Провадження № 1-кп/317/28/2018
Справа № 317/1264/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях судового засідання ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі:

прокурорів ОСОБА_4

ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000309 від 24.02.2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта неповна середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта неповна середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) 22.06.2004 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2) 22.06.2004 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

3) 21.02.2005 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

4) 01.02.2012 р. Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289, ст.ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

5) 27.03.2013 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.02.2016 р. з Софіївської виправної колонії № 55 умовно-достроково 18.02.2016 р., невідбуте покарання складає 1 рік 6 місяців 23 дні,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
24 лютого 2017 року, приблизно о 02 год. 00 хв., обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_9 повторно, прибули до дачної ділянки АДРЕСА_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який крім того діяв повторно, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, перелізли через огорожу зазначеної дачної ділянки та проникли на її територію, де з приміщення недобудованого будинку таємно викрали наступне майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6 : двері металеві з луткою в зборі розміром 2 м х 0,8 м вагою 60 кг та вартістю 1275,00 грн., п`ять металевих пластин масою 50 кг та два металевих швелери шириною 0,2 м вагою 20 кг і загальною вартістю 359,10 грн. Вказане майно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 винесли за межі зазначеної дачної ділянки, отримавши реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд. У цей же день ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були затримані з викраденим майном співробітниками поліції.
Внаслідок злочинних дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_6 було завдано матеріальної шкоди на суму 1634,10 грн.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні під час судового розгляду визнав повністю, але відмовився давати будь-які пояснення по суті справи на підставі статті 63 Конституції України. В останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 фактично заперечив свою винність в інкримінованому правопорушенні, вказавши, що погодився на визнання вини і підтвердив вчинення злочину, оскільки йому було сказано, що йому нічого за це не буде.
Обвинувачений ОСОБА_9 вину у пред`явленому обвинуваченні спочатку визнав частково, не погодившись з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 185 КК України за ознакою проникнення до сховища. У подальшому обвинувачений ОСОБА_9 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав у повному обсязі та відмовився давати будь-які пояснення по суті справи на підставі ст. 63 Конституції України.
Незважаючи на висловлені позиції обвинувачених, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у пред`явленому обвинуваченні доведена сукупністю зібраних в кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , протоколами слідчих дій, іншими письмовими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він проживає в місті Запоріжжі. Обвинувачених раніше не знав. Приблизно у 2004-2005 роках він придбав дві дачні ділянки в садовому товаристві «Весна». Серед цих ділянок була ділянка під номером 177. Ніякого ремонту на дачі він не робив все майно на дачній ділянці АДРЕСА_4 знаходилось приблизно в тому ж стані та в тій же кількості, що залишились від попереднього власника. На території ділянки розташовано недобудований двоповерховий будинок, на другому поверсі якого міститься будівельний вагончик. Другий поверх відділений від першого. Останні кілька років він не приходив до цієї ділянки. Вказана дачна ділянка огороджена забором-сіткою та закривається на хвіртку, обладнану замком. Проникнути на територію ділянки сторонні особи могли лише перелізши через хвіртку або зайшовши на територію через сусідню дачну ділянку, яка також обладнана забором. У кінці лютого 2017 року (точної дати він не пам`ятає) йому зателефонували співробітники поліції та сказали, що з його дачної ділянки якісь особи викрали металеві двері та інші металеві вироби. Після цього він приїхав з поліцією та забрав своє майно зі стоянки, яка розташовується біля дачного кооперативу. При цьому він помітив, що в стіні гаража на його дачній ділянці було вибито отвір. Як давно виник цей отвір і хто його зробив він не знає, оскільки не був на дачі приблизно з 2013-2014 років. Металеві двері з луткою, які було вилучено у обвинувачених, належать йому і раніше вони були вмонтовані в гаражі. Двері він упізнав за загальними ознаками, зовнішнім виглядом. Якихось виражених індивідуальних ознак двері не мали. Вага дверей разом з луткою приблизно 60-70 кілограмів (точно сказати не може). Щодо металу, який йому передали, він не може сказати напевно його це метал чи ні. Знає, що раніше на території його дачної ділянки були якісь металеві вироби, але не впевнений, чи були серед цих виробів ті речі, які були вилучені у обвинувачених. Зазначає, що огляд території його дачної ділянки № НОМЕР_1 та наступні слідчі дії на ній проходили з його письмового дозволу. У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив факт написання ним відповідного письмового документа (том 1, а.