Номер провадження: 11-кп/785/825/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

обвинувачених: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0008040 від 19.10.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Приморського районного суду м. Одеса від 13.04.2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, українець, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, та йому призначене покарання у виді 7 (семи) років позбавлення вол, та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Усть-Ільїнськ Іркутської області, Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, росіянин, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до ст.ст. 86, 88 КК України раніше не судимий,-

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, та йому призначене покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі., -

встановив
Відповідно до вироку суду, 18.10.2016 р., близько 12.00 години, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , біля будинку № 79 на розі вулиць Пантелеймонівської та Преображенської у м. Одесі, вирішили напасти на ОСОБА_7 та із застосуванням насильства заволодіти його майном.
ОСОБА_8 під приводом важливої розмови запропонував ОСОБА_7 пройти спільно з ним та ОСОБА_9 до парку «Преображенський». Знаходячись в парку, обвинувачені відвели потерпілого до закинутої напівзруйнованої будівлі, де всередині ОСОБА_8 під вигаданим приводом почав провокувати конфлікт з ОСОБА_7 , під час якого чого наніс йому кулаком правої руки удар в голову. У цей час, ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_8 встав у дверному проході будівлі, щоб не дати можливості ОСОБА_7 втекти з місця події.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 звалили ОСОБА_7 на землю, після чого почергово почали наносити останньому удари в голову та тулуб руками і ногами.
Побачивши та відчуваючи, що ОСОБА_7 чинить активний опір їх протиправним діям, ОСОБА_8 , діючи відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_9 , підняв з підлоги каміння, яке пристосував в якості знаряддя для спричинення тілесних ушкоджень, та почав наносити ним удари (точна кількість яких розслідуванням не встановлена) по голові потерпілого ОСОБА_7 до тих пір, поки останній не перестав чинити опору.
У цей час, ОСОБА_9 , діючи відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_8 , почав обшукувати ОСОБА_7 , в ході чого з кишень одягу останнього викрав грошові кошти в сумі 300 гривень, мобільний телефон «Samsung Duos» в корпусі чорного кольору, вартістю 300 гривень, а також зняв з безіменного пальця правої руки потерпілого золоту каблучку вартістю 6400 гривень.
У подальшому, ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , побачивши, що ОСОБА_7 вже фактично не здатний чинити опір їх протиправним діям та у нього відсутні інші матеріальні цінності, якими можна заволодіти, залишили його у напівзруйнованій будівлі у парку «Преображенський» та з місця події зникли, заволодівши майном, яким у подальшому розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 7000 грн.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 3251 від 25.11.2016 року, потерпілому ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани голови, яка спричинила короткочасний розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше як 21 день, і за цим критерієм відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; множинні забої та садна голови, крововилив в сполучно-тканинну оболонку правого ока, які як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки не більше 6 днів та за цим критерієм відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи свою винуватість та правильність кваліфікації її дій, послався на призначення йому досить суворого покарання.

В мотивування своїх доводів обвинувачений послався на неврахування районним судом при призначенні покарання щирого каяття у скоєному, відсутність претензій з боку потерпілого, перебування на його утриманні батьків похилого віку та незадовільний стан його здоров`я.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання - змінити, застосувавши ст.ст. 69 та 75 КК України, призначити йому більш м`яке покарання, яке в тому числі не пов`язане з позбавленням волі.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_10 на вирок суду першої інстанції подана апеляційна скарга, в якій захисник, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вказує, що вважає вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_8 таким, який винесений з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При цьому захисник послався, що районним судом недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого, не прийнято до уваги факт відшкодування шкоди потерпілому, визнання обвинуваченим своєї вини та його щирого каяття, перебування на його утриманні батьків похилого віку, позитивної характеристики та незадовільного стану здоров`я.

При цьому захисник зазначив, що на його думку існували обставини, які надавали суду можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, однак ці обставини не були враховані судом при ухвалені вироку.

Просить вирок місцевого суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 змінити, призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вказує, що вважає вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_9 таким, який винесений з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Так, захисник вказує, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, роль кожного з обвинувачених при вчиненні ними злочину, відношення до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, а саме: щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Просить вирок місцевого суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 змінити, призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скаргу та просили пом`якшити призначене покарання; потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись при цьому на відшкодування останнім спричиненої йому злочином шкоди; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, дослідивши характеризуючі особу обвинувачених дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинувачених підлягає задоволенню частково, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені не заперечував факт вчинення ними злочину за обставин, які були встановлені районним судом. При цьому, надаючи апеляційному суду пояснення, фактично вказали, що підтримують доводи своїх скарги та просили лише постановити рішення, яким зменшити призначене їм вироком районного суду покарання та звільнити від його відбування з випробуванням.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у нападі з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу /розбій/ вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченими не оспорювалися, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і чи повинні вони її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особи винних, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує їм покарання - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, критичне ставлення до скоєного та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому районний суд, під час ухвалення вироку послався на відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинувачених.

