1Справа № 335/7195/17 1-кп/335/127/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого менеджером ТОВ «ТД «Імперіал», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не засудженого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;
ВСТАНОВИВ:
27.02.2017 року приблизно о 18 годині 05 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по проїжджій частині вул. Сєдова від вул. Перемоги в напрямку вул. Незалежної України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі будинку №5 по вул. Сєдова в м. Запоріжжя.
В цей же час ОСОБА_4 , діючи в якості пішохода, в районі будинку №5 по вул. Сєдова в м. Запоріжжя почав перетин проїжджої частини вказаної вулиці, рухаючись по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо за ходом руху водія ОСОБА_7 .
Для надання переваги в русі невстановленим пішоходам, а також пішоходу ОСОБА_4 у зустрічному для водія ОСОБА_7 напрямку перед нерегульованим пішохідним переходом зупинився невстановлений автомобіль з увімкненим світлом фар, що зі свого боку погіршило оглядовість для ОСОБА_7 в напрямку його руху.
27.02.2017 року приблизно о 18 годині 05 хвилин водій ОСОБА_7 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, діючи в порушення вимог п.п. 18.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, де сказано:
п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,
п.19.3. «У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення»,
маючи об`єктивну можливість виявити нерегульований пішохідний перехід, а також те, що перед ним для надання переваги в русі пішоходам запинився невстановлений автомобіль, який світлом фар погіршив видимість в напрямку його руху та зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію та відновити рух після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення, вказаних заходів не прийняв.
ОСОБА_7 діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху продовжив подальший прямолінійний рух в результаті чого скоїв наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи №665М від 12.04.2017, були спричинені тілесне ушкодження у вигляді: «закритих гвинтоподібних уламкових переломів обох кісток правої гомілки в нижній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості з утворенням субдуральних гематом в правій тім`яній області, закритого перелому кісток носу, набряку м`яких тканин в правій тім`яній області, рани в області правої брови, синця навколо лівого ока, обширних саден в області лоба, в правій тім`яній області, саден в області правого колінного суглобу, в області лівого колінного суглобу», що в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.
Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод №9-239 від 17.05.2017 року, невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п. 18.1,19.3 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти події ДТП шляхом виконання вимог п. 18.1 п.19.3 ПДР України..
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав повністю, розкаявся в скоєному і пояснив, що 27.02.2017 року приблизно о 18 годині 05 хвилин він керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по проїжджій частині вул. Сєдова від вул. Перемоги в напрямку вул. Незалежної України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі будинку №5 по вул. Сєдова в м. Запоріжжя. При підїзді до пішохідного переходу, пропустив одного пішохода, потерпілого не побачив із-за зустрічного автомобіля. Після наїзду на потерпілого, викликав поліцію, швидку допомогу. На лікування потерпілого купував медичні препарати на суму 7000 грн. Цивільний позов потерпілого визнає частково у розмірі 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, бо матеріальний його стан позбавляє його можливості відшкодувати моральну шкоду потерпілому у більшому розмірі.Також визнає витрати понесені потерпілим на правову допомогу адвоката у розмірі 3000 грн.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому з урахуванням змін обвинувачення.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, ознаками якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, п.п.1,3 абзацу 2 ППВСУ від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судоми кримінального покарання», суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином вмотивоване.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував шкоду потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд також враховує думку потерпілого ОСОБА_4 , який в суді підтвердив факт часткового відшкодування йому у добровільному порядку шкоди обвинуваченим, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, одружений, працює, на утриманні має неповнолітню дитину, за місцем роботи характеризується позитивно.
Суд, приймаючи до уваги наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, враховується також, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин та з необережності, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід обрати йому покарання, передбачене санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності - у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням в силу ст. 75 КК України.
Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує те, що внаслідок необережних дій обвинуваченого з джерелом підвищеної безпеки настали негативні наслідки для здоровя потерпілого, з метою попередження нових правопорушень, повязаних з порушенням ним Правил дорожнього руху України, вважає за необхідне призначити основне покарання з додатковим покаранням у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив про застосування щодо нього амністії оскільки у нього є на утриманні неповнолітня дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років;
Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 26 березня 2009 року, ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, 2009 року народження.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія Закону України «Про застосування амністії в Україні», тому він підлягає звільненню від відбування покарання, основного і додаткового, за п.в„ ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_4 суд керується нормами Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст.23,1166, 1167, 1192 ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Представник цивільного відповідача ПАТ „Страхова компанія „Юнівес, у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не надав.
Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_11 застрахована, що підтверджується договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - полісом № АК /0434834.
Порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди в даному випадку регулюється нормами глави 67 та ст. ст. 1166, 1192, 1167 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з ст. 3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) від 1 липня 2004 року, передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Зі змісту ст. ст. 23, 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що шкодою, яка підлягає відшкодуванню страховиком, є шкода, пов`язана, зокрема з лікуванням потерпілого, а саме: обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, та інше.
Згідно зі ст.25 у звязку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоровя час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітня плата, обчислена
відповідно до норм законодавства України про працю; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого суд виходить з наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 внаслідок ДТП зазнав середньої ступені тяжкості фізичних ушкоджень, внаслідок чого зазнав душевних страждань через втрату здоровя, які мали тривалий характер та призвели до змін в її житті.
Суд вважає що розмір моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., що спричинена ОСОБА_4 виходячи із сукупності її складових - ступеню страждань, тривалості часу, потрібного на відновлення попереднього стану, життєвих зв`язків, а також матеріальної спроможності обвинуваченого ОСОБА_7 , розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме такий розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілого ОСОБА_4 та підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_7 . Крім того з обвинуваченого слід стягнути витрати потерпілого на правову допомогу у розмірі 3000 грн., які визнані обвинуваченим, і підтверджені документально.
Відносно обвинуваченого запобіжний захід не обирався, клопотань про його обрання до суду не надходило.
Витрати на залучення експерта, не підтверджені матеріалами кримінального провадження.
Речові докази у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - 2 (два) роки обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від основного покарання у вигляді обмеження волі, з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі, і додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» .
Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 (пятнадцять тисяч) гривень, витрати на правову допомогу 3000 гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1