с. 192). Зазначає, що будь-яких претензій морального характеру до обвинувачених він не має, але має претензії матеріального характеру, адже він був вимушений потратити певну суму коштів на бензин у зв`язку з проведенням слідчих дій. На суворому покаранні потерпілий не наполягав.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він працює в поліції охорони на посаді поліцейського-водія. В кінці зими 2017 року (точної дати він не пам`ятає) він знаходився на чергуванні разом зі своїм напарником ОСОБА_14 . Приблизно о 3 годині ранку вони проїжджали на патрульному автомобілі біля «Бабурки» в районі залізничної колії та дач. Неподалік знаходилась стоянка для автомобілів. Почули лязкіт металу та зупинились, щоб перевірити, що відбувається. Побачили двох чоловіків, які витягували металеві вироби з посадки неподалік та складали їх біля одного з гаражів. Як йому було відомо, там працював пункт прийому металолому. Чоловіки були легко одягнені та без шапок. Оскільки зазначені чоловіки та їх поведінка їм здались підозрілими, вони вирішили підійти до них. Підійшовши до чоловіків вони побачили біля них купу металу, в якій були металеві двері з луткою та якісь інші металеві вироби. Приблизна маса металу як йому тоді здалося 70 кг. На їх питання чоловіки пояснили, що метал належить їм. Оскільки у чоловіків не було документів, їх особи встановили за їх словами та викликали слідчо-оперативну групу, після прибуття якої вони з напарником поїхали далі патрулювати.
Свідок ОСОБА_12 , який працює на посаді поліцейського в Дніпровському відділі поліції охорони, в судовому засіданні дав показання, які за своїм змістом аналогічні показанням його напарника свідка ОСОБА_11 . При цьому даний свідок зазначив, що у обвинувачених були виявлені металеві двері з луткою, металеві пластини та куски швелерів.
Протоколом огляду місця події від 25 лютого 2017 року та фототаблицею до нього встановлено, що місцем скоєння злочину є дачна ділянка АДРЕСА_4 , територія якої огороджена сіткою-рабицею та обладнана металевою одноствірчатою хвірткою з навісним замком.
Під час проведення даної слідчої дії було оглянуто як територію дачної ділянки, так і двоповерховий недобудований будинок та гараж, в стіні якого виявлено отвір приблизною площею 1 м2. В одній з кімнат будівлі на першому поверсі виявлено відсутність міжкімнатних дверей (том 1, а.с. 98, 99).
Протоколом огляду місця події від 25 лютого 2017 року та фототаблицею до нього встановлено, що на території парковки № 3, яка розташована по вулиці Василя Сергієнка в м. Запоріжжі було оглянуто металеві двері розміром 2 метри на 0,8 метрів загальною вагою 60 кілограмів, п`ять металевих пластин та два швелери.
Зазначене майно передано на зберігання власнику ОСОБА_6 (том 1, а.с. 100, 101).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2017 року встановлено, що свідок ОСОБА_11 в фото за № 2 впізнав одного з чоловіків, який знаходився по вулиці Задніпровській у м. Запоріжжі з металевими дверима з луткою та іншими металевими виробами. Як вбачається з довідки до даного протоколу, на фото № 2 зображений ОСОБА_7 (том 1, а.с. 105-107).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2017 року встановлено, що свідок ОСОБА_12 в фото за № 3 впізнав одного з чоловіків, який разом з іншим чоловіком мав при собі металеві двері з луткою та інші металеві вироби. Як вбачається з довідки до даного протоколу, на фото № 3 зображений ОСОБА_7 (том 1, а.с. 108-110).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2017 року встановлено, що свідок ОСОБА_11 в фото за № 1 впізнав одного з чоловіків, який разом з іншим чоловіком мав при собі металеві двері з луткою та інші металеві вироби. Як вбачається з довідки до даного протоколу, на фото № 1 зображений ОСОБА_9 (том 1, а.с. 111-113).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2017 року встановлено, що свідок ОСОБА_12 в фото за № 3 впізнав одного з чоловіків, який разом з іншим чоловіком мав при собі металеві двері з луткою та інші металеві вироби. Як вбачається з довідки до даного протоколу, на фото № 3 зображений ОСОБА_9 (том 1, а.с. 114-116).
