АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/8905/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/2151/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.357 КК України
УХВАЛА
Іменем України
30 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника та прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.07.2017р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Слатине Дергачівського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, офіційно не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

- 16.03.2011р. Дергачівським районним судом Харківської області, з урахуванням вироку апеляційного суду Харківської області від 22.11.2011р., за ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі,

засуджений за: - ч.4 ст.187 КК України до 9(дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в його власності;

- ч.2 ст.121 КК України до 8(восьми) років позбавлення волі;

- ч.1 ст.357 КК України до 2(двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 9(дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в його власності.

Доля речових доказів та процесуальних витрат вирішена у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України, а також розв`язаний цивільний позов.

Вироком суду встановлено, що 01.08.2016р. у вечірній час доби приблизно о 23год. 57хв. прогулюючись по території неподалік Південного вокзалу м. Харкова, ОСОБА_8 прийшов на АДРЕСА_2 , де побачив на першому поверсі відкрите вікно, в якому горіло світло, де в житловій кімнаті на дивані спала раніше йому не відома жінка похилого віку, ОСОБА_9 . Саме в той час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на крадіжку будь-якого її майна з проникненням у житло, а саме у кв. АДРЕСА_3 , де мешкала ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 02.08.2016р. о 01год. ночі, будучи ніким не поміченим, через відкрите вікно таємно проник до приміщення вказаної вище квартири. Після цього ОСОБА_8 заволодів майном, яке належить ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном моделі «Samsung GT-Т1150i» вартістю 244грн., крім того викрав банківську картку банківської установи ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_9 .

Однак, в цей час у кімнаті прокинулась ОСОБА_9 та побачила ОСОБА_8 , який перебував в проході між кухнею та кімнатою. ОСОБА_9 розуміючи, що ОСОБА_8 знаходився в її квартирі незаконно, почала голосно кричати на останнього.

При цьому ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, вирішив змінити їх характер у зв`язку із раптово виниклими непередбаченими для нього обставинами та діяти з умислом, спрямованим на вчинення розбійного нападу, поєднаного зі спричиненням умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , з метою заволодіння її будь-якими матеріальними цінностями.

Реалізуючи свій сукупний злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, використовуючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_9 , та, нехтуючи її похилим віком, підійшов до неї у притул та наніс їй один удар долонею правої руки в область обличчя. Від отриманого удару вона втратила рівновагу та впала на підлогу обличчям до верху. Надалі ОСОБА_8 , проявляючи агресивність, продовжуючи свої протиправні дії, наніс один удар ногою в область обличчя потерпілої, від якого остання втратила свідомість чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: на голові синці та садна на обличчі, з переходом на праву бічну поверхню шиї і праву завушну область, забійна рана правої брови, садна на рожевій частині верхньої і нижньої губи, крововилив слизової верхньої і нижньої губи з боку порожнини рота, крововиливи в склеру правого ока, перелом кісток носа, вогнища крововиливів у м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні, крововиливи під тверду та м`які мозкові оболонки, шлуночки головного мозку, вогнища контузії речовини головного мозку, забій головного мозку; на тулубі синці на передній поверхні грудної клітини в області молочних залоз, забій легень; садна і синці на верхніх кінцівках, синець на правому коліні. Травма голови має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Синці на тулубі та кінцівках мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_8 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд, а ОСОБА_9 була доставлена до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де їй було надано кваліфіковану медичну допомогу, однак, 05.08.2016р. ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень померла. Причиною смерті ОСОБА_9 є тяжка закрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилася у своєму плині набряком-набуханням головного мозку та набряком легень.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить пом`якшити призначене обвинуваченому покарання вважаючи, що воно невідповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Прокурор у своїй апеляції вважає навпаки призначене покарання таким, що невідповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а тому просить вирок суду скасувати та ухвалити новий яким призначити за: - ч.4 ст.187 КК України 12(дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в його власності; - ч.2 ст.121 КК України 9(дев`ять) років позбавлення волі, а ч.1 ст.357 КК України 2(два) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 12(дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, з`ясувавши позицію прокурора, який просив задовольнити апеляцію прокурора, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

З вироку суду (т.1 а.с.123-29) вбачається, що фактичні обставини встановлені в загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах, при цьому обвинувачений визнав себе повністю винним в інкримінованих йому злочинах.

Оскільки ОСОБА_8 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із проникненням до житла та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень то колегія суддів вважає, що ці його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як і його ж дії щодо умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за ч.2 ст.121 КК України та викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів за ч.1 ст.357 КК України.

Звідси, колегія суддів перевіряючи вирок суду лише в частині призначення покарання виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості скоєного ним злочинів, який, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, тяжких хронічних захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, забезпечений постійним місцем проживання, має на утриманні батька інваліда.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а рецидив злочинів обставиною, яка обтяжує покарання.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції, врахувавши, відношення обвинуваченого до скоєних злочинів, конкретні обставини вчинення злочинів та спричинені наслідки, а також думку потерпілого, прийшов до справедливого, за переконанням колегії суддів, висновку що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкцій за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, а за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі.

Оцінюючи конкретні розміри призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх такими, які неможна визнати явно несправедливими у розумінні ст.414 КПК України оскільки санкція ч.4 ст.187 КК України передбачає покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а суд призначив дев`ять. При цьому, суд першої інстанції виходив із положень ст.ст.50, 65 КК України і враховував, що у ОСОБА_8 є синдром залежності від алкоголю, але він може усвідомлювати та керувати своїми діями.

За таких обставин, приймаючи до уваги наявність двох пом`якшуючих обставин і одного обтяжуючого, колегія суддів, з рахування вартості майна, яким заволодів ОСОБА_8 , вважає за можливе визнати призначене йому за ч.4 ст.187 КК України покарання справедливим.

Отже доводи апелянтів щодо несправедливого призначення за ч.4 ст.187 КК України покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з цим, виходячи з тих же самих підстав, колегія суддів приходить до висновку, що й покарання призначене за ч.2 ст.121 КК України, санкція якої передбачає покарання від семи до десяти років позбавлення волі, в призначеному судом першої інстанції розмірі не є явно несправедливим.

Звідси, враховуючи роз`яснення п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо критеріїв призначення більш та менш суворого покарання колегія суддів вважає, що призначені ОСОБА_8 покарання за вчинення конкретного злочину неможна визнати явно несправедливим.

Призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч.1 ст.70 КК України суд першої інстанції також не допустив жодного порушення яке б було підставою для скасування вироку суду.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання, колегія суддів знаходить таким, що призначене з дотриманням вимог кримінального закону, з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочині, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а тому відсутні підстави для задоволення апеляцій.

Разом з цим, відповідно до ч.5 ст.72 КК України необхідно зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 час його попереднього ув`язнення з 04.10.2016р. по 20.06.2017р. включно, до набрання чинності Закону України від 18.05.2017р. №2046-VIII, яким внесено зміни до вказаної норми, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, оскільки колегією суддів не встановлені підстави для скасування чи зміни судового рішення то вирок Жовтневого районного суду м. Харкова без змін, а апеляції визнати безпідставними.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.07.2017р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 04.10.2016р. по 20.06.2017р. зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017р. по 30.11 2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді