місця події, в ході якого на подвір`ї будинку та в самому будинку по АДРЕСА_2 виявлені та вилучені сліди крові потерпілого; протоколом огляду мобільного телефону потерпілого, який має функції ліхтарика; вилученим в квартирі обвинуваченого речовим доказом - обладнаним під ліхтар електорошокером зі слідами крові; висновками судово-медичних та медико-криміналістичних експертиз згідно яких у ОСОБА_7 виявлено тяжкі тілесні ушкодження внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа, показання потерпілого під час проведення слідчого експерименту не суперечать даним судово-медичної експертизи в частині давності та механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а в області пошкодження одягу потерпілого виявлено присутність сполук заліза.

Доводи апелянта щодо обмовляння його потерпілим внаслідок перебування потерпілого 29.04.2016 року в стані алкогольного сп`яніння є неспроможними, оскільки вони об`єктивно нічим не підтверджуються. Натомість, ці доводи спростовуються перевіреними судом показаннями свідків які вказують, що потерпілий не вживав алкогольних напоїв 29.04.2016 року оскільки того дня керував автомобілем. ОСОБА_7 робив зауваження ОСОБА_10 та одразу ж після отримання поранення повідомив своїм родичам, що тілесне ушкодження йому спричинив саме ОСОБА_10 .. Крім того, у мотивувальній частині висновку судово-медичного експерта № 216 від 30.06.2016 року чітко зазначено, що при токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_7 етанол не виявлено. З урахуванням вищенаведеного, незважаючи на те, що жоден зі свідків безпосередньо не бачив обставин нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, однак показання цих свідків узгоджуються як між собою, так і з сукупністю досліджених судом належних та допустимих доказів вини ОСОБА_10 .. Відтак , колегія суддів вважає неспроможними твердження сторони захисту про те, що суд безпідставно послався у вироку на нібито упереджені показання свідків-родичів потерпілого.

Насамперед в основу обвинувального вироку суд обґрунтовано поклав логічні, послідовні, узгоджені між собою та матеріалами кримінального провадження показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Так, із показань ОСОБА_13 слідує, що після отримання поранення потерпілий повідомив її що тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_15 . Такі ж самі показання надала свідок ОСОБА_14 .

Крім того саме на ОСОБА_10 , як на особу що нанесла поранення, указав потерпілий ОСОБА_7 в заяві про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.с.50).

Доводи сторони захисту про те, що виявлена на вилученому у обвинуваченого речовому доказі - електрошокері кров може належати ОСОБА_10 , а не потерпілому спростовані висновками експертизи № 218 від 07.06.2016 року згідно якої ці сліди можуть належати людині з антигеном А, в тому числі ОСОБА_7 .. Походження слідів крові від ОСОБА_10 виключається (т.1 а.с.208-212).

Наведені у вироку докази, поза межами розумного сумніву викривають обвинуваченого ОСОБА_10 як особу, що спричинила потерпілому умисне тяжке тілесне ушкодження, а тому, виходячи з фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував його злочинні дії за ч.1 ст.121 КК України.

Таким чином, висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин викладених у вироку, є правильними, оскільки вони стверджуються наведеною у вироку сукупністю доказів належно перевірених судом.

Переглядаючи вирок суд в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд дотримався цих вимог закону.

При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, так і дані про особу винного, який ніде не працює хоча є здоровим та працездатним, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання винного судом не встановлено.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Переглянувши справу в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не вважає призначене судом ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років надмірно м`яким. За таких обставин апеляційні вимоги потерпілого та прокурора щодо скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 в частині яка стосується вирішення цивільного позову, виходячи з такого.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, наявність моральної шкоди підтверджується вже самим фактом вчинення кримінального правопорушення, що полягало у завданні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди суд має виходити з того, що цей розмір залежить від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував вище наведене та, виходячи з вимог розумності, виваженості й справедливості правильно визначив розмір та характер завданої потерпілому моральної шкоди, навівши у вироку відповідні мотиви свого рішення щодо часткового задоволення цивільного позову. Підстав для зміни чи скасування такого рішення колегія суддів не вбачає.

Отже, оскільки вирок ґрунтується на доказах, які суд безпосередньо дослідив під час судового розгляду, є належно вмотивованим і обґрунтованим - підстав для його скасування чи зміни з наведених в апеляційних скаргах доводів не вбачається.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405, 407 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 , прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2017року щодо ОСОБА_10 - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 04.01.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18