Експертним висновком № ОИ-236/5 від 27 березня 2017 року, виданим Запорізькою торгово-промисловою палатою, встановлено, що ринкова вартість металевих дверей та лутки до них розміром 2,0х0,8 м, вагою 60 кг, що були в експлуатації, станом на 24.02.2017 р. складає 1275,00 грн., а вартість металевих пластин у кількості 5 шт., загальною вагою 50 кг, швелерів у кількості 2 шт., шириною 0,2 м, вагою 20 кг, загальною вагою предметів 70 кг, складає 359,10 грн. (том 1, а.с. 118).
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 24 березня 2017 року та відеозаписом до нього встановлено, що дана слідча дія проводилась за адресою: АДРЕСА_4 . Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 пояснив, що він та його брат ОСОБА_7 , який в той час працював охоронцем в садовому товаристві «Весна», вирішили скоїти крадіжку металевих предметів з метою подальшого продажу. О 02 год. 00 хв. 24 лютого 2017 року вони з братом ОСОБА_7 прийшли до зазначеної дачної ділянки. Після цього ОСОБА_9 показав на металеву хвіртку з навісним замком та зазначив, що саме перелізши через неї вони проникли до території дачної ділянки. Потім ОСОБА_9 показав як вони разом з братом ОСОБА_7 підійшли до недобудованої будівлі та через отвір у стіні проникли до нього. Першим в приміщення проник його брат ОСОБА_15 , а він проник за ним. Після цього ОСОБА_9 показав учасникам слідчого експерименту, що біля стіни всередині будинку вони побачили металеві двері з металевою луткою, удвох взяли їх та через отвір витягли на вулицю. Лутка, при цьому, була від`єднана від дверей. Двері разом з луткою важили приблизно 70 кг. Також ОСОБА_9 пояснив, що вони з ОСОБА_7 вирішили забрати інші металеві вироби, які там були кути, обрізок швелера та листи металу. Після цього ОСОБА_9 показав, як вони з братом ОСОБА_7 з металевими виробами підійшли до огорожі та по черзі, передаючі металеві вироби один одному, витягли весь метал за межі дачної ділянки та покинули її територію з викраденим. Далі ОСОБА_9 пояснив, як вони притягли метал до пункту прийому металолому (гаража), що розташований біля переїзду по АДРЕСА_3 та склали метал біля гаража, який на той момент був зачинений. Це відбулось приблизно о 04 год. 00 хв. Невдовзі їх помітили співробітники служби ДСО, під`їхали до них та викликали поліцію (том 1, а.с. 119, 147-149).
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 24 березня 2017 року та відеозаписом до нього встановлено, що дана слідча дія проводилась за адресою: АДРЕСА_4 . Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 аналогічно до його брата ОСОБА_9 показав як вони проникали до території дачної ділянки АДРЕСА_4 , як підійшли до отвору в стіні недобудови на цій ділянці, як проникли через цей отвір всередину будівлі, як взяли та витягли звідти металеві двері з луткою та інші металеві предмети, як покинули територію дачної ділянки разом з викраденими металевими виробами через хвіртку, як разом з ОСОБА_9 прийшли до пункту прийому металолому на АДРЕСА_3 та як були виявлені і затримані співробітниками поліції (том 1, а.с. 119, 150-152).
Вказані докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними, а всі вони в своїй сукупності є достатніми для висновку про винність ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інкримінованому їм злочині.
Суд вважає, що вина ОСОБА_7 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він за попередньою змовою групою осіб вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), пов`язане з проникненням у сховище.
Суд вважає, що вина ОСОБА_9 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), пов`язане з проникненням у сховище.
Щодо зазначених у судових дебатах доводів захисників обвинувачених про неналежність та недопустимість експертного висновку № ОИ-236/5 від 27.03.2017 р. через відсутність у особи, яка його склала, статусу судового експерта, а також з огляду на те, що експерту не надавались речові докази, суд виходить з наступного. Хоча захисник ОСОБА_8 під час судового розгляду вказала, що не знає чи зважувалось викрадене майно, вона зазначила, що не знає дійсної ваги викраденого майна. Під час досудового розслідування та під час судового розгляду жодних клопотань про проведення додаткової оцінки чи експертизи по встановленню матеріальних збитків, завданих злочином ні стороною захисту ні стороною обвинувачення не заявлялось. За таких умов, суд не приймає до уваги доводи захисників обвинувачених про неналежність і недопустимість доказу Експертного висновку № ОИ-236/5 від 27.03.2017 р., в якому визначена вартість викраденого майна, яка на переконання суду визначена вірно. Хоча даний експертний висновок фактично не є судовою експертизою, проте суд надає оцінку даному документу як письмовому доказу, який містить відомості щодо обставин, які мають значення і які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У цьому контексті суд зауважує, що стороною захисту не надано доказів, які б спростовували вагу викраденого майна чи його вартість, зазначену в експертному висновку № ОИ-236/5 від 27.03.2017 р., хоча суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З аналогічних підстав суд відхиляє доводи захисників обвинувачених, зазначені у судових дебатах, про неналежність та недопустимість протоколу огляду місця події від 25.02.2017 р. (т. 1, а.