АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 23 квітня 2018 року апеляційну скаргузахисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Янгиюль Ташкентської області УЗССР, кримського татарина, громадянина України, з вищою освітою, проректора Міжнародної академії екології та медицини, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, -

за участі: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на два місяці, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя врахував ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обставини, визначені ст. 178 КПК України, та прийшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту протягом певного періоду доби надасть можливість запобігти наявним ризикам, забезпечить дієвість кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, крім того не призведе до порушення особистих прав підозрюваного.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники в інтересах підозрюваного подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, просять скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, такою, що суперечить вимогам КПК України.
Автори апеляційної скарги вважають, що розгляд клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу Голосіївським районним судом м. Києва призвів до порушення прав ОСОБА_7 на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, а також до порушення правил підсудності, визначених положеннями КПК України, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення.
Зазначають, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000169, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, здійснюється слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві, місце розташування якого, згідно з даними ЄДРПОУ, за адресою: м. Київ вул. Володимирська, 15, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.
Стверджують, що керівник органу досудового розслідування, визначивши у постанові про створення слідчої групи від 27 лютого 2018 року місце розташування органу досудового розслідування, вийшов за межі своїх повноважень, передбачених КПК України.
Крім того, в апеляційній скарзі захисники зазначають і про необґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 368-3 КК України.
Також посилаються на те, що в порушення прецедентної практики Європейського суду з прав людини та положень діючого КПК України слідчим суддею не було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків.
Вище зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею, на переконання сторони захисту, були допущені також у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та матеріалам даного провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інші способи неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 20 лютого 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000169, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.
01 березня 2018 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру в одержанні службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих йому повноважень в інтересах того, хто надає вигоду, поєднані з використанням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.
02 березня 2018 року старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляду домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року зазначене клопотання задоволено.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із зазначеними обставинами для вирішення справи згідно з вимогами чинного законодавства судом враховано вагомість наявних доказів, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, характеризуючі дані про особу підозрюваного, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків, відсутність підстав, які б переконували суд, що менш суворий запобіжний запобіжній захід здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання органу досудового розслідування, оскільки він в повному обсязі довів суду обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, який в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, органами досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , та суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Вказані ризики оцінені слідчим суддею в межах КПК України наданих на даній стадії кримінального провадження, що дає законні підстави для обмеження свободи ОСОБА_7 , а тому доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, всупереч доводам апеляційної скарги.

Так, оцінюючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати його у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Також слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч ствердженням авторів апеляційної скарги, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому враховуючи всі обставини у їх сукупності, підстав для відмови в застосуванні, або ж для застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлено.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисників про порушення правил територіальної підсудності, то вони є помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. У випадку проведення досудового розслідування слідчою групою підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при розгляді клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, у якій визначено місце проведення досудового розслідування. При цьому слід зауважити, що в такому випадку не можна керуватися положеннями ч. 1 ст. 32 КПК України, яка, з огляду на її зміст та місце у структурі КПК, стосується лише суду, що здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визначення територіальної юрисдикції розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 стала постанова заступника начальника слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 від 27 лютого 2018 року про створення слідчої групи та визначення місця досудового розслідування кримінального провадження № 0000169, відповідно до якої місце розташування органу досудового розслідування визначено приміщення слідчого управління за адресою: вул. Антоновича, 114, що знаходиться у Голосіївському районі м. Києва. За таких обставин клопотання про обрання запобіжного заходу було складене, погоджене та внесене органом досудового розслідування на розгляд слідчим суддею без будь-якого порушення правил територіальної підсудності, встановлених чинним законодавством України.
Таким чином, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а тому доводи захисників в тому числі і ті, на які звертається увага в апеляційній скарзі є непереконливими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на два місяці, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1754/2018 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1