03 січня 2018 року м. Вінниця
Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання в частині призначення повторної судово - психіатричної експертизи ОСОБА_5 , -
На думку скаржника, обставини скоєння ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння вказують на усвідомлення ним своїх дій та керування ними. Зокрема він з певним ступенем ретельності готувався до злочину, адже в нічний час, коли родина в повному складі відпочивала в будинку, вибрався на дах будинку скаржника, при цьому узявши із собою ємності з нафтопродуктами, ніж, сірники, папір та саморобний меч, який прив`язав до зап`ястя руки. Дружину скаржника ОСОБА_8 ОСОБА_9 намагався спалити заживо, облив її пальним, знаходячись на даху, бив шифер.
Крім того, батько ОСОБА_3 звертався до правоохороних органів з заявою про те, що ОСОБА_9 раніше попереджав, що готував ящики для родини та погрожував, що спалить будинок.
Згідно з характеристикою на ОСОБА_10 , виданою квартальним комітетом «Малі Хутори- Центр» за № 790 від 02.07.2015р., раніше скарг від сусідів, родичів, інших громадян чи органів внутрішніх справ про неналежну поведінку ОСОБА_10 , порушення ним громадського порядку чи спокою не надходило. Тобто, його поведінка раніше не викликала жодних зауважень.
Згідно з листом КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка» № 343 від 08.08.2014 року та довідкою цього ж закладу № 2-4059 від 07.07.2014 року ОСОБА_9 лише був консультований 20.12.2013 року лікарем-психіатром з діагнозом «Хронічний маячний розлад», після чого перебуває під консультативним спостереженням.
Так, рішенням Вінницького міського суду від 03.07.2015 року (вже після проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_11 в ході досудового розслідування) останнього примусово госпіталізовано до КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка», однак, в подальшому у зв`язку з покращенням стану здоров`я його переведено на амбулаторне лікування, яке він проходить і досі, незважаючи на наявність висновку експертизи про потребу у застосуванні до нього госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В ході досудового розслідування ОСОБА_9 відмовився давати будь-які покази, однак, згідно з показаннями його сина ОСОБА_12 батько ще на місці події пояснив сину, як і від кого той отримав тілесні ушкодження, після доставлення його до лікарні ОСОБА_9 від госпіталізації відмовився, що неможливо зробити не у свідомості до того ж, таку відмову нормально сприйняли та з нею погодились родичі ОСОБА_10 , серед яких і його син.
На думку скаржника, наведені обставини вказують на те, що досліджений висновок судово- психіатричної експертизи № 98 від 30.06.2015 року, згідно з яким ОСОБА_5 в момент скоєння суспільно небезпечного діяння страждав на хронічне психіатричне захворювання, не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними та перебуває в такому ж стані дотепер, суперечить матеріалам провадження та виникають сумніви щодо його правильності, висновки вказаної експертизи суперечливі. Крім того, з висновку судово- психіатричної експертизи №98 вбачається, що один із членів комісії ОСОБА_13 повинен був самоусунутись від проведення експертизи, оскільки підставою проведення експертизи була постанова слідчого ОСОБА_14 .
У зв`язку із викладеним з метою об`єктивного проведення розслідування кримінального правопорушення та по причині не визнання скаржником вірності дослідженого висновку судово- психіатричної експертизи № 98 від 30.06.2015 року, ОСОБА_3 24.11.2017 року було заявлено клопотання до процесуального керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про призначення судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручити іншому, більш кваліфікованому складу експертів в м. Києві або іншій установі окрім КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка» та просив на вирішення експертів поставити питання, вказані у переліку зазначеному у клопотанні від 24.11.2017 року.
01 грудня 2017 року надійшла відповідь, а саме: оспорювана постанова заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання в частині призначення повторної судово-психіатричної експертизи.
Прокурор ОСОБА_4 мотивував своє рішення тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016, яка відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області набрала законної сили 28.11.2016, прокурору повернуто клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру. Зазначена ухвала не містить жодних вказівок про необхідність направлення ОСОБА_5 до медичного закладу для проведення повторної судово-психіатричної експертизи.
