Справа № 192/319/18
Провадження № 1-кп/192/133/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Балхаш Джезказганської області, Казахстан, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , має середню освіту, не одружений, військовозобов`язаний, громадянин України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 знаходячись на огородженій території домоволодіння АДРЕСА_3 16 січня 2018 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, зайшов через хвіртку огорожі, тим самим проник на огороджену територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_5 , із корисливих спонукань, з метою особистої наживи, шляхом демонтажу таємно викрав фрагмент металевої огорожі, вартістю 283 гривні 79 копійок, розташованої на подвір`ї домоволодіння біля літньої кухні. З викраденим ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
ОСОБА_3 своїми діями завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 283 гривні 79 копійок.
В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.
ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину. В судовому засіданні пояснив, що 16 січня 2018 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, він зайшов через хвіртку огорожі на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_5 де шляхом демонтажу викрав фрагмент металевої огорожі, розташованої на подвір`ї домоволодіння біля літньої кухні. Викрадене він здав на метал, за що отримав 50 гривень, оскільки не мав коштів для існування.. У вчиненому щиро каявся, вважаючи що на даний час став на шлях виправлення, просив суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 , яка про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, заявою просила розглядати кримінальне провадження за її відсутності. В заяві зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, покарання просила призначити на розсуд суду (а.с.22). З`ясувавши думку учасників судового провадження суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності потерпілої з урахуванням положень ст. 325 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Вина встановлена та доведена поза розумним сумнівом, а така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, на сукупності неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо чітких та узгоджених між собою.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить з положень ст. 65 КК України та принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Під час розгляду справи було встановлено обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Судом при вирішенні питання про призначення покарання враховано, що обвинувачений є раніше не судимою особою, проте за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а саме те, що обвинувачений під час судового розгляду щиро розкаявся у вчиненому, тому суд вважає, що покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України з наближенням до мінімальної межі строку покарання.
В той же час суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, згідно ст.76 КК України.
Визначаючи строк випробування, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити мінімальний строк випробування, передбачений ст. 75 КК України з метою виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Суд вважає, що мінімальний строк випробування буде достатнім для стимулювання обвинуваченого до законослухняної поведінки та виправлення.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75,76 КК України, ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілій.

Головуючий: суддя ОСОБА_1