ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа №201/2853/18
№1-кс/201/2815/2018
У Х В А Л А
іменем України
02 квітня 2018 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ліквідатора ТОВ «РИЖКОФФ» - арбітражний керуючий ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого з ОВС ВКРП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 06 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000447 від 09 жовтня 2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ліквідатор ТОВ «РИЖКОФФ» - арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, постанова є незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, невідповідності висновків слідчого викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить зобов`язати слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень та направити матеріали кримінального провадження прокурору Дніпропетровської області для організації належного досудового розслідування.
У скарзі ліквідатор ТОВ «РИЖКОФФ» - арбітражний керуючий ОСОБА_3 посилається на те, що в постанові про закриття кримінального провадження, слідчим не врахована та обставина, що ОСОБА_5 був керівником до 03.09.2013 року з 03.09.2013 року керівником став ОСОБА_6 , місцезнаходження якого не встанволено, не виявленого його участь, не надана правова оцінка діям посадових осіб банкрута щодо знищення бухгалтерської документації та майна банкрута, щодо поновлення документації згідно вимог Податкового кодексу України та щодо зазначених договірних відносин. Також у оскаржуваній постанові слідчий не наводить жодної із ознак об`єктивної та суб`єктивної та суб`єктивної сторони у мотивувальній частині постанови. Крім того, вказує, що на даний час триває ліквідаційна процедура щодо банкрута. Таким чином, слідчий не забезпечив ефективного розслідування у даному кримінальному провадженні. Проведене ним досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Слідчий допустив порушення процесуальних норм, не встановив спричинення матеріальної шкоди ТОВ «РИЖИКОФФ», Тобто слідчий не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій.
Заявник у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої просив справу розглядати без його участі, скаргу підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, що з урахуванням ч.6 ст.9 КПК України, дозволяє слідчому судді застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.
Представник прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про місце час та дату слухання справи, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу та додані до неї матеріали, приходить до наступного.
Як убачається з матеріалів справи в слідчому управлінні фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровської області, перебуває кримінальне провадження № 0000447 від 09.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України та постановою від 06.12.2017 року кримінальне провадження № 0000447 від 09.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України, було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину.
що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь- які фактичні дані, а також докази
Вказана постанова вмотивована тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь- які фактичні дані, а також докази, що свідчать вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України, тому, що податки з злочинної діяльності не сплачуються, відсутній суб`єкт злочину, передбачений ст.212 КК України. А також те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь- які фактичні дані, а також докази, що вказують на осіб які займалися незаконною діяльністю, що свідчить вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205 КК України, тобто дії, що створювали перереєстрацію підприємств з метою надання послуг з прикриття незаконної діяльності. Зібрані матеріали досудового розслідування не дають законних підстав для висунення підозри та складання обвинувального акту, а додаткові докази зібрати не надається можливим.
Водночас, слід звернути увагу на наступне.
Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, крім того до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).
В той же час, за наведеними у скарзі доводами, орган досудового розслідування не провів всі необхідні заходи та закрив кримінальне провадження передчасно, що дає підстави для висновку про те, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 25, 303-307 КПК України,
УХВАЛИВ:
Скаргу ліквідатора ТОВ «РИЖКОФФ» - арбітражного керуючого ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого з ОВС ВКРП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 06 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000447 від 09 жовтня 2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України задовольнити.
Постанову старшого слідчого з ОВС ВКРП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 06 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000447 від 09 жовтня 2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1