Дата документу Справа № 310/667/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1182/17
Єдиний унікальний № 310/667/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000224, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року,яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого:

- 25.06.2015 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.310, ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнено з випробуванням 1 рік;

- 14.12.2015 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 186 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Згідно зі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.12.2015 року та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі

Строк відбування покарання обчислюється з моменту затримання ОСОБА_9 , тобто з 27.01.2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання ОСОБА_9 зараховано час попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 27.01.2016 року до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 13.01.2016 приблизно о 13 годині, знаходячись в зальній кімнаті кв. АДРЕСА_3 обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, став виносити належний потерпілій ОСОБА_11 стіл із квартири на вулицю, але його дії були помічені мешканкою цієї квартири потерпілою ОСОБА_12 , яка стала вимагати припинити його неправомірні дії.

Відразу після цього обвинувачений ОСОБА_9 усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені, не реагуючи на зауваження ОСОБА_12 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_12 , рукою відштовхнув її від себе та утримуючи при собі вказане майно пішов з місця скоєння злочину, тим самим відкрито викрав комп`ютерний стіл вартістю 1000 гривень, належний потерпілій ОСОБА_11 .

У подальшому обвинувачений ОСОБА_12 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не оспорюючи обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та собі обвинуваченого. Прокурор вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не врахована такі обтяжуючі обставини, як вчинення злочину відносно особи похилого віку, рецидив злочинів. Також судом не враховано, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин в період коли попередній вирок суду ще не набрав законної сили, раніше неодноразово судимий, не працює, відсутність пом`якшуючих обставин. Крім того, незрозуміло за якою частиною статті 71 КК України судом першої інстанції приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При винесенні вироку судом першої інстанції не досліджено протокол затримання обвинуваченого та невірно визначено дату затримання, оскільки 27.01.2016 року його було затримано за попереднім вироком суду від 14.12.2015 року. у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обрано запобіжний захід 16.05.2016 року.
На підставі викладеного, прокурор просить вирок суду першої інстанції від 05.05.2017 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з 16.05.2016 року та саме з цього часу застосувати ч.5 ст.72 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що у вчиненому щиро розкаюється та вибачився перед потерпілою, шкода задана злочином відшкодована і цивільний позов не заявлено. Оскільки суд першої інстанції не зміг повторно допитати його покійну бабусю ОСОБА_12 , а послався на первісні покази, обвинувачений вважає, що ці покази не слід брати до уваги, так як вони були надані в пориві гніву під впливом потерпілої ОСОБА_11 . Також апелянт посилається на позитивну характеристику з місця проживання, його неофіційне працевлаштування та цивільну дружину. Просить суд апеляційної інстанції надати йому можливість створити сім`ю, у зв`язку з чим пом`якшити строк покарання. Крім того апелянт просить переглянути строк його затримання, оскільки його затримали 17.01.2017 року, а не 27.01.2017 року.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який проти задоволення скарги заперечував та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягають задоволенню.
Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій та наявність вини ніким із учасників процесу не оскаржується.

Доводи ОСОБА_9 на предмет того, що ОСОБА_12 обмовила його на предмет застосування фізичного насильства, колегія суддів вважає необґрунтованими. Ці доводи спростовуються показами потерпілої ОСОБА_11 і показами ОСОБА_12 , які та надавала підчас досудового розслідування.

Призначаючи міру покарання, суд враховував характер дій винного, суспільну небезпеку вчиненого ним, пом`якшуючих покарання обставин судом встановлено не було. Обставинами які обтяжують покарання суд визнав рецидив злочинів. Суд взяв до уваги обставини щодо особи обвинуваченого, що він раніше судимий, за місцем роботи характеризується задовільно, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває. З вказаними висновками суду повністю погоджується колегія суддів.

Усі зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого обставини судом були враховані. Посилання ОСОБА_9 на те що він визнав вину є необґрунтованим адже фактично він визнав її часткового. Відтак доводи обвинуваченого на предмет того, що суд призначив необґрунтовано суворе покарання колегія суддів вважає надуманими.

Аналогічно можна зазначити і щодо доводів прокурора на предмет м`якості призначеного покарання.

Слід зауважити, що вище перелічені обставини щодо особи обвинуваченого і ті що обтяжують покарання враховані у сукупності з іншими, які не зазначені прокурором, а саме що ОСОБА_9 заволодів майном своєї родички тітки з якою в нього склалися неприязні стосунки. Хоч обвинувачений і вчинив насилля щодо ОСОБА_12 особи похилого віку, однак характер цього насилля не носив будь якої загрози останній і та свою чергу претензій з цього приводу до ОСОБА_9 не мала.
Відтак колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 місцевий суд дотримався вимог ст.65 КК України, розмір призначеного покарання в повній мірі відповідає його меті.
Покарання за сукупністю вироків також призначено із дотриманням вимог матеріального закону.
В частині доводів апелянтів щодо обчислення строку відбування покарання, колегія суддів зазначає що в рамках вказаного провадження ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, про що свідчить протокол затримання особи від 27.01.2016 року (т.2 а.с.1-4), відтак саме з цього моменту має відраховуватись строк відбування покарання.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено, відтак колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд,

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року відносно ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5