Дата документу Справа № 200/5046/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1623/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 200/5046/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ст.371 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000536, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, маючого вищу освіту, судді Бабушкінського районного суду м. Дніпро, раніше не судимого, в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 375 КК України,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 375 КК України, прокурору Дніпропетровської області в зв`язку з невідповідністю його вимогам кримінально-процесуального кодексу України.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, на розгляд Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000536 від 31.07.2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 375, ч. 3 ст. 371 КК України, після усунення недоліків обвинувального акту, зазначених в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2016 року та ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 24.05.2016 року.

Під час підготовчого судового засідання суд, встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зазначив наступне.

Виклад об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, ч. 3 ст. 371 КК України, їх фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є не конкретними, що свідчить про порушення органом досудового розслідування права обвинуваченого на захист.

ОСОБА_8 висунуте обвинувачення як у завідомо незаконному триманні під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які визнані потерпілими у справі, так і у завідомо незаконному домашньому арешті ОСОБА_19 . Тобто, незаконні дії судді ОСОБА_8 з обрання завідомо незаконного домашнього арешту ОСОБА_19 призвели до грубого порушення конституційних прав останнього. При цьому, згідно змісту обвинувального акту потерпілої особи на прізвище ОСОБА_19 , щодо якої було застосовано завідомо незаконний домашній арешт, у даному кримінальному провадженні немає.

Відповідно до положень ст. 371 КК України суб`єктом даного злочину є представники оперативних підрозділів, слідчий або прокурор. Із тексту обвинувального акту вбачається, що окрім обвинуваченого ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні інші особи, які можуть бути суб`єктами даного злочину, до кримінальної відповідальності не притягувалися, і обставини стосовно дій певних осіб щодо завідомо незаконного затримання або тримання під вартою не з`ясовувалися.

В тексті обвинувального акту зазначається про порушення норм ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції закону, що діяла до 02.02.2014 року, що також свідчить про порушення органом досудового розслідування і прокуратури права обвинуваченого на захист, оскільки особа обвинувачується не у порушенні чинних на момент вчинення злочину положень цього закону.

Крім того, обвинувальний акт, містить деякі невідповідності, а саме: у реєстрі матеріалів досудового розслідування, п. 27 розділу 1 зазначено про те, що ОСОБА_8 вручене повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 375, ч. 2 ст. 371 КК України 07.03.2015 року, а згідно п. 12 розділу 2 письмове повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 375 КК України.

