АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №621/2525/16-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1930/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
Іменем України
31 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого та захисника на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 08.06.2017р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зміїв Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 02.04.2010р. Балаклійським районним судом Харківської області за ч.1 ст.186 КК України до 120 годин громадських робіт;

- 19.07.2012р. Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 24.05.2013р. Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений, згідно ЗУ «Про амністію»;

- 17.05.2016р. Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 5(п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання, приєднано 6 місяців невідбутого покарання за попереднім вироком Зміївського районного суду Харківської області від 17.05.2016р. і остаточно призначено 5(п`ять) років 6(шість) місяців позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів у порядку передбаченому ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 10.12.2016р. ОСОБА_8 перебував по вул. Залізничній в м. Зміїв Харківської області, де поблизу приміщення вокзалу залізничної станції «Зміїв» спільно з ОСОБА_9 вживали спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 . З метою реалізації даного умислу, близько 01год. 00хв., ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, навмисно штовхнув ОСОБА_9 у груди, від чого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_8 , з метою доведення свого умислу, повторно, з корисливих мотивів, відкрито із кишені потерпілого викрав мобільний телефон Fly FS505 Nimbus7, вартістю 1857грн. 00коп., в якому знаходилися дві картки операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «Vodafon», вартістю 20грн. 00коп. кожна, та картка пам`яті Micro SDHC 4 Gb, вартістю 114грн. 00коп., якими розпорядився на свій розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2011грн. 00коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений оспорюючи встановлені фактичні дані, просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник у поданій апеляційній скарзі вважає, що висновки суду стосовно фактичних обставин не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а тому він також просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони захисту, яка підтримала апеляційні вимоги, з`ясувавши позицію прокурора, який вважав вирок суду правомірним, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно вироку (т.1 а.с.166-169) фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах, при цьому сам обвинувачений вину в інкримінованому злочині не визнав та дав пояснення аналогічні тим, які він наводив і в апеляційному суді.
Так, ОСОБА_8 не заперечував фактичні обставини перебування його та потерпілого ОСОБА_9 вніч з 09 на 10 грудня 2016 року в кафе по вул. Залізничній в м. Змієві Харківської області. Де вони разом вживали спиртні напої та сумісно використовували телефон Fly FS505 Nimbus7. Однак він категорично заперечував факт відкритого протиправного заволодіння вказаним телефоном. Стверджував, що потерпілий будучи в стані алкогольного сп`яніння, просив його продати цей телефон. З метою запобігти намірам потерпілого та зберегти дану річ, він попросив ОСОБА_9 передати телефон йому на зберігання до наступного дня. На вказану пропозицію ОСОБА_9 погодився. Про відсутність протиправного умислу в його діях свідчить той факт, що він не вилучив із телефону картки операторів мобільного зв`язку та не виключав телефон.
Наведена позиція обвинуваченого та його захисника спростовується наведеними у вироку суду доказами (т.1 а.с.167-168) згідно яких потерпілий ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснив, що він з обвинуваченим перебував у дружніх стосунках. Вночі з 09 на 10 грудня 2016 року він разом із обвинуваченим ОСОБА_8 вживали спиртні напої. Близько 00год. 10 грудня 2016 року вони удвох прийшли в кафе по вул. Залізничній в м. Змієві Харківської області де продовжували вживати спиртні напої. У нього був мобільний телефон Fly FS505 Nimbus7, що належав його двоюрідному брату. Під час їхнього з обвинуваченим перебування у кафе, вказаний телефон він передавав ОСОБА_8 для під`єднання до колонок з метою слухання музики. Однак, після того як вони вирішили піти з кафе він забрав мобільний телефон та поклав його до кишені своєї куртки. Усвідомлював, що телефон чужий та він повинен повернути його власнику. Після того, як вони з ОСОБА_8 близько 01год. того ж дня вийшли із кафе не дійшовши до сходів залізничного вокзалу у м. Змієві, ОСОБА_8 штовхнув його у груди, від поштовху він упав, після чого ОСОБА_8 із кишені його куртки поза його волею витяг мобільний телефон Fly FS505 Nimbus7 та побіг в бік кафе. Потім він шукав ОСОБА_8 двічі обійшовши кругом вокзалу, однак не знайшов. Наступного дня працівники поліції вилучили вдома у ОСОБА_8 вказаний мобільний телефон.
Оцінюючи вищенаведені розбіжності у показаннях. Колегія суддів виходить з того, що обвинувачений і потерпілий товаришували і оговорювати ОСОБА_8 у ОСОБА_9 не має підстав про що в суді заявив сам обвинувачений. Версія ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 начебто протиправно взяв мобільний телефон у свого двоюрідного брата спростовується показами ОСОБА_10 , який в суді, допитаний в якості свідка підтвердив, що ОСОБА_9 мав право користування цим мобільним телефоном.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями інших свідків. Так, ОСОБА_11 бармен у суді дала показання, що в ніч з 09 на 10 грудня 2016 року вона працювала в кафе по вул. Залізничній в м. Змієві Харківської області. Потерпілий та обвинувачений зайшли до кафе в стані алкогольного сп`яніння. Попросили послухати музику через їх телефон, вона дозволила. Через деякий час вони пішли, потім повернулись близько 00год. 10 грудня 2016 року та запропонували їй купити у них мобільний телефон, вона відмовилась. Телефон був в руках у потерпілого ОСОБА_9 .

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 будучи допитані в якості свідків, пояснили, що вони брали участь у слідчих діях в якості понятих, та бачили як обвинувачений у себе вдома добровільно видав мобільний телефон Fly FS505 Nimbus7. Потім обвинувачений добровільно показав місце і спосіб де він забрав мобільний телефон у потерпілого, пояснивши мотив своєї дії тим, що телефон йому сподобався і тому він його забрав у потерпілого.
Ці показання повністю підтверджують позицію потерпілого та спростовують доводи обвинуваченого.

Крім того, оцінюючи розбіжності у показаннях потерпілого і обвинуваченого, колегія суддів виходить з відсутності логічного обґрунтування поведінки потерпілого, який замість того, щоб просто забрати телефон у ОСОБА_8 пішов до поліції і подав заяву про своє пограбування останнім. Наведене спростовує доводи обвинуваченого про добровільність передачі йому телефону.

Таким чином, вищенаведені докази в сукупності з іншими наведеними у вироку суду, переконують колегію суддів, в правильності висновків районного суду щодо встановлених фактичних обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
З приводу інших доводів вказаних в апеляціях, колегія суддів погоджується з аргументами суду першої інстанції наведеними у вироку.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йму злочину і правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

Звідси, оскільки доводи апелянтів спростовані, а інших підстав для зміни чи скасування судового рішення колегією суддів не встановлено то в задоволені апеляцій слід відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, а вирок Зміївського районного суду Харківської області від 08.06.2017р. відносно ОСОБА_8 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 23.02.2017р. по 20.06.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017р. по 31.08.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же час, з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді