Провадження № 1-кс/369/3099/17
УХВАЛА
Іменем України
06.10.2017 року м. Київ
Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000556 від 23.08.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.192 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000556 від 23.08.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.192 КК України.
Свої вимоги слідчий мотивує тим, що у провадженні слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області знаходиться кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000556 від 23.08.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.08.2017 до Києво-Святошинської місцевої прокуратури в Київській області надійшла заява від громадянки ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , щодо неправомірних дій зі сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що вироком від 14.04.2010 року Києво-Святошинського суду Київської області гр. ОСОБА_4 , засуджено до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

23.10.2010 року Ухвалою Апеляційного суду Київської області постановлений вирок залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 09.12.2010 року вирок суду першої інстанції та ухвали інстанції змінені. А саме зменшено суму стягненої матеріальної шкоди.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2015 вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2010 року у кримінальній справі щодо ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 185 КК України скасовано та у кримінальній справі призначено судовий розгляд за ново виявленими обставинами.

Постановою від 31.01.2017 року Києво-Святошинського району суду Київської області кримінальна справа повернута керівнику Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для організації додаткового розслідування.

Під час допиту якості потерпілої громадянки ОСОБА_4 встановлено, що 09.06.2017 до Києво-Святошинського районного суду Київської області нею надіслано клопотання про застосування повороту виконання вироку в частині конфіскації майна, яке є її власністю. Так ОСОБА_7 на ОСОБА_6 вступили в злочинний зговір з метою недопущення повернення майна, уклали нікчемні угоди та документи на відчуження нерухомого майна та земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

09.06.2017 до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про застосування повороту виконання вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2010 (зі змінами відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 09.12.2010 року) в частині конфіскації майна та в частині судових витрати на користь експертних установ, в якому ОСОБА_4 просить повернути їй або іншій особі, визначеній судом, під відповідальне зберігання 200000 доларів США, які передані на виконання скасованого вироку суду першої інстанції та ювелірні вироби, які передані ОСОБА_5 на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.02.2010 року та акту № 440/2-1 від 02.03.2012 року вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду, та передачі їх стягувачу, та додатку до акту від 02.03.2012 року; зобов`язати повернути її або іншій особі, визначеній судом, під відповідальне зберігання 878079,78 грн., які перераховані ОСОБА_5 на виконання скасованого вироку суду.

В порядку вирішення питання про поворот виконання постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.08.2017 накладено арешт на домоволодіння - будинок загальною площею 511,7 кв.м., житловою площею - 174,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майно, видане 09.09.2010 виконкомом Гореницької сільської ради на підставі рішення № 2/7 від 31.08.2010 року.

Натомість, рішенням державного реєстратора 14.08.2017 відмовлено у внесенні до Державного реєстру обтяження з тих підстав, що даний будинок зареєстрований 10.07.2017 року на іншу особу, ніж та, яка зазначена в постанові від 01.08.2017, а саме - на ОСОБА_6 .

Разом із цим встановлено, що 10.07.2017 державним реєстратором Київської обласної філії комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області ОСОБА_8 на підставі договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 07.07.2017 року, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:5001 площею 0, 25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , а також рішення про державну реєстрацію прав на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 511, 7 кв.м, житлова площа 174, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_6 .

Одночасно із цим, будь-які відомості щодо нотаріального посвідчення вказаних договорів про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні, що може свідчити про прийняття вказаних рішень державним реєстратором з порушеннями вимог ст.ст. 220, 334, 657 ЦК України.

При цьому згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000556 подано скаргу до Міністерства юстиції України на вказане рішення державного реєстратора від 10.07.2017, вхідний № 21303-0-32-17 від 23.08.2017 року.

Згідно виписки з реєстру прав на нерухоме майно власником земельної ділянки та приватного будинку, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 є громадянин ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, вищевказані об`єкти нерухомого майна у даному кримінальному провадженні є об`єктом кримінально-протиправних дій та засобом вчинення кримінального правопорушення, та є доказом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України. Крім того, на цей час існує обґрунтована загроза, що в разі невжиття заходів забезпечення кримінального провадження на вказані земельні ділянки, зелені насадження, якими вони вкриті можуть бути пошкоджені, зіпсовані, знищені, а спірні об`єкти нерухомості можуть бути повторно відчужені.

Відповідно до постанови прокурора від 05.10.2017 вищевказані земельна ділянка та житловий будинок визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000556 від 23.08.2017 року .

Враховуючи вищевикладене, є достатні підстави вважати, що вищевказані вище об`єкти: земельна ділянка та приватний будинок, тому відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, враховуючи, що вказані земельні ділянки майже відразу відчужені власником ОСОБА_5 , а новий власник ОСОБА_6 доводиться рідним братом ОСОБА_5 , вказані особи можуть бути зацікавленими у результатах досудового розслідування та причетними до вчинення кримінального правопорушення, що розслідується, то в такому разі повідомлення вказаних осіб щодо розгляду цього клопотання може створити реальну загрозу зміни або знищення зелених насаджень, внаслідок чого вказане клопотання згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України може бути розглянуте слідчим суддею без виклику осіб, у володінні яких вони знаходяться.

Згідно положення ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним участині другій статті 167 цього Кодексу.
Згідно п. 1, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні дані вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, або одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.107 КПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі.
Вивчивши клопотання, додані до нього документи, матеріали кримінального провадження, вислухавши прокурора, приходжу до переконання, що клопотання обґрунтоване, підлягає до задоволення, оскільки прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.192 КК України, зазначене у клопотанні нерухоме майно є предметом злочину, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. Крім того, вважаю, що незастосування заборони розпорядження вказаним майном може привести до їх реалізації, пошкодження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт, до скасування у передбаченому кримінальним процесуальним кодексом порядку, на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером № :01:004:5001, що належить ОСОБА_6 .

Накласти арешт, до скасування у передбаченому кримінальним процесуальним кодексом порядку, на приватний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 .

Ухвала виконується слідчим негайно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (пяти) днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1