ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 08.08.2017р. за №0001902, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м.Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, навчається на 2 курсі ДНЗ «Запорізький професійний ліцей автотранспорту», не одруженого, не працюючого, раніше судимий: 1) 07.06.2016р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт, 31.08.2016р. знятий з обліку по відбуттю покарання; 2) 16.05.2017р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.190, ст.75,76 КК України до 1 року позбавленні волі з випробувальним терміном 1 рік, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, судимості за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічний злочин при таких обставинах:

Так, 08 серпня 2017р. приблизно о 19.30год. ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись біля школи №16, яка розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул.Воронезька, буд.2, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, під приводом здійснення телефонного дзвінку, незаконно заволодів у малолітнього ОСОБА_6 мобільним телефоном «Samsung G-350E», вартістю 1500,00грн., який належить ОСОБА_5 , яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні 18.09.2017р. пояснив, що в зазначений день та час він із своїм знайомим ОСОБА_7 прийшов на територію школи №16 по вул..Воронезькій м. Запоріжжя, де зустрів раніш малознайомого неповнолітнього ОСОБА_8 . Він попрохав у останнього мобільний телефон, щоб подзвонити своїй знайомій і, коли розмовляв по телефону, зайшов за кут будівлі школи. Коли він закінчив розмову і повернувся, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було. Він став шукати їх, щоб повернути телефон, але не знайшов. По дорозі додому він зустрів свого знайомого ОСОБА_11 і, оскільки йому потрібні були гроші, запропонував останньому вказаний мобільний телефон взамін на 250,00грн. Телефон він мав намір забрати та повернути ОСОБА_12 наступного дня. Але наступного дня до нього прийшли працівники поліції, яким він віддав сім-картки, які напередодні, перед передачею телефону ОСОБА_13 , витягнув з мобільного телефону. Він повністю визнає свою вину, але наміру заволодіти мобільним телефоном у нього не було, він бажав повернути телефон, але не встиг цього зробити.

В судовому засіданні 26.10.2017р. обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що у ОСОБА_9 він попросив телефон дійсно для того, щоб подзвонити. Він дзвонив своїй знайомій та машинально пішов за кут школи. На той момент він не мав наміру викрадати телефон. Але після того, як закінчив розмову, вийшов із-за кута будівлі та побачив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було, він вирішив залишити телефон собі. У нього була можливість повернути телефон, але він цього не зробив. Він ще деякий час був на території школи, а потім пішов по вул..Воронезькій, де зустрів свого знайомого ОСОБА_11 , якому запропонував купити у нього мобільний телефон. Він витягнув з телефону сім-картку, яку потім сховав в сусідньому під`їзді свого будинку, та передав ОСОБА_13 мобільний телефон, отримавши від нього 250,00грн. Гроші витратив на своє власні потреби. Вину визнає повністю, щиро кається в скоєному, просить суворо не карати. Також пояснив, що мешкає разом з бабусею та дідусем, батьків немає, він навчається на денному відділенні 2 курсу професійного ліцею, офіційно не працевлаштований.

В судовому засіданні судом за погодженням з учасниками судового провадження досліджені такі докази.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що їй належить мобільний телефон «Samsung G-350E», яким користується їх онук ОСОБА_14 . В зазначений день ввечері вона була вдома, коли прийшов онук і сказав, щоб вони йшли до райвідділу поліції писати заяву про викрадення мобільного телефону. Вона написала таку заяву і від онука їй стало відомо, що він дав телефон ОСОБА_15 подзвонити, однак останній телефон не повернув і зник з ним, онук довго шукав його, а потім пішов до поліції. Наступного дня телефон їм повернули. Претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру вона не має, на суворому покаранні не наполягає.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_16 один рік, іноді зустрічались в компанії спільних знайомих. В зазначений день ввечері вони зустрілись з ОСОБА_17 та ОСОБА_7 на території школи №16 по вул..Воронезькій м. Запоріжжя. ОСОБА_18 попросив дати йому мобільний телефон подзвонити. Він дав, нічого не підозрюючи, оскільки раніше вже були такі випадки і ОСОБА_18 повертав йому телефон. ОСОБА_18 йшов з телефоном попереду них з ОСОБА_7 , вони в деякий час зупинились біля незнайомого хлопця попити води і в цей час ОСОБА_18 зник з поля їх зору, зайшовши за кут школи. Коли, через 3-4хв. вони пішли за ним, його на кутом вже не було, хоча територію школи можливо було вільно продивитись. Вони декілька разів обійшли школу, але ОСОБА_19 не знайшли. Він попросив у стороннього пішохода подзвонити на свій номер, номер був вже відключений. Це було через 30хв., як ОСОБА_18 зник. Потім вони пішли в інші місця, де міг знаходитись ОСОБА_18 , але там його також не було. Через 40хв. вони з ОСОБА_7 розійшлися, він сам ще пошукав ОСОБА_19 , але не знайшов його, тому пішов до поліції писати заяву. Наступного дня працівники поліції повернули їм мобільний телефон, сім-картки та карту пам`яті.

