Справа № 308/8606/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000238 старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , за погодженням із процессуальним прокурором прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 звернулася з клопотанням про накладення арешту у вигляді заборони на відчуження на об`єкт нерухомості - земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0303, що знаходиться по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 .

В обгрунтування вимог клопотання посилається на те, що посадові особи Держгеокадастру в Ужгородському районі та Ужгородської міської ради, достовірно знаючи, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 належить до земель закладів комунального обслуговування, що підтверджується Довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками по АДРЕСА_3 /0-1114/6-16 від 27.07.2017 та викопіюванням з генерального плану міста Ужгорода, надали відповідні висновки погодження та забезпечили таким чином, перехід права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :10:001:0294 та :10:001:0293 до інших осіб з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків ( класифікатор Ж1), хоча згідно містобудівної документації зазначені ділянки є землями загальноміського центру (класифікатор Г-1).

Крім цього, зазначені земельні ділянки згідно Генерального плану м.Ужгорода, що діяв на момент прийняття зазначених рішень та складання висновків, згідно класифікатора Г-1 могли бути надані у власність виключно шляхом викупу, оскільки передбачались для багатоквартирної забудови.

Після реєстрації права власності на первинних отримувачів громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельні ділянки неодноразово були відчужені, а на даний час вони придбані ОСОБА_5 та об`єднані в одну зі спільним кадастровим номером :10:001:0303, площею 0,2346 га.

З огляду на те, що в ході досудового розслідування необхідно провести судову експертизу землеустрою та судову земельно-технічну експертизу, виконання якої може тривати певний період часу, для забезпечення збереження земельної ділянки, а також не допущення вжиття заходів до узаконенню права власності на неї шляхом продажу або будівництва на ній, слідчий просить накласти арешт на земельну ділянку, що є предметом вчиненого кримінального правопорушення з кадастровим номером :10:001:0303 по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 (код НОМЕР_1 ).

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав та мотивів викладених у ньому. Надала пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Власник майна в судове засідання не з`явився , повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення не надходило, їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Постановою старшого слідчого ОСОБА_3 від 23.08.2017 року в порядку ст.ст. 98, 100, 110 КПК України земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0303, площею 0,2346 га. приєднано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000010 від 16.02.2016 року.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166,170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Під час розгляду клопотання слідчим не доведено, що органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000238 від 09.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 ч.3 КК України в межах якого слідча ОСОБА_3 звернулася з клопотанням про арешт майна. До матеріалів клопотання не долучено Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підтвердження проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000238 від 09.11.2016 року, відомості про яке вказані у самому клопотанні слідчого.

Окрім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчим в судовому засіданні до матеріалів клопотання долучено постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 23.08.2017 року про приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000010 від 16.02.2016 року в якості речових доказів земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0303. Разом з тим у клопотанні про арешт майна вказаний інший номер кримінального провадження - №0000238 від 09.11.2016 року, а в постанові про приєднання до справи речових доказів від 23.08.2017 року слідчим зазначено кримінальне провадження № 0000010 від 16.02.2016 року. Жодних витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підтвердження проведення досудового розслідування слідчим до клопотання не долучено та не надано таких в ході судового розгляду.

Таким чином слідчим не доведено, що по даному факту розпочато досудове розслідування.

У порушення вимог ст. ст. 170,171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє обгрунтування необхідності арешту майна, не конкретизовано підставу та мету накладення арешту,

Окрім того, слідчим не доведено наявність ризиків визначених у абзаці 2 ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце.

Слідчим у клопотанні та в судовому засіданні необґрунтовано, що вказана земельна ділянка має значення речових доказів по кримінальному провадженню №0000238 ( в межах якого подано клопотання) , можливо зберігла на собі сліди кримінального правопорушення, набута кримінально протиправним шляхом та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Слідчий на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України не довів слідчому судді необхідність арешту майна на земельну ділянку, а також наявність підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчим у клопотанні та в судовому засіданні необґрунтовано, що вказане майно має значення речових доказів по кримінальному провадженню, відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження .

Із змісту клопотання, матеріалів провадження, як і доводів, висловлених слідчим у суді , вбачається, що органом досудового слідства не доведено, що земельна ділянка про арешт якої ставиться питання, має значення доказу в кримінальному провадженні №0000238 ( в межах якого подано клопотання) і підпадає під критерії, визначені у ст.98 КПК України, зокрема: не обґрунтовано які саме сліди кримінального правопорушення вона на собі зберігла, і які інші відомості можна отримати за її допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак слідчий суддя вважає, що клопотання не обґрунтоване і відсутні правові підстави для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000238 старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1