В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захистника обвиуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001981 від 29.07.2017 року по обвинуваченню: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, із повною вищою освітою, не одружений, уродженець міста Добромиль, Старосамбірського району, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2017 року близько 03 години 30 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2115» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в місті Ужгород по вулиці Собранецькій зі сторони перехрестя вулиці «Докучаєва-Собранецька-Закарпатьска» у напрямку до перехрестя вулиць «Собранецька-Грибоєдова» біля будинку №97, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який в той час рухався в зустрічному для нього напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 833 від 24.10.2017 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого субкапітального переломо-вивиху голівки лівої стегнової кістки із зміщенням, закритого переломо-вивиху 1-4 плюснової кістки лівої стопи із зміщенням, забою грудної клітки.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, які діяли з прикладанням значної сили по ударно-забійному механізму дії і по своєму характеру потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно висновку експерта №493 від 26 жовтня 2017 водій ОСОБА_4 у даній дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, у своїй сукупності є причиною даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керую транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиросердечно розкаюється, цивільний позов визнав частково , не заперечив щодо стягнення з нього матеріальних витрат пов"язаних з заподіяним ним злочином в сумі 55532,46 грн., щодо стягнення витрат в рахунок погашення моральної шкоди - заперечив. .

Представник потерпілого в судовому засіданні обставини, викладені в обвинувальному акті не заперечував. Просив суд задовільнити цивільний позов з викладених у ньому мотивів в повній мірі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що прокурор та представник потерпілого також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керую транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного має на утриманні неповнолітню дитину, на спеціальних обліках не перебуває, є учасником бойових дій, має кантузію та не задовільний стан здоров"я , раніше не судимий та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в порядку ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

На підставі викладеного та враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, зокрема, те, що склад злочину за ч. 1ст. 286 КК України передбачає необережну форму вини щодо наслідків, які настали, у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження,дані про особу винного та обставини, які помякшують покарання, з урахуванням позиції потерпілого, суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1ст. 286 КК України, у виді обмеженням волі на строк два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Обвинувачений та його адвокат в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставіп. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», мотивуючи його тим, що він вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким, має неповнолітню дитину, відносно якої не позбавлений батьківських прав.

Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні також не заперечив , щодо застосування відносно обвинуваченого ЗУ "Про амністію" .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).

За приписами ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році»№ 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно дост. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно дост. 12 КК України,не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до набрання чинності актом амністії, тобто до 07.09.2017 року, необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році`має неповнолітню дитину, сина відносно якого не позбавлений батьківських прав, дав згоду на застосування до нього амністії, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в`ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Застережень щодо застосування амністії, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», не вбачається.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути процесуальні витрати в сумі 2959,66 грн. за проведення судових експертиз , а також витрати на правову допомогу потерпілого ОСОБА_7 в сумі 10 000 гривень

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 55532,46 гривень та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., , а також витрат на надання правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн. слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, матеріальні витрати заявлені позивачем в позові підлягають до повного задоволення.

У відповідності до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) роз"яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , який в результаті ДТП змушений докладати зусиль для відновлення свого звичного життєвого ритму, можливості реального відшкодування з боку обвинуваченого, який скоїв середньої тяжкості злочин, що привів до тілесних ушкоджень потерпілого , однак винуватим себе визнав, щиро розкаявся та готовий повністю відшкодувати матеріальні витрати, розмір відшкодування завданої моральної шкоди слід визначити в сумі 25 000,00 гривень.

У задоволенні решти цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди - слід відмовити.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в сумі 2959 гривень 66 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 55532,46 гривень та моральної шкоди в розмірі 50000, 00 грн., а також витрат на надання правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн. - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ) - 55 532 грн. 46 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ) -25 000 грн.00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ) - 10 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат за надану правову допомогу.

В задоволенні решти цивільного позову - відмовити.

Речові докази, які знаходяться на відповідальному зберіганні у власників , а саме автомобіль марки «ВАЗ 2115» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути - ОСОБА_4 та автомобіль марки «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути- ОСОБА_7 .

Речові докази , а саме дві пляшки з п- під горілки , ємністю 05 літра, упаковані в поліетиленовий пакет , спецпакет №4315768, з упакованим в ньому запаховим слідом з керма а/м ВАЗ 2115 упакований в спецпакет №4315771, змиви речовини бурого кольору з керма а/м ВАЗ 2115 упаковано в паперовий конверт , змиви речовини бурого кольору з автомобіля ВАЗ 2107 упаковано в паперовий конверт білого кольору , запаховий слід з керма автомобіля марки ВАЗ 2107 упаковано в спецпакет №4315902 , які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ужгородського ВП - знищити.

Відеореєстратор вилучений в ході огляду салону автомобіля ВАЗ 2107 , упакований в спецпакет №4253034 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження , а також номерний зний знак а/м ВАЗ 2107 упакований в спецпакет №3241192, який переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ужгородського ВП- повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1