АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Бєлан Н.О.,

суддів - Лясковської В.І., Стрижко С.І.,

за участю прокурора - Тертичного О.А.,

засудженого - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 4 листопада 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає в АДРЕСА_2, раніше судимий 21 грудня 2001 року за ч. 2 ст. 141 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 13 квітня 2005 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 4 дні,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на неї обов'язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 14 березня 2009 року, приблизно о 21 год. 50 хв. засуджений ОСОБА_1, перебуваючи в стані сильного алкогольного

Справа № 11- а - 241 Категорія КК: ч. 2 ст. 185 Головуючий у першій інстанції Ноздряков С.В. Доповідач Лясковська В.І.

сп'яніння і знаходячись в автомобілі таксі «Шевроле Лачетті», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням потерпілого ОСОБА_3, поводив себе неадекватно. ОСОБА_3, побачивши таку поведінку, запропонував ОСОБА_1 розрахуватися, але засуджений проігнорував цю пропозицію. Після цього ОСОБА_3 на вул. Набережне шосе в м, Києві зупинив автомобіль і вийшов з нього, щоб зателефонувати диспетчеру з метою надання йому допомоги. ОСОБА_1, помітивши в автомобілі мобільний телефон «Нокіа 6500», що належав ОСОБА_3, і скориставшись тим, що потерпілий не бачить його дій, таємно викрав цей телефон і втік з автомобіля.

В апеляції та доповненнях до неї прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду мотивуючи тим, що:

- в порушення вимог ст. 334 КПК України суд в мотивувальній частині вироку при зазначенні формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, не вказав, що ОСОБА_1 вчинив злочин повторно та не вказав суму завданих потерпілому збитків;

- викладені судом фактичні обставини викрадення телефону не відповідають пред'явленому обвинуваченню і суперечать показанням потерпілого та засудженого;

- суд не допитав всіх свідків по справі, чим допустив неповноту та однобічність судового слідства;

- суд не навів у вироку всі докази, які підтверджують вину засудженого;

- суд недостатньо обґрунтував застосування ст. 75 КК України і не врахував, що ОСОБА_1 має непогашену судимість, злочин вчинив у стані алкогольного сп'яніння та призначив покарання, яке є м'яким.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляції прокурора, вивчивши матеріали справи, доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши засудженому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, як видно з матеріалів справи, в основу вироку поклав показання потерпілого ОСОБА_3 в судовому засіданні. Потерпілий стверджував, що побачивши, як пасажир ОСОБА_1, який був у стані алкогольного сп'яніння, в його автомобілі таксі веде себе неадекватно, не реагує на його прохання розрахуватися за проїзд, зупинив автомобіль, щоб зателефонувати диспетчеру з метою надання допомоги. Як тільки він вийшов з автомобіля, засуджений також вийшов і втік. Після цього він виявив, що немає його мобільного телефону (а.с. 196 звор.). Потерпілий підтвердив свої показання на досудовому слідстві від 25 березня 2009 року, в яких зазначав, що виявив сім-картку від свого телефону на сидінні автомобіля (а.с. 50-52).

Ці показання містять незначні суперечності з його показаннями на досудовому слідстві, на яких ґрунтувалося обвинувачення, щодо послідовності дій самого потерпілого. А саме, на досудовому слідстві він вказував, що ОСОБА_1 втік з автомобіля одразу після зупинки, ще до того, як він, потерпілий, встиг вийти з автомобіля, а не після. Самого ж моменту викрадення мобільного телефону він не бачив.

Засуджений ОСОБА_1, як видно з його показань, жодним чином не заперечував вчинення ним злочину за обставин, викладених потерпілим, але заявляв, що він перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, а тому не пам'ятає подій. Про викрадення у потерпілого мобільного телефону він дізнався лише на другий день від самого потерпілого, який вимагав крім повернення мобільного телефону ще й 500 доларів США. Він повернув ОСОБА_3 мобільний телефон через ОСОБА_4, але грошей не дав.

При кваліфікації дій засудженого, суд вказав, що ОСОБА_1 вчинив крадіжку повторно, що виходить з даних про його попередню судимість.

Статтею 369 КПК України зазначений перелік порушень, допущених судом при постановленні вироку, які є підставами для його скасування через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Ті підстави, на які вказує прокурор, такими не є. У вироку суду немає суперечностей між формулюванням обвинувачення, яке суд визнав доведеним, із зазначенням часу, місця, способу вчинення та наслідків злочину, його мотивів та форми вини, з резолютивною частиною.

Тому доводи прокурора в апеляції про те, що мотивувальна частина вироку не відповідає пред'явленому ОСОБА_1 обвинуваченню, бо фактичні обставини викрадення мобільного телефону, викладені судом у вироку, мають істотні суперечності і не підтверджуються показаннями потерпілого і засудженого, безпідставні.

Та обставина, що не всі свідки були допитані в судовому засіданні, не може свідчити про неповноту судового слідства, як на цьому наполягає прокурор в апеляції. Суд, як видно з протоколу судового засідання, допитав осіб, які могли дати показання по суті обвинувачення, а саме, потерпілого, засудженого та свідка ОСОБА_4 Крім того, прокурор в судовому засіданні погодився з тим, щоб оголосити показання свідків, які не з'явилися в судове засідання, не наполягав на їх допиті в суді і вважав за можливе закінчити судове слідство у їх відсутності. Як видно з матеріалів справи, ці свідки − ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були очевидцями злочину, але їх показання досліджувалися в судовому засіданні (а.с. 196-197, 66-68, 69-71, 75-76).

Не обґрунтовані і доводи прокурора в апеляції про те, що ОСОБА_1 не визнав своєї вини. Згідно даних протоколів допиту засудженого як підозрюваного, обвинуваченого та підсудного, він вказував, що під час скоєння злочину перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, а тому не пам'ятає обставини його вчинення. Разом з тим, він жодного разу не заперечував викрадення ним мобільного телефону за обставин, які йому стали відомі наступного дня від потерпілого ОСОБА_3 Про визнання ОСОБА_1 своєї вини зазначено не тільки в протоколах його допитів, а й в обвинувальному висновку та вироку суду. Засуджений жодним чином не оспорював вартість мобільного телефону 1870 грн. і підтвердив це в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених ст. 368 КПК України, для визнання судового слідства неповним не має, а доводи прокурора з цього питання не відповідають дійсності.

Дії засудженого ОСОБА_1 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженого, який характеризується посередньо, на обліку у лікаря- нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину. Суд обґрунтовано визнав обставиною, що пом'якшує покарання, щире каяття у вчиненому та повернення викраденого майна. Обставиною, що обтяжує покарання засудженого суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

З урахуванням всіх цих обставин, суд прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання.

Суд дійсно, прямо не обґрунтував у вироку, що звільнення ОСОБА_1 від покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення. Проте, вказаний недолік стилю викладення вироку не може сам по собі слугувати підставою для визнання його незаконним чи необґрунтованим.

Судова колегія приходить до висновку, що з урахуванням того, що засуджений перебував під вартою з 24 березня по 16 жовтня 2009 року, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів

Ті недоліки вироку, які мають місце, не є такими, що тягнуть його скасування.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляції прокурора немає.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 4 листопада 2009 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - без задоволення.

Судді:

Бєлан Н.О. ЛясковськаВ.І. Стрижко С.І.