АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/5262/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна, адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на речовий доказ, вилучений в ході проведення обшуку 21.08.2017 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , але фактично використовується ОСОБА_8 , а саме на грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям визначеним в статті 98 КПК України, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що арештовані судом грошові кошти належать на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу нерухомого майна та додає, що ці грошові кошти необхідні для проведення операції ОСОБА_10 за кордоном, відповідно до медичних показань.
Крім того, адвокат вказує на те, що слідство навмисно ввело в оману суд про те, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_8 та про те, що будинок, в якому проводився обшук, фактично ним використовується, хочу, як зазначає апелянт, ОСОБА_8 зі своєю родиною проживає за адресою АДРЕСА_2 .
Далі в апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що листом Генеральної прокуратури України від 11.09.2017 року повідомляється, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не є сторонами кримінального провадження, у зв`язку із чим, як стверджує адвокат, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.
Також автор апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді не мітить відомостей про те, які сліди містять на собі арештовані грошові кошти, а також яким чином вони могли бути використані як знаряддя вчинення злочину, не наведено доказів того, що арештоване майно має ознаки речових доказів.
Крім того, адвокат звертає увагу суду на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 р. про надання дозволу на проведення обшуку, дозвіл на вилучення грошових коштів не надавався. Додає, що відповідно до протоколу обшуку, обшук закінчено 21.08.2017 року о 12 год. 20 хв., а відтак клопотання про арешт майна мало б бути подане до суду не пізніше 12 год. 20 хв. 23.08.2017 р., проте клопотання та ухвала винесені 11.09.2017 року, а отже з порушенням процесуальних строків, передбачених чинним КПК України.
У підсумку, апелянт вказує про порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України та вказує про те, що прокурором не вказано правову підставу для арешту майна.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0001976, відомості про яке 20.06.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на речовий доказ, вилучений в ході проведення обшуку 21.08.2017 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , але фактично використовується ОСОБА_8 , а саме на грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання прокурора в межах кримінального провадження № 0001976 про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на те, що арешт накладено на грошові кошти, які належать на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не є сторонами кримінального провадження, слід визнати непереконливими, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Твердження апелянта про те, що ухвала слідчого судді не мітить відомостей про те, які сліди містять на собі арештовані грошові кошти, а також яким чином вони могли бути використані як знаряддя вчинення злочину, та не наведено доказів того, що арештоване майно має ознаки речових доказів, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки дані твердження спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення. Крім того, відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 22.08.2017 року, грошові кошти, на які слідчий просить накласти арешт, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, з посиланням на те, що вони мають доказове значення для встановлення істини во вказаному кримінальному провадженню, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання адвоката на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 р. про надання дозволу на проведення обшуку, дозвіл на вилучення грошових коштів не надавався, слід визнати необгрунтованими, оскільки ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук додана слідчим до клопотання, містить дозвіл на вилучення грошових коштів, згідно тексту резолютивної частини.
Також необгрунтованими є посилання апелянта на необхідність скасування ухвали слідчого судді з тих підстав, що слідчим порушено строк звернення до суду з клопотанням про арешт, оскільки такий термін для майна дозвіл на вилучення якого надано ухвалою про обшук, законом не встановлено.
Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна відбувся без повідомлення власника майна заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.
Що стосується доводів апелянта з приводу того, що слідство навмисно ввело в оману суд про те, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_8 та про те, що будинок, в якому проводився обшук, фактично ним використовується, слід визнати непереконливими, оскільки дані твердження носять характер припущень, з урахуванням ненадання строною захисту фактів на підтвердження наведеного.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучені в ході проведення обшуку 21.08.2017 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4