печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

та обвинуваченого ОСОБА_10 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007814 від 13.11.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017 року до Печерського районного суду м. Києва від прокурора надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007814 за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.
22.03.2017 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового розгляду.
Під час судового засідання прокурор вважав за можливе призначити провадження до судового розгляду.
Потерпіла та її представники думку прокурора підтримали.
Обвинувачений та захисники проти призначення обвинувального акту до судового розгляду заперечували та просили повернути обвинувальний акт прокурору, як такий що не відовідає вимогам ст. 291 КПК України, надавши до суду письмові клопотання.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, зокрема, бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться, законність, верховенство права, забезпечення права на захист.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.
При цьому формулювання обвинувачення повинно бути викладене так, щоб чітко були зазначені основні обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інш.
Згідно ж п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення.
Аналізуючи зміст направленого на адресу суду обвинувального акту, суд приходить до висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містять формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, зокрема: у викладеному в обвинувальному акті формулюванні обвинувачення не містяться об`єктивні дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням форми вини, мотивів і мети, способу вчинення кримінального правопорушення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Не містяться дані щодо мотиву і мети вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства стосовно ОСОБА_5 й в частині обвинувального акта щодо встановлених фактичних обставин справи.

Зокрема, в обвинувальному акті не вказано, а відтак і не встановлено: чому саме, на підставі чого у ОСОБА_10 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень раніше знайомій йому ОСОБА_5 ; чи бажав він настання та яких саме наслідків унаслідок вчинення певних дій; чи мав місце між ними конфлікт або неприязні стосунки, підґрунтя та їх тривалість; не встановлено причину та умисел нанесення ОСОБА_10 лише одного удару і не досліджено чому він не продовжував наносити потерпілій ще удари та що було б перепоною для припинення їх нанесення.

Неконкретність обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на захист, яке не може бути усунене судом в ході судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Матточія проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально поінформований про причини обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставини конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Крім того, в порушення вимог п.2 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті невірно зазначені анкетні дані щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме вказано, що останній тимчасово не працює, хоча в дійсності він з 01.07.2009 року фактично працює в ТОВ «Інтересна газета» на посаді редактора, про що є відповідні відомості.

Окрім того вказано, кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007418 13.11.2017 року, що суперечить долученому до матеріалів справи реєстру матеріалів досудового розслідування та часовим даним.

За таких обставин обвинувальний акт, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого суді, є неконкретним, а відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням необхідних відомостей, передбачених п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, порушує право обвинуваченого на захист та унеможливлює призначення судового розгляду, і є підставою для повернення прокурору обвинувального акту відповідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 6.

Ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали буде проголошено 26.10.2017 року о 16.10 год.

Суддя ОСОБА_1