Номер провадження: 11/785/41/17
Номер справи місцевого суду: 1-6/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляцію прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чімкент, Казахстан, громадянин Російської Федерації і громадян Греції, працюючий водієм туристичної фірми «Волга Травел» м. Афіни, Греція, проживаючий АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючий по АДРЕСА_2 , раніше не судимого

Засуджений за ч. 2 ст.212 КК України до 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в розмірі 34 000 грн., з позбавленням права здійснювати перевезення товарів і громадян через кордон України строком на 2 роки.

На підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільненого від відбування покарання.

ВСТАНОВИВ:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 212 ч. 2 КК України, вчиненого при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 в період часу з 27 по 29 жовтня 2002 року, з ціллю здійснення контрабанди, за попередньою змовою з головним інспектором-начальником зміни митного контролю «Платонове» Котовської митниці ОСОБА_9 , який засуджений вироком Котовського районного суду Одеської області 10.12.2003 року, за ч. 2 ст.201, ст..364 ч. 3 КК України, за вказівкою ОСОБА_9 , отримав незаконний дозвіл на перевезення через митний контроль в митній зоні МПП «Платонове», товару в великих розмірах.

27.10.2002 року ОСОБА_7 погрузив до автобусу р/н НОМЕР_1 , належний грецькій фірмі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » товари, які розмістив в салоні, багажних відділеннях, конструктивних пустотах транспортного засобу, після чого виїхав з Греції по маршруту « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

29.10.2002 року, о 22:20 год., на вказаному автобусі «неоплан» перемістив товар через митний кордон України в МПП «Платонове», та 10.12.2002 року ОСОБА_9 видав розпорядження підлеглому не проводити митне оформлення товарів і пропустити їх через митний кордон України поза митного конторою.

При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, перемістили через митний контроль України, товари на загальну суму 432 748, 55 грн., що перевищує в тисячу и більше разів неоподаткований податками мінімум доходів громадян.

Після незаконного переміщення товарів через митний кордон України водій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були затримані працівниками ГУ БКОП СБ України.

В наслідок незаконних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , до державного бюджету України не надійшло 79 648,94 грн., що в тисячу и більше разів перевищую встановлений законодавством неоподаткований податками мінімум доходів громадян та є великими розміром, а саме, митний збір в сумі 436,74 грн. передбачений Постановою КМ України №65 від 27.01.1997 року «Про ставки і митні збори», митний збір в сумі 29346,93 грн., передбачений законом України «Про єдиний митний тариф України» №2097-ХІІ від 05.02.1992 року, податок на додану вартість в сумі 49865,27 грн., передбачений Законом України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 року, котрий вони були зобов`язані сплатити при перетинанні зазначених товарів через митний кордон України.

В апеляції від 15.05.2017 року зі змінами та доповненнями до раніше поданої апеляції прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 не оспорюючи в ході судового слідства обставин справи, кваліфікацію дій засудженого, доведеність його вини, просить вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2017 року скасувати, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч. 2 ст.201 КК України, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.201 КК України, закрити, на підставі ст.5 КК України у зв`язку з декриміналізацією та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року, у зв`язку з відсутністю складу злочину. За вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п «г» ст..1 та ст..6 Закону України «Про амністію в 2003 році» від 11.07.2003 року за №1131-ІV, в решті вирок залишити без змін, посилаючись на те, що суд в порушення вимог ст.371 КПК України (редакції 1960 року) не застосував закон, який полягав застосуванню, а також неправильно толкував закон, що суперечить його точному змісту. Суд неправильно застосовано положення законодавства України про амністію, та помилково звільнив засудженого від відбуття покарання на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», оскільки злочин було вчинено в 2002 році, в зв`язку з чим суд повинен був застосувати ЗУ «Про амністію в 2003 році», яким передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, що поліпшує становище особи.
Заслухавши доповідача, прокурора, який часткового підтримав апеляцію, дослідивши доводи апеляції та матеріали справи, апеляційний вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 в вчиненні злочину, передбаченого 212 ч. 2 КК України, як умисне ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, які входять до системи оподатковування, введених у встановленому законом порядку, особою, яка зобов`язана їх сплачувати, вчинене за попередньою змовою групою осіб, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оцінені судом. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам справи, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог КПК України (в редакції 1960 р).

В апеляції прокурор не ставить під сумнів доведеність вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненому злочині, а також призначене покарання.

Разом з тим, доводи апеляції прокурора щодо не застосування закону, який полягав застосуванню, а також неправильного толкування закону, що суперечить його точному змісту,заходять підтвердження.

Так, Відповідно до ст. 371 КПК України (в редакції 1960 року) неправильним застосуванням кримінального закону визнається незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню, застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, а також неправильне толкування закону, що суперечить його точному змісту.
Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Вироком суду на підставі п «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_10 звільнений від відбуття покарання.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вчинив злочин у 2002 році та має на утриманні мати ІНФОРМАЦІЯ_4 ,у якої немає інших утриманців.
Таким чином, ОСОБА_7 підпадає під дії п. «г» ст. 1 та ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2003 році», в зв`язку з чим суд повинен був застосувати положення ЗУ «Про амністію у 2003 році», оскільки цей закон поліпшує становище обвинуваченого.
На підставі наведеного, згідно вимог ст. 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наведених підстав, оскільки її доводи знайшли підтвердження, в зв`язку з чим вирок суду має бути змінений.

Керуючись ст.ст.365, 367, 371 КПК України (в редакції 1960 р.), апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляцію прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2017 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку абзаци другий, третій, четвертий.

Доповнити резолютивну частину вироку:

За вчинення злочину, передбаченого ст. 212 ч. 2 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. «г» ст. 1 та ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2003 році» від 11.07.2003 року, провадження в цій частині закрити.
В решті вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2