Ухвала
іменем україни
24 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва щодо ОСОБА_7 .

Зазначеним вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буринь Сумської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року змінено. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 грудня 2015 року по 09 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 проживав разом з цивільною дружиною ОСОБА_8 у збудованій ними тимчасовій палатці, неподалік від АДРЕСА_2 .
27 грудня 2015 року, приблизно о 20.00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходилися біля вказаної палатки та у них виник конфлікт, через те, що ОСОБА_7 відмовився дати ОСОБА_8 грошові кошти для придбання спиртних напоїв. Під час конфлікту ОСОБА_8 намагалася вдарити ОСОБА_7 палицею, яку він вихопив з її рук. Після цього ОСОБА_8 направилася до палатки. ОСОБА_7 , взявши ніж, пішов за нею. У палатці ОСОБА_7 ніж розташував біля себе. В палатці конфлікт продовжився та ОСОБА_8 намагалася вдарити ОСОБА_7 палицею. ОСОБА_7 , з метою умисного вбивства, бажаючи та передбачаючи настання смерті ОСОБА_8 , взяв принесений ним із вулиці ніж та наніс останній 15 хаотичних ударів в область життєво-важливих органів, а саме грудної клітини та тулуба потерпілої, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 колото різані поранення тіла з ушкодженням внутрішніх органів з розвитком крововтрати.
Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 5 проникаючих колото-різаних поранень з пошкодженням внутрішніх органів та 10 непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини, передпліч та рук. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_8 померла на місці.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що призначене ОСОБА_7 покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК, не повною мірою відповідає особі засудженого та тяжкості злочину. Звертає увагу на те, що засуджений скоїв особливо тяжкий злочин від якого настали смертельні наслідки, з місця вчинення злочину зник, вів бродяжницький спосіб життя, вину не визнав, на що не звернув увагу і суд апеляційної інстанції та в порушення вимог ст. 419 КПК належним чином не розглянув доводи апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав доводи касаційної скарги та просив скасувати ухвалу апеляційного суду з підстав зазначених у скарзі, пояснення захисника, який не підтримав доводи касаційної скарги та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню зтаких підстав.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно положень ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як убачається з матеріалів провадження, при вирішенні питання про призначення покарання засудженому суд повною мірою дотримався вимог зазначених законів.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, районний суд при вирішенні цього питання, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, посередньо характеризується, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також дані про особу потерпілої та обставини, що передували вчиненню злочину.
З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про призначення засудженому покарання у межах наближених до мінімального розміру покарання, установленому санкцією ч. 1 ст. 115 КК. Вирок у цій частині належним чином вмотивований, відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання є таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є необхіднім і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується перегляду вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку, то він був здійснений відповідно до вимог статей 404, 405,407 КПК. Свій висновок щодо правильності призначення покарання засудженому апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Під час перегляду вироку в порядку апеляційного провадження суд, дотримавшись положень глави 31 КПК, ретельно перевірив усі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, які аналогічні за змістом доводам, викладеним у касаційній скарзі, й вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та підтверджують обґрунтованість висновку суду першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та вмотивованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, вивченням матеріалів провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433-436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3