УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/6841/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
потерпілої: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 01 червня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, студента Житомирського інституту медсестринства, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст.115, КК України та призначити йому покарання:
- за ч.4 ст. 187 КК України - 9 років позбавлення волі;
- за п.6 ч.2 ст.115 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
За ч.1 ст.70 КК України остаточно встановлено йому покарання, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено залишити тримання під вартою.
Початок строку покарання ухвалено рахувати з 14.02.2016 року.
Ухвалено зарахувати йому в строк відбутого покарання час перебування під вартою з 14 лютого 2016 року по набрання вироком законної сили, з врахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів:
- Житомирського НДЕКЦ в сумі 3979 грн. 14 коп.
- сорочку синьо-білого кольору, сині джинсові штани, кросівки мобільний телефон «Ноус» , що зберігаються в камері зберігання речових доказів Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ухвалено повернути ОСОБА_8 , скасувавши щодо них арешт;
- змиви речовини бурого кольору, поліетиленовий пакет з слідом низу взуття, 2 вирізи з лінолеуму із фрагментами низу взуття, мікрооб`єкти волосся, ніж, уламки фарфорового посуду, паперовий пакет з слідами бурого кольору, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ухвалено знищити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2016 року на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , ухвалено залишити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винними та засуджений за те, що близько приблизно о 18 годині 00 хвилин 13 лютого 2016 року, перебував з закладі «Спорт Ліга», що знаходиться на майдані Привокзальному, 5 в м. Житомирі, де шляхом здійснення грошових ставок на результати спортивних змагань, програв всі наявні у нього грошові кошти.
Після цього, в цей час місці та за вказаних обставин, достовірно знаючи про наявність грошових коштів у своєї бабусі, ОСОБА_12 , у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на вчинення нападу на останню із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень.
З метою підготовки до вчинення вказаного злочину, ОСОБА_8 , перебуваючи біля входу до аптеки «Санітас», що знаходиться за адресою: м.Житомир, майдан Привокзальний, 5, попросив свого знайомого ОСОБА_13 про купівлю у вказаній аптеці одноразових медичних рукавичок, на що останній погодився, купив та відповідно передав їх ОСОБА_8 .
В подальшому, не повідомляючи про свої злочинні наміри ОСОБА_8 запропонував своєму знайому ОСОБА_14 поїхати разом до помешкання своєї бабусі, на що останній погодився, та вони маршрутним таксі АДРЕСА_3 приїхали до АДРЕСА_4 , де в квартирі АДРЕСА_5 мешкала його бабуся, ОСОБА_12 .
Піднявшись до вказаної квартири, ОСОБА_8 попросив ОСОБА_14 зачекати на сходинковому майданчику між 3 та 4 поверхами, а сам, попросив у ОСОБА_12 впустити його в квартиру, що вона і зробила.
Перебуваючи у вищевказаній квартирі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений заволодіння майном потерпілої шляхом здійснення нападу на ОСОБА_12 , поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 почав умисно завдавати численні удари руками та ногами по голові та тулубу потерпілій ОСОБА_12 , при цьому усвідомлюючи, що нанесення ударів із значною силою по голові та тулубу потерпілої, яка є особою похилого віку, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 , може призвести до її смерті.
Проте не зважаючи на це, діючи з умислом, що миттєво виник, та був направлений на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій з корисливих мотивів, а саме заволодіння грошовими коштами останньої, він почав її душити.
Не припиняючи своїх протиправних дій, ОСОБА_8 , почав умисно наносити численні удари по обличчю та голові потерпілій ОСОБА_12 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під м`які мозкові оболонки, в м`які тканини голови, п`яти синців, садна, рани волосяної частини голови та п`яти поверхневих ран, та в подальшому надів їй на голову полімерний пакет, перекривши доступ кисню, таким чином задушив потерпілу ОСОБА_12 .
Смерть потерпілої ОСОБА_12 настала від асфіксії, в результаті закриття отворів рота та носа м`яким предметом.
Доводячи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілої, яка зазнала нападу, ОСОБА_8 у приміщення квартири АДРЕСА_4 , знайшов та привласнив грошові кошти в сумі 1000 грн., що належали потерпілій ОСОБА_12 , якими після залишення місця злочину розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції даної статті. Вважає, що з урахуванням конкретних обставин справи, вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 409 КПК України. Вказує, що конфлікт у його підзахисного з бабусею виник вже після того, як сама бабуся дала йому гроші. Сам умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 у нього виник лише після того, як бабуся дала йому гроші. Відповідальність за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України настає за вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів. Воно має місце тоді, коли винна особа, позбавляючи життя потерпілого, прагне досягти у зв`язку з цим будь-якої матеріальної вигоди для себе чи для своїх близьких (наприклад, заволодіти майном потерпілого). Для кваліфікації злочинних дій за п.6 ч. 2 ст. 115 КК України необхідно, щоб корисливий мотив виник до початку здійснення умисного вбивства або в процесі позбавлення життя потерпілого. В даному випадку ОСОБА_8 , отримавши гроші від бабусі, міг спокійно вийти з квартири, однак в кухонній кімнаті під час розпивання чаю виник конфлікт між ним та бабусею. Саме в цей час у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, а згодом на вбивство. Коли ж вчиняється умисне вбивство під час нападу, якого в даному випадку по кримінальному провадженню не було, з метою заволодіння чужим майном, дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів - ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. За таких фактичних обставин дії його підзахисного ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього належного ОСОБА_8 майна. Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього належного ОСОБА_8 майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років із конфіскацією всього належного ОСОБА_8 майна. Посилається на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення в частині призначеного покарання та особі обвинуваченого. Зокрема, при призначенні покарання судом не враховано такі обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини як вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Вказує також, що при ухваленні вироку та призначенні покарання судом не було враховано всіх обставин, що характеризують особу обвинуваченого, не враховано обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини, що призвело до призначення ОСОБА_8 занадто м`якого покарання. Окрім того, судом неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, так як суд безпідставно не призначив додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст.187 КК України, а саме конфіскацію майна, яке перебуває у власності обвинуваченого, як обов`язкове.
В судовому засіданні при апеляційному перегляді вироку суду першої інстанції обвинувачений підтримав свої пояснення, надані в суді першої інстанції, підтримав доводи та пояснення, викладені в апеляційній скарзі захисника в його інтересах, просив апеляційну скаргу задовольнити.
В останньому слові обвинувачений також просив вирок суду п першої інстанції скасувати з мотивів необхідності надання йому права на розгляд справи відносно нього судом присяжних.
Захисник ОСОБА_9 підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив її задовольнити, заперечив проти апеляційної скарги прокурора. Додатково зазначив, що справо на розгляд провадження судом присяжних обвинуваченому роз`яснювалося належним чином, і він не заявляв такого клопотання в суді першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора, заперечила проти апеляційної скарги захисника, надала письмову про подальший розгляд кримінального провадження за її відсутності та про підтримку думки прокурора щодо вироку суду першої інстанції.
Потерпіла ОСОБА_15 надала в судове засідання письмові заяви, в яких підтримала свою думку, висловлену в судових дебатах в суді першої інстанції, просила розгляд апеляційних скарг провести за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення та думки, а також заяви учасників судового розгляду щодо доводів апеляційних скарг, перевіривши їх доводи в межах ст. 404 КПК України та обговоривши зазначені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи апеляційної скарги захисника з приводу перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 ст.187, п.6. ч.2 ст115 КК України, оскільки на його думку нападу з метою заволодіння майном не було як і вбивства з корисливих мотивів, є безпідставними та спростовуються доказами по кримінальному провадженню, в тому числі показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 .
Так, за показаннями свідка ОСОБА_16 , 13 лютого 2016 року він перебував в «Спорт Лізі», де разом з ОСОБА_8 пив горілку та робили ставки. У ОСОБА_8 закінчились гроші і він здав свій мобільний телефон в ломбард, отримавши гроші. ОСОБА_8 потім необхідно було викупити свій телефон в ломбарді і вони разом поїхали за грошима до бабусі ОСОБА_8 на вулицю Малікова. Перед цим ОСОБА_8 попросив ОСОБА_13 купити йому в аптеці медичні рукавички, що той і зробив. ОСОБА_8 зайшов в квартиру до бабусі, а він став чекати його в під`їзді біля квартири. Приблизно хвилин через 30 хвилин ОСОБА_8 вийшов з квартири і сказав, що він убив свою бабусю. Руки та одяг у ОСОБА_8 були в крові. Після цього свідок втік, а ОСОБА_8 крикнув йому вслід, що той теж причетний до злочину. Потім свідок прибіг в поліцію і все розказав.
За показаннями свідка ОСОБА_13 в лютому 2016 року він перебував в «Спорт Лізі», де ставив ставки. Там також перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , який теж ставив ставки. ОСОБА_8 попросив ОСОБА_16 купити для нього медичні рукавички, оскільки хотів когось побити. Він купив медичні рукавички, віддав їх ОСОБА_8 . Останній взяв медичні рукавички і попросив у нього гроші на проїзд. Потім ОСОБА_8 кудись поїхав. Зустрів він ОСОБА_8 в м. Житомирі в той же день біля 20 години. ОСОБА_8 був схвильований, руки збиті в подряпинах, на його одязі були плями крові. Через деякий час він взнав, що ОСОБА_8 убив свою бабусю.
Двоє свідків підтвердили те, що ОСОБА_8 просив їх купити медичні рукавчики, що свідчить про те, що ОСОБА_8 , йдучи до своєї бабусі за грошима готувався до вчинення злочину, не заперечував той факт і сам обвинувачений, що до бабусі він йшов за грошима, що свідчить про його корисливий мотив. Наявність на конверті з грошима, який вкрав ОСОБА_8 слідів його крові та крові бабусі та відбитків пальців обвинуваченого, спростовує твердження обвинуваченого про те, що бабуся добровільно дала йому гроші, оскільки даний конверт ОСОБА_8 забрав вже після вчинення злочинів.