Згідно з заявою ОСОБА_20 09.08.2017р. він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Samsung G-350E», який напередодні йому передав ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом від 09.08.2017р. старшим слідчим ОСОБА_21 в присутності понятих та за участю ОСОБА_20 , було оглянуто мобільний телефон «Samsung G-350E», в корпусі чорного кольору, в справному стані. ОСОБА_20 пояснив, що вказаний телефон він придбав у ОСОБА_4 08.08.2017р. за грошові кошти в сумі 250,00грн.

Згідно з заявою ОСОБА_4 09.08.2017р. він добровільно видав працівникам поліції дві сім-картки операторів мобільного зв`язку «МТС» та «Київстар», які він витягнув з мобільного телефону «Samsung G-350E» чорного кольору, яким він незаконно заволодів 08.08.2017р. у малознайомого хлопця на ім`я ОСОБА_22 біля школи №16 по вул..Воронезькій м. Запоріжжя.

Згідно з протоколом від 09.08.2017р. старшим слідчим ОСОБА_21 в присутності понятих та за участю ОСОБА_4 , було оглянуто дві сім-картки операторів мобільного зв`язку «МТС», «Київстар» та карта пам`яті. Як пояснив ОСОБА_4 , вказані сім-картки він витягнув з мобільного телефону «Samsung G-350E», яким він заволодів шахрайським чином 08.08.2017р. ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 10.08.2017р. вказані предмети визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та неупереджено обставини кримінального провадження, оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Ухвалюючи вирок, суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що визнає свою вину повністю. Разом з тим, не заперечуючи фактичних обставин справи, ОСОБА_4 вказав на відсутність у нього умислу на заволодіння мобільним телефоном шляхом обману, оскільки після здійснення дзвінка побачив, що ОСОБА_6 немає біля школи, він його шукав, але не знайшов, розраховував повернути телефон в подальшому. Вказані пояснення свідчать про фактичне невизнання ОСОБА_4 своєї вини.

Однак такі пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту з метою пом`якшення кримінальної відповідальності. Доводи обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вчинення вказаного кримінального правопорушення об`єктивно спростовуються наданими стороною обвинувачення доказами, які суд вважає належними та допустимими, тому приймає за основу при ухваленні вироку.

Так, на думку суду, вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 , які є логічними та послідовними. Підстав сумніватися в достовірності, правдивості пояснень вказаних осіб у суду немає. Жодних обставин, які б свідчили про заінтересованість останніх оговорити обвинуваченого, судом не встановлено.

Також його вина підтверджується письмовими доказами заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_20 про добровільну видачу мобільного телефону, сім-карток, протоколами їх огляду, які складені з дотриманням вимог чинного процесуального законодавства.

Оцінивши вказані докази, суд вважає, що відомості, які містяться в них, в достатній мірі підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та причетність до нього ОСОБА_4 .

Зокрема, суд вважає, що поведінка обвинуваченого під час подій 08.08.2017р. попросив подзвонити, знаючи, що ОСОБА_6 йому не відмовить, маючи реальну можливість, телефон не повернув, зник з місця події через незначний проміжок часу, відключив мобільний телефон, витягнув з нього сім-картки та сховав їх, продав телефон третій особі, отримані грошові кошти витратив на свої потреби, свідчить про направленість його умислу саме на заволодіння вказаним мобільним телефоном шляхом обману, з корисливих мотивів.

Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, а саме, заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, у вчиненні якого суд визнає його винуватим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, судимості за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, вчинив аналогічний злочин в період випробувального терміну, визначеного попереднім вироком суду, що свідчить про антисоціальну направленість його особистості та небажання стати на шлях виправлення.

Також суд враховує, що обвинувачений є працездатною особою, не працює, навчається на денному відділенні 2 курсу ДНЗ «Запорізький професійний ліцей автотранспорту», має постійне місце мешкання, виховувався в родині опікуна, мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

На підставі викладеного, з урахуванням думки потерпілої, яка не наполягає на суворому покаранні, претензій до обвинуваченого немає, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід обрати в мінімальному розмірі санкції ч.2 ст.190 КК України.

Крім того, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком суду, невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2017р., оскільки кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинив в період іспитового строку, визначеного попереднім вироком.

Виходячи з конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливо без ізоляції від суспільства і призначене покарання він повинен відбувати реально.

Підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили суд не знаходить і його слід залишити тим самим особисте зобов`язання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2017р. та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тим самим особисте зобов`язання.

Речові докази мобільний телефон «Samsung G-350E», дві сім-карти мобільних операторів «МТС» № НОМЕР_1 , «Київстар» № НОМЕР_2 , карта пам`яті об`ємом 8 Гб., які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити їй за належністю.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо вирок не було скасовано, він набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1

30.10.2017