Провадження № 1-кп/734/235/17 Справа № 734/3745/17
іменем України
04 грудня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славутич, Київської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, 20.04.2015 року призваного Славутицьким МВК Київської обл. військовослужбовця військової служби призванного за контрактом військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, місце реєстрації АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 № 1126-VII, з 17.03.2014 в Україні почав діяти особливий період.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №78 від 22.04.2015, військовослужбовця військової служби призваного за контрактом старшого сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду інструктора 8 навчальної батареї.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статтями 1-2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на старшого сержанта ОСОБА_4 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.
Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (із змінами), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язує старшого сержанта ОСОБА_4 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV (із змінами), визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Відповідно до ст.ст. 11, 16, 123-124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_4 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також ОСОБА_4 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.
Водночас досудовим розслідуванням встановлено, що старший сержант ОСОБА_4 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності в умовах особливого періоду, без дозволу командування та поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася в АДРЕСА_2 на території військової частини НОМЕР_2 , яка має чіткі межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Так, у порушення вимог ст.ст. 4, 11, 16, 123-124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України законодавства, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_4 19.08.2017 самовільно залишив розташування указаної військової частини ( АДРЕСА_2 ) і до 17.10.2017 перебував за її межами, тобто старший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, при цьому у вказаний період ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів та органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв, хоча мав реальну можливість це зробити.
Отже, старший сержант ОСОБА_4 був незаконно відсутнім в розташуванні військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в період з 19.08.2017 по 17.10.2017.
04 грудня 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України.
Згідно вказаної угоди прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання враховуючи ступінь і характер сприяння обвинуваченого під час досудового розслідування кримінального провадження щодо нього, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, характер та тяжкість злочину, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, беручи до уваги інтереси суспільства сторони узгодили покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.
В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.
Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 узгоджене сторонами за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком 2 (два) місяці триманням під вартою на гауптвахті.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 04 грудня 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком 2 (два) місяці триманням під вартою на гауптвахті.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 17 жовтня 2017 року.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1