Справа № 341/724/17
Провадження № 11-кп/779/409/2017
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кукільники Галицького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого: 20.05.2016 року Галицьким районним судом за ч. 1 ст. 190 КК України до громадських робіт на строк 120 годин; 05.09.2016 року Галицьким районним судом за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 місяців 10 днів арешту; 06.04.2017 року Галицьким районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, судимість не знята і не погашена,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду від 06.04.2017 р., остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

До вступу вироку у законну силу залишено ОСОБА_8 обрану раніше міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 11.05. 2017 р.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання - строк його попереднього ув`язнення з 11.05.2017 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно та поєднаному з проникненням у житло.

Злочин вчинено за таких обставин:

14.04.2017 року близько 13 год. 30 хв. обвинувачений перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до свого знайомого ОСОБА_11 , який проживає у літній кухні свого нині покійного батька ОСОБА_12 , по АДРЕСА_2 та приніс йому тютюн. Зайшовши на вищевказане подвір`я, обвинувачений побачив, що літня кухня та житловий будинок зачинені і, зрозумівши, що ОСОБА_11 нема вдома, вирішив вчинити крадіжку чужого майна з помешкання його покійного батька. Переконавшись, що поблизу нікого немає і, за його діями ніхто не спостерігає, відкрив защіпку на вхідних дверях та безперешкодно зайшов на веранду. Там він підійшов до інших дверей, що вели безпосередньо у житловий будинок та були закриті на врізний замок, і із застосуванням фізичної сили лівим плечем натиснув на їх стулку, внаслідок чого вирвав лиштву і, відкривши таким чином двері, проник усередину будинку.

Перебуваючи у вказаному помешканні обвинувачений почав шукати майно, яке б можна було викрасти і, при цьому виявив у шафі шкатулку, під якою знаходились грошові кошти у сумі 500 грн., що належать рідній сестрі ОСОБА_13 ОСОБА_14 . Вказані грошові кошти він поклав у кишеню своїх штанів і продовжив шукати майно, яке б можна було викрасти. При цьому останній виявив у серванті ювілейну медаль «65 лет победы в Великой Отечественой войне 1941-1945 гг.», вартістю 50 грн., що належала покійній матері ОСОБА_15 , яку також таємно викрав.

У пошуках іншого майна обвинувачений зайшов до кладової кімнати, де побачив домашню консервацію, після чого знайшов пакет та поклав до нього одну скляну банку ємністю 3 л. із компотом, вартістю 40 грн., одну скляну банку ємністю 0.5 л. з варенням смородини, вартістю 25 грн. та одну скляну банку ємністю 0,5 л. з тушкованим м`ясом свинини, вартістю 60 грн.

З викраденим майном та грошовими коштами останній втік з місця вчинення кримінального правопорушення і, у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду па загальну суму 675 грн.

Окрім цього, 22.04.2017 року близько 10 год. ОСОБА_8 прийшов до свого знайомого ОСОБА_9 , який проживає по АДРЕСА_1 , щоб допомогти йому посадити картоплю. Зайшовши до житлового будинку ОСОБА_9 , обвинувачений попросив господаря піти до магазину та придбати спиртне і продукти харчування, поки він буде робити рядки для посадки картоплі на земельній ділянці.

ОСОБА_9 погодився на прохання ОСОБА_8 , після чого у його присутності вийняв із тумбочки у своїй кімнаті дерев`яну шкатулку з особистими документами та грошовими коштами, взяв з неї 100 грн. та поклав дану шкатулку з вмістом у ній 1 850 грн. у тумбочку та підсунув до її дверей стіл. Після цього ОСОБА_9 разом із обвинуваченим вийшли з житлового будинку, після чого ОСОБА_9 зачинив ключем замок у вхідних дверях будинку і, залишивши ключ у замку, пішов до магазину по спиртне та продукти харчування, а ОСОБА_8 направився на земельну ділянку ОСОБА_9 , яка знаходиться позаду подвір`я, щоб робити на грядках рядки для посадки картоплі.

При цьому, побачивши, де ОСОБА_9 зберігає грошові кошти, у нього виник умисел на таємне їх викрадення.

Для приведення свого злочинного наміру до виконання ОСОБА_8 дочекався поки ОСОБА_9 вийшов з подвір`я, після чого, переконавшись, що останній дійсно пішов до магазину і поблизу нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, повернувся до житлового будинку ОСОБА_9 , відкрив ключем замок у вхідних дверях та безперешкодно проник до помешкання. Там обвинувачений зайшов до кімнати, що розміщена справа від входу у коридор, де підійшов до тумбочки, відсунув від неї стіл та відчинивши дверцята тумбочки і вийнявши з неї дерев`яну шкатулку із вмістом особистих документів ОСОБА_9 та грошових коштів, таємно викрав з цієї шкатулки грошові кошти у сумі 1850 грн., які поклав до кишені своєї куртки і помістивши шкатулку на місце, вийшов з будинку, закрив ключем замок у вхідних дверях та пішов на земельну ділянку робити рядки для посадки картоплі.