Однак, на думку скаржника згідно з Кримінально Процесуальним Кодексом України, зокрема у ст.. 94 КПК України зазначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Також, відповідно до ч. 10 ст.. 101 цього кодексу висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
У своїй скарзі скаржник також посилається на ст. ст. 223, 243 КПК.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги за обставин, викладених у скарзі.
Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти скарги з тих підстав, що по кримінальному провадженню було вже проведено судово психіатричну експертизу № 98 від 30.06.2015 року, в якій у повній мірі надано відповіді на запитання, що зазначені у клопотанні скаржника та цікавлять останнього.
Крім того, кримінальне провадження в порядку ст. 291 КПК України було направлено з обвинувальним актом до суду, і хоча ухвалою суду цей обвинувальний акт було повернуто прокурору для усунення недоліків, в даному випадку слідчий відмовив скаржнику у задоволенні клопотання, крім його необгрунтованості, також на підставі листа від 03.10.2012 року за №223-1430/0/4-12 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за яким про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу. Такою ухвалою суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків. Ухвала негайно направляється прокурору для усунення зазначених у ній недоліків обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або для долучення необхідних додатків тощо.
Проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, в кримінальному провадженні не допускається. Докази, отримані при проведенні процесуальних дій, не визначених в ухвалі про повернення зазначених матеріалів кримінального провадження, згідно з ч. 8 ст. 223 КПК є недопустимими.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016, яка відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області набрала законної сили 28.11.2016, прокурору повернуто клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру. Зазначена ухвала не містить жодних вказівок про необхідність направлення ОСОБА_5 до медичного закладу для проведення повторної судово-психіатричної експертизи.
На підставі викладеного просить відмовити скаржнику.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження процесу, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом ст. 244 КПК України у разі відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання сторони захисту про залучення експерта особа, що заявила відповідне клопотання, має право звернутися з клопотанням про залучення експерта до слідчого судді.
Зі змісту клопотання ОСОБА_3 щодо проведення судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручити іншому, більш кваліфікованому складу експертів в м. Києві або іншій установі окрім КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка» та на вирішення експертів поставити питання вказані у переліку зазначеному у клопотанні від 24.11.2017 року, слідчим зроблено вірний висновок щодо безпідставності вказаних вимог клопотання, оскільки по кримінальному провадженню вже було проведено судово-психіатричну експертизу, в якій у повній мірі надані відповіді на запитання, що зазначені у клопотанні скаржника.
Суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_3 , що досліджений висновок судово- психіатричної експертизи № 98 від 30.06.2015 року, згідно з яким ОСОБА_5 в момент скоєння суспільно небезпечного діяння страждав на хронічне психіатричне захворювання, суперечить матеріалам провадження та виникають сумніви щодо його правильності, висновки вказаної експертизи суперечливі, оскільки вони грунтуються лише з власних міркуваннях та припущеннях скаржника. Причин вважати, що експерти, які надавали висновок судово- психіатричної експертизи № 98 від 30.06.2015 , внаслідок відсутності у них знань, упередженості чи з інших причин надали неправдиві висновки немає, тому необхідності у проведенні повторної експертизи не вбачається.
Також, вбачається безпідставність висновку скаржника, що член комісії судово- психіатричної експертизи № 98 від 30.06.2015 року ОСОБА_13 повинен був самоусунутись від проведення експертизи, оскільки підставою проведення експертизи була постанова слідчого ОСОБА_14 , яким не зазначено підстав для відводу, передбачених ст. 79 КПК України.
Відповідно до листа від 03.10.2012 року за №223-1430/0/4-12 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу. Такою ухвалою суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків. Ухвала негайно направляється прокурору для усунення зазначених у ній недоліків обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або для долучення необхідних додатків тощо.
Проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, в кримінальному провадженні не допускається. Докази, отримані при проведенні процесуальних дій, не визначених в ухвалі про повернення зазначених матеріалів кримінального провадження, згідно з ч. 8 ст. 223 КПК є недопустимими.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 107, 244, 303-307, 309 КПК України, -
Відмовити у задоволенні скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: