Справа № 524/539/18
Провадження № 1-кп/524/167/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 рокуАвтозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

законного представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000202 від 19.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, Полтавської області, українця , громадянина України, з вищою освітою, невійськовозобов,язаного, не одруженого, раніше судимого 04.12.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ст. 263 ч.2 КК України до покарання у вигляді 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510грн., штраф сплачений 05.12.2017 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.2018 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 , виходячи із корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи поблизу ЗОШ № 20 м.Кременчука, розташованої за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. А. Маслова, 12, побачив раніше незнайому неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилась поблизу вищевказаної школи , підійшовши до неї , ОСОБА_5 , відкрито для оточуючих, шляхом ривку, заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 4» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який належить неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 , чим завдав останній матеріальну шкоду на суму 4042 грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_5 зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив , що він 19.01.2018 року приблизно о 13 годині коли проходив біля школи №20 побачив дівчинку , яка стояла одна і намагалась перейти дорогу , він підійшов до неї і схопив за руку , в якій вона тримала телефон , але вона його не віддавала йому , тоді він схопив її за одяг , після чого неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 віддала йому телефон . Він із телефоном побіг між СШ №20 та ДЮСШ та приблизно через 100 метрів був затриманий працівником поліції. Мобільний телефон був повернутий потерпілій. Ніякого насильства до потерпілої він не застосовував , за волосся її не хапав . У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у скоєному повністю підтверджується

-показаннями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що у січні 2018 року, точної дати вона не пам`ятає, близько 13 год. 00 хв. вийшла із школи і стояла біля дороги, чекала поки проїдуть автомобілі, щоб перейти дорогу. До неї підійшов обвинувачений, вихопив у неї із рук мобільний телефон, а саме він підійшов до неї схопив за телефон, який вона тримала у руці , вона почала кричати , що не віддасть мобільний телефон , але потім почула тріск та розжала пальці руки і віддала телефон. До школи під`їхав поліцейський, який наздогнав та затримав ОСОБА_5 , відібрав у нього належний їй мобільний телефон та викликав поліцію. Приїхали її батьки,вона з ними поїхала до поліціїї , де надала пояснення. Обвинувачений хапав її за одяг, а саме за капюшон куртки і зачепив її волосся, ніякого фізичного болю внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_5 вона не відчувала, волосся було ціле, ніяких тілеснх ушкоджень ій ОСОБА_5 не завдав, насильство до неї він не застосовував. Під час події вона кричала від страху, прохала про допомогу. Мобільний телефон їй було повернуто співробітниками поліції. Просить суворо обвинуваченого не карати .

- показаннями законного представника потерпілої ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що 19.01.2018 року приблизно з 13 до 14 годині із школи доньки зателефонував поліцейський і повідомив , що у неї намагались вкрасти телефон , вони із дружиною поїхали до школи . Коли приїхали , то біля школи стояли поліцейські , діти та їх донька , яка була дуже знервована і розповіла їм, що у неї обвинувачений вихопив із руки мобільний телефон , при цьому вона спочатку не розжимала пальці рук , але коли обвинувачений потягнув її за капюшон , при цьому зачепив її волосся , але ніяких тілесних ушкоджень у доньки не було. Насильство відносно доньки ОСОБА_5 не застосовував . Мобільний телефон був повернутий доньці. Ніяких претензій матеріального характеру вони до обвинуваченого не мають. Просить суд суворо не карати обвинуваченого.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ст.349 ч.3 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_5 по факту відкритого викрадення мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднанє з насильством , яке не є небезпечним для життя потерпілої . Між тим, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження кваліфікуюча ознака злочину , передбаченого ст. 186 ч.2 КК України , а саме , що грабіж , був поєднаний з насильством , яке не є небезпечним для життя потерпілої , оскільки згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 « Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння, але допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила , що обвинувачений ОСОБА_5 відносно неї ніякого насильства не застосовував , фізичний біль вона не відчувала, тілесних ушкоджень ій завдано діями ОСОБА_5 не було ,що також підтвердив і її законний представник ОСОБА_7 допитаний у судовому засіданні , інших доказів стороною обвинувачення суду не було надано . Тому , з урахуванням викладенного, з метою ухвалення справедливого судового рішення та врахувуючи приписи частини 3 статті 337 КПК України, де зазначено , що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, суд вважає , щодії ОСОБА_5 повинні бути перекваліфіковані з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості , особистість обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку з липня 2016 року в Кременчуцькому обласному наркологічному диспанесрі з діагнозом синдром залежності від опіоїдів , думку потерпілої ОСОБА_6 , законного представника потерпілої ОСОБА_7 , які на суворому покаранні не наполягають, характеристику надану свідком ОСОБА_8 ,досудову доповідь Кременчуцького МРВ з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Наведені приписи закону стосуються призначення, як основного так і додаткового покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом з урахуванням затвердженого 24.01.2018р. прокурором обвинувального акту не встановлено, оскільки відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, в якому обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не зазначено.
Прокурором у відповідності до ст. 338 КПК України в ході судового розгляду не змінено обсяг обвинувачення ОСОБА_5 в частині визнання обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення злочину щодо малолітньої особи, якою є потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З цього приводу суд вважає за необхідне не визнавати в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення злочину щодо малолітньої особи, як таку, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті , по якій кваліфіковані дії обвинуваченого у вигляді позбавлення волі, але не на максимальний строк. Також покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , повинно бути призначене з урахуванням вимог ст.71 ч.1 КК України ,за сукупністю вироків, оскільки він раніше судимий 04.12.2017 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст. 263 ч.2 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і до повного відбуття покарання скоїв нове кримінальне правопорушення, але на теперішній час у суду відсутні правові підстави для застосування вимог ст.71 ч.1 КК України , тобто для повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання призначеного за новим вироком , оскільки відповідно до листа Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.01.2018 року , штраф у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн., який був призначений у вигляді основного покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2017 року , був обвинуваченим ОСОБА_5 05.12.2017 року сплачений , тобто на день ухвалення вироку суду , покарання за попереднім вироком суду від 04.12.2017 року повністю відбуте .

Суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік 3 місяця , оскільки він вчинив злочин середньої тяжкості , потерпіла на суворому покаранні не наполягає. Також суд вважає відповідно до вимог ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту- скасувати.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4Х» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 білого кольору із золотистим чохлом, який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 відповідно до ст. 100 КПК України залишити їй за належністю.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі.

На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_5 від призначеного судом покарання звільнити з випробувальним строком на 1 рік 3 місяці .

Відповідно до вимог ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту- скасувати.

Речові докази по справі мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4Х» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 білого кольору із золотистим чохлом, який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 відповідно до ст. 100 КПК України залишити їй за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Полтавської області, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: