Справа № 573/2292/17
Номер провадження 1-кп/573/216/17

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,
потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 26 жовтня 2017 року за № 0000620 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, не працюючої, неодруженої, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої

за ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
20 липня 2017 року в обідній час ОСОБА_4 , перебуваючи на одній з центральних вулиць м. Білопілля, зустріла свого знайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_8 , яка володіла відомостями про пін-код належної ОСОБА_5 банківської картки ПАТ КБ «Приват Банк» з номером рахунку № НОМЕР_1 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом зловживання довірою. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 з метою зателефонувати, взяла мобільний телефон у ОСОБА_9 та відійшла із вказаним телефоном до банкомата, розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Макаренка, 7, та скориставшись функцією заняття готівки в банкоматі без карти, використавши мобільний телефон ОСОБА_5 , на який надійшов дзвінок з банку про підтвердження операції, зняла грошові кошти в сумі 200 грн., належні останньому. Після цього, ОСОБА_4 вхідний дзвінок банку видалила, а мобільний телефон повернула власнику.

Крім того, не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_4 15 серпня 2017 року в обідній час, перебуваючи на одній з вулиць м. Білопілля, знову випадкового зустріла свого знайомого ОСОБА_5 . У цей час у ОСОБА_4 , яка володіла інформацією про пін-код банківської картки ПАТ КБ «Приват Банк» з номером рахунку № НОМЕР_1 знову виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 попросила ОСОБА_5 на деякий час надати їй належний йому мобільний телефон, мотивуючи терміновим дзвінком певній особі та відсутністю коштів на її особистому мобільному терміналі, у подальшому, отримавши телефон відійшла до банкомата ПАТ КБ «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, 28., та скориставшись функцією знаття готівки у банкоматі без відповідної картки, використавши мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 , на який надійшов дзвінок з банку про підтвердження операції, зняла грошові кошти в сумі 400 грн., які належали останньому. Надалі вона видалила відомості з мобільного телефону щодо вхідного дзвінка та повернула його власнику приблизно через 10 хвилин, при цьому, не повідомила ОСОБА_5 про факт зняття коштів з належної йому банківської картки.

Крім того, не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_4 16 серпня 2017 року у точно не встановлений досудовим розслідуванням час близько 13.00 години у м. Білопілля, знову випадково зустріла свого знайомого ОСОБА_5 . У цей час у ОСОБА_10 , яка володіла відомостями про пін-код банківської картки № НОМЕР_1 належної ОСОБА_5 , знову виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом зловживання довірою. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 вкотре попросила ОСОБА_5 на деякий час надати їй належний йому мобільний телефон, мотивуючи терміновим дзвінком певній особі та відсутністю коштів на її особистому мобільному терміналі. У подальшому, отримавши телефон відійшла до банкомата ПАТ КБ «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, 28, та скориставшись функцією знаття готівки у банкоматі без відповідної картки, використавши мобільний телефон знайомого ОСОБА_5 , на який надійшов дзвінок з банку про підтвердження операції, зняла грошові кошти в сумі 200 грн., які належали останньому. Після чого, намагалась зняти ще 500 грн., проте у вказаному банкоматі закінчились гроші, тому ОСОБА_4 попрямувала до іншого банкомату, який розташований по вул. Макаренка, 7, де аналогічним чином зняла ще 500 грн. Після цього, ОСОБА_4 видалила відомості щодо вхідного банківського дзвінку з мобільного телефону та повернула його власнику приблизно через 15 хвилин, при цьому, не повідомила ОСОБА_5 про факт зняття коштів з належної йому банківської картки.

Таким чином, ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою заволоділа майном ОСОБА_5 , а саме - грошовими коштами на загальну суму 1 300 грн.

