Справа №472/404/17 07.03.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2017р., якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Звільнити його від відбування покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05.07.2017р. на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений вказує, що суд першої інстанції при постановленні рішення не вірно застосував норму закону, а саме п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», вважає, що в його випадку суд повинен був застосувати п. «б» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» в якому вказано, що амністія не застосовується до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин. Зазначає, що оскільки він засуджений за вчинення злочину середньої тіжкості, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тому він має право на застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»
Обставини встановлені судом першої інстанції.
30 листопада 2017 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Веселинівського районного суду Миколаївської області з клопотанням про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році".
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_5 суд першої інстанції зазначив, що засуджений, вчинив умисний злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, а тому амністія до нього не може бути застосована, оскільки, згідно з положеннями п. "а" ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» - амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_8 , який вважав ухвалу суду законною, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 раніше був засуджений 29.04.2009 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки; 22.06.2011 року Веселинівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 6 років позбавлення волі, 02.07.2015 року постановою Вознесенського міськрайонного суду звільнений умовно-достроково, не відбута частина строку 1 рік 11 місяців 20 днів. В період невідбутого покарання, призначеного вищезазначеним вироком ОСОБА_5 вчинив новий злочин.
Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року, який залишено в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2017 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, призначено узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 60 /шістдесят/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 /одна тисяча двадцять/ гривень.
Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, за даним вироком та за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2011 року, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік 11 /одинадцять/ місяців 12 /дванадцять/ днів, та штрафу в розмірі 1020 /одна тисяча двадцять/ гривень.
Тобто, засуджений ОСОБА_5 , вчинив умисний злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком. Тому, відповідно до положень п.а ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія до нього не може бути застосована.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532, ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, апеляційний суд,

постановив :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2017р., якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» - без змін.
Головуючий
Судді