с. 98-99) з огляду на неповноважність слідчого ОСОБА_16 . Повноважність слідчого ОСОБА_16 на складання даного протоколу під час судового розгляду стороною захисту не заперечувалась, скарг під час проведення підготовчого судового засідання щодо цього не надходило. Посилання захисників на дану обставину лише у судових дебатах як на підставу для визнання даного доказу недопустимим, суд розцінює як спосіб захисту. При цьому відзначає, що ані сторона захисту, ані сторона обвинувачення не виявили наміру повернутись до з`ясування обставини, незважаючи на посилання у судових дебатах прокурора ОСОБА_4 на наявність постанови про створення відповідної групи, де міститься і слідчий ОСОБА_16 .
Не встановлено під час розгляду кримінального провадження і порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , на що послалась у судових дебатах захисник ОСОБА_8 . Жодних обґрунтованих доводів, які б вказували на порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, у судовому засіданні нею не зазначено. Більше того, під час проведення слідчого експерименту слідчий ОСОБА_17 роз`яснила обвинуваченому ОСОБА_7 у тому числі й право на захист, що зафіксовано на відеозаписі слідчого експерименту, який був ретельно досліджений у судовому засіданні. Відповідне роз`яснення міститься і у самому протоколі, який підписаний даним обвинуваченим без заперечень (т. 1, а.с. 150-152). Відомостей про те, що ОСОБА_7 бажав скористатись правом на захист під час досудового розслідування, матеріали кримінального провадження не містять.
Не можна погодитись і з доводами захисника ОСОБА_10 , який послався на проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 без захисника. Під час проведення слідчого експерименту слідчий ОСОБА_17 роз`яснила обвинуваченому ОСОБА_9 у тому числі й право на захист, що зафіксовано на відеозаписі слідчого експерименту, який був ретельно досліджений у судовому засіданні. Відповідне роз`яснення міститься і у самому протоколі, який підписав ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 147-149). Вже після дня проведення слідчого експерименту обвинуваченому ОСОБА_9 було залучено захисника за рахунок держави. Відомостей про те, що ОСОБА_9 раніше бажав скористатись правом на захист, але його у даному праві було обмежено, матеріали кримінального провадження не містять. Таким чином, проведення слідчого експерименту 24.03.2017 р. за участі ОСОБА_9 без захисника не можна розцінювати як порушення права на захист.
Суд відхиляє висловлені у судових дебетах доводи захисників обвинувачених щодо відсутності згоди власника земельної ділянки на її огляд 25.02.2017 р., оскільки матеріали кримінального провадження містять заяву потерпілого ОСОБА_6 , який є її власником, за змістом якої від дозволив працівникам поліції провести огляд цієї дачної ділянки, а також слідчий експеримент на ній (т. 1, а.с. 192). Цей факт підтвердив потерпілий ОСОБА_6 і під час свого допиту у судовому засіданні.
Посилання захисників обвинувачених у судових дебатах на те, що потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні не зміг зазначити точну кількість металу, точний перелік викраденого майна, суд до уваги не приймає з наступних підстав. Під час допиту потерпілий ОСОБА_6 чітко вказав на приналежність йому викрадених дверей з луткою, які за його твердженням якихось виражених індивідуальних ознак не мали, проте він впізнав їх за зовнішніми ознаками. При цьому потерпілий зазначив їх приблизну вагу, яка відповідає вазі дверей, що міститься в матеріалах кримінального провадження.
Щодо інших металевих виробів суд відзначає наступне. Хоча потерпілий ОСОБА_6 і зазначив, що напевно сказати нічого не може щодо металобрухту, оскільки він не був на дачі приблизно з 2013-2014 років, а особливих ознак цей металобрухт не має, проте він підтвердив, що на території його дачної ділянки дійсно знаходився металобрухт. Суд враховує, що потерпілий ОСОБА_6 не зміг чітко впізнати металеві вироби, оскільки вони не містили якихось особливих ідентифікуючих ознак, оскільки мали для нього значення металобрухту. Крім того, суд враховує те, що потерпілий тривалий час не відвідував дану дачну ділянку. Водночас, інші докази кримінального провадження, зокрема досліджені у судовому засіданні протоколи слідчих експериментів за участі обвинувачених та відеозаписи до них, протоколи огляду місця події від 25.02.2017 р., показання свідка ОСОБА_12 , який вказав на виявлення у обвинувачених разом з дверима і луткою металевих пластин та кусків швелерів та ОСОБА_11 , який вказав на виявлення у обвинувачених разом з дверима і луткою інших металевих виробів, чітко та однозначно вказують на те, що саме ці металеві вироби були викрадені обвинуваченими 24 лютого 2017 року з території дачної ділянки АДРЕСА_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 .
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_10 , який у судових дебатах вказав на те, що органом досудового розслідування не було встановлено відсутність дверей в оглянутому приміщенні. Дані доводи спростовуються протоколом огляду місця події від 25.02.2017 р., за змістом якого слідчим зафіксованого відсутність в одній з кімнат міжкімнатних металевих дверей. Крім того, про факт викрадення дверей саме з цього приміщення повідомили обвинувачені під час проведення слідчих експериментів з кожним з них.
Також є необґрунтованими є доводи захисників обвинувачених про те, що речові докази не відкривались стороні захисту. Відповідно до ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.
Як видно з постанови про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів провадження від 28.02.2017 р., викрадені речі були визнані речовими доказами. Дана постанова містить припис про передання цих речей на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 . Жодного підтвердження того, що обвинувачені та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 , бажали скористатись своїм правом на ознайомлення з речовими доказами під час відкриття матеріалів кримінального провадження, але стороною обвинувачення не було забезпечено доступ до місця їх знаходження, суду не надано. Ознайомлення з речовими доказами на стадії відкриття матеріалів кримінального провадження це право особи, а не обов`язок, яким обвинувачені та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 , розпорядились на власний розсуд, маючи достеменні відомості про наявність таких речових доказів. Захисник ОСОБА_18 була залучена вже під час перебування кримінального провадження у суді.
Посилання захисника ОСОБА_10 на те, що долучений до матеріалів кримінального провадження диск з відеозаписом слідчого експерименту не відповідає диску, який зазначений у протоколі, суд до уваги не приймає з огляду на наступне. Після проведення слідчих експериментів та перенесення відповідних файлів на DVD-R носій, було проведено огляд диску, вміст якого є ідентичний вмісту протоколів слідчих експериментів та відповідає вмісту протоколу огляду цього диску від 24.03.2017 р. І в протоколах слідчих експериментів від 24.03.2017 р. і в постанові про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів провадження від 27.03.2017 р., містяться посилання на один і той самий диск ARITA 8-16х DVD-R 120 Min/4.7 Gb. Наданий прокурором під час розгляду кримінального провадження запакований в паперовий конверт та скріплений печатками й підписом слідчого диск, містить виконані виробником написи: 4.7 Gb DVD-R KAKTUZ 8-16x.
Таким чином, у паперовому конверті міститься диск з написом KAKTUZ, а за твердженням захисника та описом у вищезазначених документах має міститись ARITA.
З цього приводу прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні послався на те, що це є опискою в описі диску.
Як видно з протоколу огляду від 24.03.2017 р., диск на який було записано відеофайли та вміст якого було відтворено при складанні даного протоколу огляду, одразу після складання даного протоколу був поміщений до паперового конверта та опечатаний. На час його відкриття безпосередньо у судовому засіданні паперовий конверт не мав жодних пошкоджень. Оскільки жодною зі сторін не заперечується, що вміст самого носія відповідає фактичним слідчим діям, які на ньому зафіксовані, наявність відмінності в описанні зовнішніх характеристик диску суд вважає несуттєвим, оскільки доказове значення у даному кримінальному провадження має не сам DVD-R диск як такий, як певний матеріальний об`єкт, а відеофайли, які на ньому містяться, і заперечень щодо змісту яких під час судового розгляду не було.
Не є обґрунтованими посилання захисника ОСОБА_18 на те, що стороною обвинувачення не надано доказів для кваліфікації дій саме за ч. 3 ст. 185 КК України.
Під проникненням розуміється незаконне вторгнення до сховища будь-яким способом. При цьому, обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати в цьому місці. Як встановлено під час судового розгляду обвинувачені, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом подолання огорожі проникли на територію дачної ділянки, яка їм не належить, дозволу власника не мали, а відтак не мали права перебувати на території даної ділянки. Сама територія дачної ділянки є сховищем, оскільки під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо). На час проникнення на територію дачної ділянки потерпілого обвинувачені усвідомлювали відсутність власника, свідомо проникали на територію дачної ділянки потерпілого, бачили наявність огорожі. Наявність умислу на проникнення підтверджується протоколами проведення слідчих експериментів та відеозаписами до них. Зазначені обставини спростовують доводи захисника щодо ненадання доказів стороною обвинувачення для кваліфікації дій саме за ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, його роль у скоєнні злочину.