ск П об

BE

За таких обставин, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Так, Законом України від 13.04.2012 року № 4651-VI прийнятий Кримінальний процесуальний кодекс України, у відповідності до вимог якого складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000536. Однак, судом першої інстанції підставою повернення обвинувального акту прокурору зазначено невідповідність його вимогам кримінально-процесуального кодексу України (резолютивна частина ухвали), тобто нормативного акту, якого в законодавстві України не існує. Крім того, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що обвинувальний акт є неконкретним і судом вказуються недоліки, викладені у фактичних обставинах інкримінованих кримінальних правопорушень. Направляючи обвинувальний акт до суду для розгляду, прокурор виклав обставини, які вважав встановленими та доведеними, зазначив правову кваліфікацію з посиланням на положення закону та сформулював обвинувачення. Натомість, в порушення вимог КПК України, в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017 року загально зазначено, начебто, порушення вимог ст. 291 КПК України, при цьому, суд першої інстанції, при проведенні підготовчого засідання, вийшов за межі питань, передбачених ст. 314 КПК України та перейшов до оцінки дій обвинуваченого та перевірки правильності формулювання обвинувачення, надав оцінку фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті, без дослідження будь-яких доказів. Разом з тим, прокуратурою Дніпропетровської області перевірялись факти незаконного затримання або тримання під вартою осіб представниками правоохоронних органів Дніпропетровської області, так 04.02.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000093 за фактом скоєння працівниками Кіровського, Бабушкінського та ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, що спричинила тяжкі наслідки, завідомо незаконного затримання та притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності під час кримінального переслідування учасників Дніпропетровського Євромайдану від 26.01.2014 року, службового підроблення, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 371 КК України. Підставою для реєстрації кримінального провадження №0000093 стала наявність відомостей про скоєне кримінальне правопорушення. 30.12.2016 року кримінальне провадження №0000093, яке розпочато 04.02.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 371 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діях слідчих територіальних підрозділів Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та прокурорів прокуратури м. Дніпропетровська складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 371 КК України. Істотно порушуючи вимоги Кримінального процесуального кодексу України, суд першої інстанції, без дослідження будь-яких доказів та встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень, явно виходячи за межі висунутого обвинувачення, зазначив в ухвалі, що досудовим слідством не з`ясовано обставини ініціювання слідчими, прокурорами застосування запобіжних заходів відносно 9 потерпілих і одного свідка у даному кримінальному провадженні. Крім того, суд першої інстанції безпідставно зазначив в ухвалі про те, що ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (закон у редакції, що діяла до 02.02.2014 року), який не був чинним на момент вчинення злочину, оскільки до статей Закону, на які йде посилання в обвинувальному акті, з моменту прийняття Закону і до вчинення ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень жодного разу зміни не вносились. Крім того, судом першої інстанції проігноровано, передбачене законодавцем й право прокурора змінювати та висувати нове обвинувачення під час судового розгляду, як це передбачено вимогами ст.ст. 338, 339 КПК України, якщо у ході судового слідства будуть встановлені недоліки чи неточності при складанні обвинувального акту, які підлягають доказуванню. Відсутність у ОСОБА_19 , особи щодо якої суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 було застосовано завідомо незаконний домашній арешт, статусу потерпілого, ніяким чином не може вплинути на забезпечення права на захист обвинуваченого, тому в цій частині висновки суду першої інстанції істотно порушують вимоги кримінального процесуального закону. Крім того, суд в своїй ухвалі зазначив, що обвинувальний акт містить деякі невідповідності. Хоча судом першої інстанції фактично вказано на одну описку в п. 27 розділу 1 реєстру щодо зазначення частин кримінальних законів, по яких пред`являлось обвинувачення, оскільки в п. 12 розділу 2 реєстру частини кримінального закону зазначено вірно.

На підставі викладеного просить, ухвалу районного суду скасувати та призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора та представника потерпілих, які просили задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення скарги; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з приписів закону, встановлених ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених частиною 3 цієї статті, у тому числі, і про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам закону.

Положеннями ст. 291 КПК України визначений вичерпний перелік вимог до змісту та форми обвинувального акту у кримінальному провадженні, недотримання яких згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, при цьому, суду при прийнятті рішення про повернення обвинувального акту з підстав невідповідності обвинувального акту положенням закону належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК України.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як правильно було зазначено апелянтом, в обвинувальному акті зазначені всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та викладені всі ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого, та місце його проживання, зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті відсутні посилання на інших осіб, з якими суд пов`язав дії ОСОБА_8 , тому відповідна вказівка суду в ухвалі є безпідставною.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, наданих законом в підготовчому судовому засіданні. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у підготовчому судовому засіданні не вирішується питання про оцінку доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції вдався до аналізу обставин, які підлягають з`ясуванню лише під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а повертаючи обвинувальний акт прокурору вказав підставу, для такого повернення, яка не передбачена кримінальним процесуальним законом, що є неприпустимим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, що спростовує висновок суду про неконкретність обвинувачення.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо порушення права на захист ОСОБА_8 , з огляду на вище встановлені обставини (неконкретність обвинувачення), також необґрунтовані.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 фактичні дані, в своїй сукупності, дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і висунуте ОСОБА_8 обвинувачення, не чинять перешкод для розгляду обвинувачення щодо нього в судовому засіданні, де це обвинувачення і повинне доводитися стороною обвинувачення.

Висновки суду щодо невідповідності вимогам КПК України реєстру матеріалів досудового розслідування через деякі неточності, безпідставні, оскільки зміст реєстру матеріалів досудового розслідування, визначений ч. 2 ст. 109 КПК України, органом досудового розслідування дотриманий, а отже ця підстава, на яку послався суд, для повернення обвинувального акту, не є обставиною, визначеною законом, для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, і може бути з`ясована та усунута під час судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх підстав, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної підстави для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, передбачених ст. 291 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 375 КК України, прокурору Дніпропетровської області в зв`язку з невідповідністю його вимогам кримінально-процесуального кодексу України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4