Як видно з поданої захисником обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_11 апеляції, вона не погоджуються з обраним ОСОБА_9 районним судом видом покарання і просить зменшити призначений її підзахисному районним судом строк покарання. При цьому захисник послалася на необхідність врахування як пом`якшуючої покарання обставини - щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Разом з тим, доводи захисника обвинуваченого про неврахування цих обставин при призначенні покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані районним судом при визначенні покарання.

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_9 дані /а.с. 78,81,82-84,86/, апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_9 нових злочинів.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому ОСОБА_9 мінімальне покарання, відповідно до санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

Крім того апеляційний суд враховує, що жодних об`єктивних даних, які вказують на наявність інших пом`якшуючих покарання обставин, в тому числі відсутність даних про прийняття останнім заходів щодо відшкодування потерпілому спричиненої злочином шкоди - матеріали справи не містять. При цьому апеляційний суд враховує позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому відповідного покарання, в зв`язку з чим підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції статті кримінального закону, за вчинення якого він засуджений оскаржуваним вироком, з урахуванням у сукупності усіх даних про особу обвинуваченого та встановлених обставин вчинення зазначеного злочину - не вбачає.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді 7 років позбавлення волі, призначено без урахування усіх обставин справи та даних про особу обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Статею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є те, що ОСОБА_8 щиро покаявся та сприяв розкриттю злочину.

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, хоча і звернуто увагу на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме наявності у нього захворювання на ВІЛ-інфекцію /а.с.153,163/, але призначене таке ж покарання, як і обвинуваченому ОСОБА_9 , що може свідчити про формальне відношення районного суду до цієї обставини і не прийняття її до уваги при призначенні покарання.

Також апеляційний суд приймає до уваги те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є батьки похилого віку /а.с.151/, та обставину відшкодування останнім матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , в тому числі і відсутність до нього у потерпілого претензій матеріального та морального характеру /а.с. 150/.

Крім того, апеляційний суд враховує позицію потерпілого ОСОБА_7 по його відношенню до апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 з приводу пом`якшення покарання, які він підтримав.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_8 дані /а.с.77,96,98,99-100,101,112/, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання, а також повного визнання ОСОБА_8 своєї провини та щирого каяття, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, обвинуваченому може бути призначене, із застосуванням дії ст. 69 КК України, пропорційне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді 7 / семи / років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є надто суворим і через це явно несправедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, а саме призначенням покарання з застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.

Однак у урахуванням тяжкості злочину, скоєного за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства до особи, яка зазнала нападу, апеляційний суд не знаходить підстав для застосуванням ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуванням покарання і вважає, зо позбавлення волі він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства.

Водночас, апеляційний суд вважає, що призначаючи покарання обвинуваченим за ч. 2 ст. 187 КК України суд першої інстанції допустився порушень закону в частині призначення додаткового покарання.

Як вбачається з санкції ч. 2 ст. 187 КК України, при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, передбачено застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При цьому, ця вимога до застосування додаткового покарання є обов`язковою та не передбачає альтернативи у разі призначення покарання без додаткових норм Кримінального Кодексу України.

У вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 додаткове покарання у вигляді конфіскації майна судом не засновано, а в мотивувальній частині вироку обставина його застосування або незастосування до обвинувачених взагалі не мотивована.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2017 року усунуті неточності, які настали в результаті описки і зазначено, що в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджені за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Але слід визнати, що ця ухвала не відповідає нормам закону та підлягає скасуванню з наступних підстав:

Частина 1 ст. 379 КК України передбачає виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні і згідно неї суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Однак апеляційний суд вважає, що в даному випадку мова йде не про технічну описку, а про незастосування судом першої інстанції додаткової міри покарання, яка, згідно ч. 2 ст. 187 КК України повинна бути застосована, а тому у відповідності до положень ч.2 ст.404 КПК України, ухвала суду від 14.04.2017 року підлягає скасуванню.

Обговорюючи питання щодо застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 додаткового покарання у виді конфіскації належного їм майна, апеляційний суд вважає, що з урахуванням пом`якшуючих покарання обвинувачених обставин, відсутності матеріальної шкоди у потерпілого ОСОБА_7 та майнових претензій, а також відсутності даних про наявність у обвинувачених майна, на яке можливо звернути конфіскацію, у відповідності до положень ч.2 ст.69 КК України, є підстави, для звільнення обвинувачених від призначення їм додаткового покарання.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити частково.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2017 року про виправлення описки в судовому рішенні - скасувати.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України - змінити в частині призначеного обвинуваченим покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженими за ч. 2 ст. 187 КК України з застосуванням положень ч. 1, 2 ст.69 КК України до покарання у виді5 років позбавлення волі без конфіскації належного йому особистого майна.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України з застосування ч. 2 ст. 69 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації належного йому особистого майна.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в строк відбування покарання, час їх утримання під вартою в період з 13 квітня 2017 року, тобто з дня постановлення районним судом вироку по 22 серпня 2017 року, тобто до часу постановлення апеляційним судом ухвали за результатами апеляційного розгляду та вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4