Суд виключає з обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , що визначені в обвинувальному акті щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
Щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Такий психічний стан особи може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи та втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення цієї особи. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Даних про таку оцінку ОСОБА_7 своїх дій у матеріалах провадження немає та під час судового розгляду судом не встановлено.
Хоча під час судового розгляду ОСОБА_7 формально визнавав свою провину в інкримінованому йому злочині, проте взагалі відмовився правдиво розповісти про обставини вчинення інкримінованого йому злочину, щиро не розкаявся. Підлягає урахуванню й те, що в останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 поставив під сумнів свою винність в інкримінованому злочині, вказавши, що погодився на визнання вини і підтвердив вчинення злочину, оскільки йому було сказано, що йому нічого за це не буде.
З огляду на вищевикладене, суд не вбачає ані щирого каяття, ані активного сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, особу ОСОБА_9 , який раніше неодноразово судимий та вчинив злочин до закінчення строку покарання після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, за місцем мешкання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, його роль в скоєнні злочину.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, зважаючи на думку прокурора, потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченим, а також захисників обвинувачених, які просили виправдати обвинувачених в інкримінованому їм злочині, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті з відбуванням в кримінально-виконавчій установі.
Суд вважає, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , враховуючи їх ставлення до вчиненого та його наслідків, можуть бути виправлені та перевиховані лише в умовах ізоляції від суспільства, та не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 , а ст. 69 КК України до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин за даним вироком до повного відбуття призначеного строку покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2013 року, суд визначає остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Суд вважає, що призначення обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі у визначеному судом розмірі буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, та попередження вчинення ними нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Початок строку покарання ОСОБА_9 суд обраховує з моменту затримання, тобто з 21.04.2017 р.

З урахуванням вимог ст. 5, ч. 5 ст. 72 КК України, змін, внесених законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., які набрали чинності 21.06.2017 р., попереднє ув`язнення ОСОБА_9 має бути зараховано в строк призначеного покарання з 21.04.2017 р. до 20.06.2017 року, із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 слід обраховувати з його фактичного затримання.

Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою без зміни, оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та нівелюють наявні ризики.

Суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. На переконання суду наявні ризики невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків. Крім того, на думку суду обвинувачений ОСОБА_7 може ухилятись від суду, на що вказує неодноразове застосування до нього примусових приводів під час розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Обрати ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:

прибувати до суду за першою вимогою;

не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Строк покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту фактичного затримання.

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 березня 2013 року, та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 обраховувати з моменту затримання, тобто 21 квітня 2017 року.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 21 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Речові докази:

металеві двері та лутку до них, металеві пластини, швелери, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити ОСОБА_6 як законному власнику;

диск з записом слідчих експериментів від 24.03.2017 р. залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1