За декілька хвилин, додому з магазину повернувся ОСОБА_16 і, в той час надворі почав падати дощ. ОСОБА_9 разом зі ОСОБА_8 зайшли у будинок, де на кухні розпили 0,25 л. горілки, після чого обвинувачений з викраденими грошовими коштами покинув господарство ОСОБА_16 і, в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 1850 грн.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Галицького районного суду від 29 червня 2017 року у зв`язку з істотним порушенням його права на захист і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду не роз`яснив мені право на безоплатну юридичну допомогу, а він через свою юридичну необізнаність не зміг реалізувати своє законне право на захист. За таких обставин вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 349 КПК України та ухвалив рішення про дослідження доказів за спрощеним порядком. Вказує, що суд першої інстанції визначив розмір шкоди без наявності експертизи щодо визначення вартості викраденого майна.

Крім того, вважає, що при постановленні обвинувального вироку щодо нього судом першої інстанції безпідставно враховано як обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину. Вказує, що згідно з ч.4 ст.67 КК України дана обставина не може ще раз враховуватись при призначенні покарання як така, що його обтяжує, оскільки повторність є ознакою злочину, в якому він обвинувачується;

- прокурор вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону. Свої доводи обґрунтовує тим, що із звукозапису судового засідання вбачається, що суд першої інстанції не роз`яснив право обвинуваченого на захист, зокрема, право обрати собі захисника або призначення йому захисника за рахунок держави. Крім того, вказує, що суд, приймаючи рішення про спрощений порядок дослідження доказів, не з`ясував в обвинуваченого чи розуміє він зміст обвинувачення та наслідки розгляду провадження згідно ч.3 ст.349 КПК України.

Просить скасувати вирок Галицького районного суду від 29.06.2017 року та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- прокурор підтримав вимоги, поданої заступником прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409,ч.1 ст. 412 КПК України підставою для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити справедливий вирок.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, прийняття рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються є правом суду першої інстанції, яке може бути використане судом на власний розсуд у разі переконання, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.349 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Так, відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3)вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції повинен не тільки переконатись в тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також і роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду справи по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані не були і суд не конкретизував обставини, стосовно яких він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів і стосовно яких учасники судового провадження позбавлені права оскарження в апеляційному порядку.

Таким чином , суд не з`ясував чи правильно розуміє ОСОБА_8 зміст цих обставин, не переконався у добровільності його позиції, та безпідставно в порушення вимог кримінального процесуального закону визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 стверджував, що не визнавав і не визнає в повному обсязі фактичні обставини вчинених злочинів викладені в обвинувальному акті в частині розміру викрадених грошових сум, вважає, що суд не роз`яснив йому належним чином право мати захисника, внаслідок чого було порушено його право на захист та призначено занадто суворе покарання.

Відповідно до вимог ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на захист.

Частина 2 ст.20 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст.ст. 59, 63 Конституції України та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.

Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (Санніно проти Італії рішення № 30961/03 від 27 квітня 2006 р) забезпечення ефективного захисту є обов`язком суду, а тому нероз`яснення обвинуваченому права мати захисника та обмеження цього права, незабезпечення ефективної правової допомоги є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В своїй апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, не роз`яснено йому право на безоплатну правову допомогу, оскільки він не мав можливості оплатити послуги захисника, розгляд справи в суді проводився без захисника, хоча він його допомоги потребував, оскільки через юридичну необізнаність не міг самостійно здійснювати свій захист. А через відсутність захисника та незнання закону, погодився на скорочений розгляд справи судом першої інстанції.

Як свідчить аудіозапис судових засідань, 12.06.2017 року у підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції з Івано-Франківською установою виконання покарань №12, де перебуває обвинувачений ОСОБА_8 , та 15.06.2017 року, коли розпочато судовий розгляд даного кримінального провадження по суті, після відкриття судового засідання, оголошення складу суду та роз`яснення права відводу, судом було встановлено, що обвинувачений отримав пам`ятку про права та обов`язки і стверджував, що йому зрозумілі його права.

Разом з тим, при розгляді справи судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 не було роз`яснено право мати захисника відповідно до ст.ст.48, 49 КПК України та те, що йому може бути призначено захисника із центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Колегія суддів вважає, що при зазначених обставинах судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 на кваліфіковану правову допомогу, чим порушено його право на захист, передбачене КПК України, Конституцією України та п. с) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи те, що судом було допущено процесуальні порушення, які не можуть бути виправлені при апеляційному розгляді, в тому числі і ті, що визначені в ст.412 КПК України як істотні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, слід призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити сторонам необхідні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і більш ретельно перевірити доводи обвинуваченого, в тому числі щодо суворості призначеного покарання.

Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_8 , колегія суддів, враховуючи положення ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін, продовживши строк тримання його під вартою на 30 днів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в Галицькому районному суді Івано-Франківської області.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжити на 30 днів до 24 жовтня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5