Виконуючи вищевказані дії ОСОБА_4 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди власнику та бажала їх настання, тобто вчинила злочин з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, дала покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердила, що вона 20 липня 2017 року в обідній час, перебуваючи на одній з центральних вулиць м. Білопілля, зустріла свого знайомого ОСОБА_5 . Вона знала про пін-код належної йому банківської картки ПАТ КБ «Приват Банк» з номером рахунку № НОМЕР_1 , оскільки раніше допомагала знімати з картки пенсію та розраховуватися нею у магазині, і неї виник умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами. Вона, з метою зателефонувати, взяла мобільний телефон у ОСОБА_9 та відійшла із вказаним телефоном до банкомата за адресою: м. Білопілля, вул. Макаренка, 7, де скориставшись функцією заняття готівки в банкоматі без карти, використавши мобільний телефон ОСОБА_5 , на який надійшов дзвінок з банку про підтвердження операції, зняла грошові кошти в сумі 200 грн., потім вхідний дзвінок банку видалила, а мобільний телефон повернула власнику. Крім того, 15 серпня 2017 року в обідній час, перебуваючи на одній з вулиць м. Білопілля, вона знову випадкового зустріла свого знайомого ОСОБА_5 та знову вирішила таким чином зняти грошові кошти із його рахунку. Попросила телефон подзвонити, і отримавши телефон відійшла до банкомата ПАТ КБ «Приват Банк» за адресою: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, 28, де за допомогою функцією знаття готівки без відповідної картки, використавши мобільний телефон ОСОБА_5 зняла гроші в сумі 400 грн., та видалила відомості щодо вхідного дзвінку з телефону та повернула його власнику. 16 серпня 2017 року в обідній час вкотре випадково зустріла свого знайомого ОСОБА_5 та аналогічним чином у банкоматі ПАТ КБ «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, 28 зняла грошові кошти в сумі 200 грн., після чого хотіла зняти ще 500 грн., але закінчилися кошти, тому вона в іншому банкоматі по вул. Макаренка, 7 в м. Білопіллі зняла ще 500 грн. Про факти зняття коштів з належної ОСОБА_5 банківської картки, останнього не повідомляла, а всього зняла 1300 грн.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останньої, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Суд вважає, що зазначеними вище умисними діями ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, а саме : заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство) та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєних нею злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 190 КК України) та середньої тяжкості (ч. 2 ст. 190 КК України).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди.

На підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд враховує також особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, неодружена, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винної, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення та виховання засудженої, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченій покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченої, у виді штрафу, який остання може сплатити, так як вона отримує стипендію за місцем навчання.
Разом з цим, прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення обвинуваченої від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом остання є матір`ю двох малолітніх дітей, щодо яких не позбавлена батьківських прав.

Аналогічне письмове клопотання подала до суду і обвинувачена ОСОБА_4 (а. с. 38 ).

Потерпілий ОСОБА_5 проти застосування до обвинуваченої Закону України «Про амністію у 2016 році» і звільнення останньої від покарання не заперечував.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія вказаного закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення невеликої та середньої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності 07 вересня 2017 року є матір`ю двох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо яких не позбавлена батьківських прав, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 32-33 ).

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені, амністія до неї не застосовувалася, останній роз`яснено наслідки застосування амністії, а саме що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом вона є матір`ю дітей до 18 років, стосовно яких не позбавлена батьківських прав, кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується не є тяжкими або особливо тяжкими, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченої, зокрема, передбачає звільнення її від призначеного покарання, суд вважає необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_4 та звільнити її від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілий ОСОБА_5 заявив до обвинуваченої цивільний позов про стягнення 1 400 грн. матеріальної шкоди, яка складається з 1300 грн. грошових коштів, якими обвинувачена незаконного заволоділа та 100 грн. за банківську роздруківку руху коштів на його рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що злочинними діями обвинуваченої ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 була спричинена матеріальна шкода в сумі 1 300 грн.

28 листопада 2017 року ОСОБА_4 частково відшкодувала потерпілому 900 грн., про що свідчить розписка в матеріалах справи ( а. с. 18). Таким чином, з обвинуваченої ОСОБА_4 підлягає стягненню ще 400 грн.
Щодо відшкодування 100 грн., які були витрачені ОСОБА_5 на роздруківку руху коштів на його рахунку, суд вважає за необхідне в цій частині відмовити, оскільки доказів понесення даних витрат, тобто квитанції про сплату банку вказаних коштів суду не надано.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази: виписка ПАТ КБ «Приват Банк» по витратам по картці/рахунку № НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_5 за період з 20 липня по 18 серпня 2017 року на 3 арк. - залишити в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон «NOMI» сірого кольору з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 , що зберігається під розпискою у потерпілого залишити останньому як власнику (а. с. 35-36).

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, і призначити їй покарання за цим законом:

-за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., призначеного за даним вироком суду на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 400 ( чотириста) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази: -виписка ПАТ КБ «Приват Банк» по витратам по картці/рахунку № НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_5 за період з 20 липня по 18 серпня 2017 року на 3 арк. - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «NOMI» сірого кольору з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 , що зберігається під розпискою у потерпілого залишити останньому як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя