АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3739/17 Номер провадження 11-кп/786/848/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001456 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 7 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіровське, Чорноморського району, АР Крим, який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

13.06.2017 Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання повністю поглинуто покаранням призначеним вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.06.2017 о та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання чотири роки шість місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання за цим вироком ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.05.2017 по 20.06.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 2 травня 2017 року приблизно о 18.00 год у під`їзді № 6 будинку АДРЕСА_2 , повторно, відкрито, шляхом ривка, заволодів золотим ланцюжком 585 проби вагою 5,95 грам, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 7 000 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, вказуючи на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та осоті обвинуваченого,через м`якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Київського районного суду м. Полтава від 13.06.2017, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд неналежно оцінив негативну характеристику обвинуваченого,кількість судимостей у обвинуваченого , відсутність роботи, не відшкодування обвинуваченим шкоди.
В апеляційній скарзі обвинувачений, мотивуючи тим, що він свою вину визнав, щиро розкаявся, співпрацював з органами досудового розслідування, просить пом`якшити покарання, а також, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати йому у строк покарання строк тримання під вартою з 23.05.2017 до набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого,який просив призначити йому покарання 4 роки позбавлення волі, якщо так дозволяє Кримінальний кодекс України, захисника в підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу подану прокурором ОСОБА_9 та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на те, що призначене покарання є справедливим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження у суді першої інстанції свою вину у вчиненому злочині визнав, фактичні обставини провадження учасниками не оспорювалися, через це суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Тому колегія суддів згідно ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряє фактичні обставини кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме як повторне відкрите викрадення чужого майна, за який його засуджено, грунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України та обвинуваченим не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, визнання вини у вчиненому злочині, те, що шкода потерпілій не відшкодована, те що новий злочин обвинувачений вчинив протягом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Твердження обвинуваченого про неврахування судом наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та визнання вини, є необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції у своєму вироку вказану обставину врахував.

Також вимоги обвинуваченого про зарахування йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23.05.2017 по день набрання вироку законної сили не підлягають задоволенню, оскільки норма ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) щодо зарахування строку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, втратила чинність 20.06.2017 на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017, тому строк попереднього ув`язнення необхідно обвинуваченому зарахувати з 23.05.2017 до 20.06.2017 - дати дії ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року).

Разом з цим доводи прокурора про неврахування судом негативної характеристики також є безпідставними, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які характеристики на обвинуваченого, а наявність судимостей судом враховано при призначенні покарання.

Таким чином призначене ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 7 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4