Дата документу Справа № 310/7478/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/636/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/7478/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року, якою
задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році». ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2017 року на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно ухвали, 10.02.2017 року ОСОБА_7 засуджений Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.164, ст.71 КК України до 3 років 20 днів позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_8 , діючий в інтересах засудженого ОСОБА_7 , та засуджений ОСОБА_7 звернулися до суду з клопотанням про застосування у відношенні засудженого Закону України «Про амністію у 2016 році».
Задовольняючи клопотання суд мотивував своє рішення тим, що з матеріалів особової справи, судом встановлено, що вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2017 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.164 КК України щодо несплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_7 має двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження Серія НОМЕР_1 , виданого 01 липня 2015 року та сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серія НОМЕР_2 , виданого 17 липня 2015 року, по відношенню до яких не позбавлений батьківських прав, не притягувався до кримінальної відповідальності.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 до закінчення іспитового строку, визначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2016 року, вчинив злочин невеликої тяжкості, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, а тому відповідно до вимог ч.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», він підлягає звільненню від відбування покарання призначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2017 року у виді позбавлення волі строком на 3 роки 20 днів.
За таких обставин, суд вважав, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до засудженого ОСОБА_7 підлягає повному задоволенню.
В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт вказує, про неможливість застосування до засудженого акту амністії оскільки засуджений вчинив умисний злочин в період відбуття покарання за попереднім вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2016 року, що виключає можливість, згідно з п. а ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнення засудженого від призначеного судом покарання.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 20.12.2017 року і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в новому складі суду.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений 24.05.2016 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

Після чого вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2017 року ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України та із застосуванням ст.71 КК України, враховуючи, що новий злочин він вчинив в період іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком того ж суду від 18.07.2016 року, призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 20 днів позбавлення волі.

24 жовтня 2017 року на адресу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , а згодом і його захисника адвоката ОСОБА_8 в яких, посилаючись на те, що ОСОБА_7 має двох малолітніх дітей, батьківських прав відносно яких не позбавлений, відбув не менше третини строку покарання, просили звільнити засудженого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Розглядаючи вказане клопотання, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_7 є суб`єктом вказаного Закону та підлягає звільненню від відбування покарання, оскільки у виправній колонії він відбуває покарання за злочин невеликої тяжкості, який вчинений до закінчення іспитового строку, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2014 та 2015 року народження, по відношенню до яких не позбавлений батьківських прав та не притягувався до кримінальної відповідальності.

Вказані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував імперативних положень п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки встановив, що ОСОБА_7 вчинив новий злочині після ухвалення вироку але до повного відбуття покарання.

З такими доводами колегія судді не погоджується, оскільки як було зазначено вище, за попереднім вироком ОСОБА_7 покарання не відбував, а був звільнений від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Обмежень щодо застосування у відношенні засудженого амністії на підставі п. «в» ст.1 вказаного Закону не має, оскільки будучи звільненим від відбування покарання, новий злочин ОСОБА_7 вчинив, передбачений ч.2 ст.164 КК України, тобто умисний але не тяжкий та особливо тяжкий.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, чи застосовувалась до засудженого амністія раніше, колегія суддів також вважає їх необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції з досліджених матеріалів особової справи, які були надані адміністрацією установи виконання покарання встановлено, що раніше амністія до засудженого не застосовувалась і будь-яких доказів на спростування цього прокурором в апеляційній скарзі не наведено.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги прокурора відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 рокувідносно засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4