Вчинення нападу поєднаного із застосуванням фізичного насильства також підтверджується іншими доказами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції, зокрема:
- протоколом від 14 лютого 2016 року огляду трупа ОСОБА_12 , у якої було виявлено тілесні ушкодження та було вилучено її одяг;
- висновком № 180 від 16 лютого 2016 року судово-медичної експертизи, згідно якого у потерпілої ОСОБА_12 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під м`які мозкові оболонки, в м`які тканини голови, п`яти синців, садна, рани волосяної частини голови та п`яти поверхневих ран. Смерть потерпілої ОСОБА_12 настала від асфіксії, в результаті закриття отворів рота та носа м`яким предметом;
- висновком № 1035/24 від 18 квітня 2016 року додаткової судово-медичної експертизи, згідно якого виявленні на трупі ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, могли утворитись в результаті нанесення ударів по голові потерпілої. Дані тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, вказаних при допиті ОСОБА_8 та вказаних ним при проведенні слідчого експерименту.
Посилання ж захисника в апеляційній скарзі на пояснення потерпілих в обгрунтування своїх доводів щодо відсутності умислу у обвинуваченого на напад та відсутності корисливого мотиву при вбивстві бабусі, є безпідставними, оскільки потерпілі не є безпосередніми свідками подій злочинів, вчинених ОСОБА_8 , не володіють будь-якою інформацією щодо обставин їх вчинення, їх пояснення не можуть будь-яким чином впливати на кваліфікацію дій обвинуваченого.
Тому доводи захисника, викладенні в його апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, крім того були предметом розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та детально наведені у вироку суду з наведеннями мотивів їх відхилення, з якими колегія суддів вважає за необхідне погодитися Судом першої інстанції у повному обсязі досліджено докази, надані сторонами кримінального провадження, оцінені окремо та в сукупності з дотримання вимог ст. 94 КПК України та зроблено законним та обгрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень саме за ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, підстав для їх перекваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів не вбачає.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання зазначених вимог закону дотримався.
ОСОБА_8 вчинив насильницький злочин проти життя людини та злочин проти власності, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Суд першої інстанції під час розгляду справи не встановив пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в межах санкції п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, наслідки, які від нього настали смерть потерпілої бабусі обвинуваченого. Судом враховано особу винного, який не судимий, вперше вчинив злочини, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, у вчинених злочинах не розкаюється, судом також враховано думку потерпілих, які просили покарати суворо, тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкцій ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.
Що стосується доводів прокурора з приводу того, що судом при призначенні покарання не враховано такі обтяжуючі обставини як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку, слід зазначеними наступне. Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення. У вироку суду вказано, що суд виключає обтяжуючу обставину - вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки описова частина обвинувального акту не містить посилання на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Як вбачається з обвинувального акту, зокрема описової його частині, в ній не описується, тобто не встановлено досудовим розслідуванням та не пред`являлося в обвинуваченні те, що злочин вчинено обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку, тому вимоги про зазначення цих обтяжуючих обставин у вироку суду є безпідставним. Крім того в суді першої інстанції прокурор не змінював обвинувачення, а зазначення наявності таких обставин лише у промові під час судових дебатів не є зміною обвинувачення і не може бути підставою для вказівки таких обставин у вироку суду.
Відповідно до ч.4 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуто в суді першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції також не вправі виходити за межі висунутого в суді першої інстанції обвинувачення, якщо це погіршує становище обвинуваченого та зазначити дані обставини як обтяжуючі у випадку ухвалення нового вироку.
Тому доводи прокурора щодо вказівки у вироку суду двох обтяжуючих покарання обставин та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання є необгрунтованими.
Всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір покарання були враховані судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинені ним злочини.
Вважати призначене судом обвинуваченому покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та його особі у зв`язку з його м`якістю колегія суддів підстав не вбачає.
Разом з тим знайшли своє підтвердження доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим у відповідності до положень ст. 413 КПК України вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку.
Так санкцією ч.4 ст. 187 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Тобто конфіскація майна в даному випадку є обов`язковою додатковою мірою покарання.
При цьому відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.
Однак як вбачається з оскарженого вироку при призначенні покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, судом в порушення зазначених норм КК України покарання ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України призначено лише у виді позбавлення волі на певний строк без такого обов`язкового виду покарання як конфіскація належного йому майна.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з даного приводу є слушними, вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку з призначенням покарання ОСОБА_8 з дотриманням вищезазначених норм закону України про кримінальну відповідальність.
Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_8 в останньому слові на необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції судом присяжних, то вони є безпідставними, оскільки матеріали провадження містять роз`яснення обвинуваченому слідчим його право на розгляд провадження в суді першої інстанції, наявне таке роз`яснення суду в ході підготовчого судового засідання. При цьому обвинувачений зазначеним правом не скористався, з клопотаннями про розгляд провадження щодо нього судом присяжних не звертався.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню шляхом скасування вироку суду в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій новий вирок, яким призначити йому покарання:
- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього належного ОСОБА_8 майна,
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього належного ОСОБА_8 майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років із конфіскацією всього належного ОСОБА_8 майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржений Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення вироку, а засудженим в тому ж порядку і в той же строк з моменту отримання його копії.
Судді: