АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1355/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганська,

зареєстрованої та проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч.2 ст. 205, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 209, ч. 1 ст. 255 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та цивільних позивачів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_12

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11

представників потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14

захисника ОСОБА_15

обвинуваченої ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 209 КК України та виправдано її за цим обвинуваченням з підстав недоведення того, що вчинено злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205 (в редакції Закону України від 15 листопада 2011 року) та ч.4, ст. 28 ч.4 ст. 190 КК України, за якими призначено їй покарання:

- за ч.1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- за ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205 КК України (в редакції Закону України від 15 листопада 2011 року) у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 68 000 грн.

- за ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.

За сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 та ч.3 ст. 72 КК України, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 7 років та 6 місяців з конфіскацією майна та штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 68 000 грн., який виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_9 з ОСОБА_7 294 737 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині заявлений позов залишено без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_7 1 650 900 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а в іншій частині заявлений позов залишено без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_11 з ОСОБА_7 481 702 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині заявлений позов залишено без задоволення.

Вирок суду в частині вирішення питання в інших цивільних позовах не оскаржується.

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона діючи у складі злочинної організації «Міліонер-наставник», яку створив та очолив громадянин іншої країни, та до якої добровільно на його умовах увійшла ОСОБА_7 , у період часу з вересня 2006 року по 22 листопада 2008 року діючи з корисливих мотивів, разом з іншими її учасниками, яких було більше п`яти осіб, на території України, у тому числі міста Києва, умисно, шляхом обману та зловживання довірою громадян України, під видом інвестиційних вкладів, навчання фінансовій грамотності та ведення бізнесу, заволоділа чужим майном, а саме грошовими коштами в особливо великих розмірах.

Для досягнення злочинної мети було створено ТОВ «Глобальна система тренінгів», яке стало основою організації, засновником якої серед інших публічно виступав МІЛІОНЕР-НАСТАВНИК».

З початком проведення платного навчання учасники злочинної організації з метою доступу до широких мас населення створили мережу територіальних осередків, які маскували під «тренінгові центри», а у подальшому створили біля 40 фіктивних суб`єктів підприємницької діяльності, наявністю яких виправдовували існування біля 50 інвестиційних проектів, чим прикривали свою злочинну діяльність.

Зокрема, ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та інші учасники групи, під час проведення «тренінгів» на території України повідомляли громадянам України завідомо неправдиву інформацію про те, що вони навчать їх фінансовій грамотності, правилам ведення бізнесу, що за дуже короткий строк принесе їм від 200 до 400 відсотків прибутку.

При цьому, ОСОБА_17 та інші учасники злочинної організації видавали себе за учнів «МІЛІОНЕРА-НАСТАВНИКА», які нібито завдяки навчанню та участі у його справах стали теж мільйонерами та успішними людьми, і тим самим пропагували реальність досягнення такої успішності для тих, хто приєднається до їх команди учнів наставника. Одночасно, з метою визначення осіб, які володіють чи можуть віднайти великі суми грошових коштів для подальших «інвестицій», учасники злочинної організації, в тому числі ОСОБА_17 , створили штучний ажіотаж та уявну конкуренцію шляхом повідомлення, що навчатися у «МІЛІОНЕРА- НАСТАВНИКА» зможе тільки обмежене коло осіб.

Під час тренінгів ОСОБА_17 , серед інших, шляхом обману та зловживання довірою, з використанням прихованих психологічних маніпуляцій (яскраві наочні приклади успіху, прийняття рішення в атмосфері свята, обмежений для цього час, фінансове забезпечення кредитних зобов`язань учнів, які одержували кредити для інвестування), впливу (переконання, спільність рішення, як члена команди) та різноманітної мотивації (вигода у надприбутках, ажіотаж, втрата, заздрість, корисливість), схиляли учнів-громадян до передачі «МІЛІОНЕРУ-НАСТАВНИКУ» грошових коштів в національній та іноземних валютах як інвестиції у неіснуючі інвестиційні проекти задля отримання надприбутків у спільній діяльності, та під його особисті гарантії та контроль.

Насправді учасники злочинної організації, в тому числі ОСОБА_17 , не мали наміру використовувати ці кошти як інвестиції і у такій спосіб обману та зловживання довірою, із застосуванням прихованого спрямованого психологічного впливу у формі переконання та психологічних маніпуляцій з потерпілими, протиправно заволодівали їх грошовими коштами безпосередньо або опосередковано через персонал, після чого за вказівками «МІЛІОНЕРА-НАСТАВНИКА» розпорядилися ними на власний розсуд.

Будучи введеними в оману і впевненими у добросовісності дій ОСОБА_7 та інших членів групи, 201 потерпілий у цьому кримінальному провадженні в період з вересня 2006 року по 22 листопада 2008 року передали вказаним особам кошти на загальну суму 54 337 033 гривні, яка в 600 разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є особливо великим розміром.

У вказаний період ОСОБА_17 , як учасник злочинної організації, опосередковано через інших фізичних осіб, які діяли на підставі її довіреності, а також шляхом реалізації своїх корпоративних прав, як власник засновників - ТОВ «ГСТ» та ТОВ «Юридична компанія «Куна», з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво), прийняла участь у створенні, зокрема, товариств «БЕСТ ФУДС», «БЛЕК СІ ІНТЕРПРАЙЗИС», «Глобальний інформаційний центр», «ДЖІ.ЕС.ТІ.-ІНТЕРНЕШНЛ», «Клуб яхт і катерів «Прем`єр», «Курорт Азовська піраміда», «Міжнародна група новин», «Ногайські курорти», «Севастопольський клуб яхт та човнів», «Система освіти міліонерів», «Українське бізнес авто», «Український медіа холдинг», «Ялтинський клуб здоров`я і відпочинку» та інших, а крім того, очолила на посаді директора товариства «ГСТ», «Глобальні системи бізнес тренінгів», «Система освіти міліонерів» та «Українське бізнес авто», наявністю яких виправдовувались вигадані інвестиційній проекти, залученнями коштів до яких шляхом обману заподіяли потерпілим (201 особа) велику матеріальну шкоду на загальну суму 54 337 033 грн., яка в 200 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Дослідивши в судовому засіданні всі належні докази, суд дійшов висновку про те, що не доведено поза розумним сумнівом належними, допустимими та достатніми доказами те, що ОСОБА_7 вчинено злочин, передбачений ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 209 КК України, та вичерпано можливості їх отримати.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190; ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 205; ч.3 ст. 209, ч.1 ст. 255 КК України, та призначити покарання:

- за ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

- за ч.1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років;

- за ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, з конфіскацією коштів, отриманих злочинним шляхом та з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

На підставі ст. 70 КК України, остаточно визначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, з конфіскацією коштів, отриманих злочинним шляхом та з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Вирок суду в частині призначеного покарання за ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 205 КК України та вирішення цивільних позовів потерпілих залишити без змін.

Вказує, що під час винесення вироку суд безпідставно виключив з обвинувачення 10 539 886 грн. як недоведену суму завданої шкоди під час вчинення ОСОБА_7 та іншими членами злочинної організації шахрайського заволодіння коштами потерпілих, оскільки висновки суду про недоведеність злочину в цій частині не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, зокрема на показаннях самих потерпілих, які в судовому засіданні повідомили, що їм заподіяно шкоду в зазначеному розмірі.

Зазначає, що судом безпідставно не прийнято до уваги показання потерпілих про те, що документального підтвердження внесення цих коштів в якості інвестування у бізнес проекти ОСОБА_18 та компанії «ГСТ» у них немає у зв`язку з тим, що представники компанії надавали документи невчасно, а інколи взагалі не надавали. У деяких осіб документи про внесення коштів представники компанії забрали нібито для заміни та в подальшому не повернули.

Прокурор в апеляційній скарзі також вказує не необґрунтованість висновків суду про відсутність складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 190 КК України в діях ОСОБА_7 під час оплати потерпілими інформаційно-консультативних послуг, оскільки в показаннях потерпілих йдеться про те, що вони сплачували за навчання у мільйонера-наставника та за можливість подальшого інвестування коштів у його проекти.

Також вважає, що судом безпідставно виправдано ОСОБА_7 за ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 209 КК України, оскільки суд неправильно розтлумачив ст. 209 КК України і допустив невідповідність своїх висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

При цьому звертає увагу на те, що суд погодився з доводами сторони обвинувачення щодо участі ОСОБА_7 у злочинній організації, що передбачає, зокрема, спільне вчинення злочинів членами цієї організації. Водночас, умисел і дії всіх членів злочинної організації був направлений на легалізацію доходів, отриманих злочинним шляхом, а саме за допомогою купівлі автотехніки і те, що виконавцем придбання засобів пересування з метою легалізації коштів була не ОСОБА_7 , а інші члени злочинної організації, не звільняє її від відповідальності за ці дії.

Крім того, вказує на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі винної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, збільшивши суму відшкодування матеріальної шкоди на її користь з ОСОБА_7 до 3 761 882 грн.

Вказує, що розмір відшкодування завданої їй злочином матеріальної шкоди складає 1 880 941 грн., а у відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з вчиненням правочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, збільшивши суму відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_7 на його користь до 12 144 603,6 грн.

Вказує, що розмір відшкодування завданої йому злочином матеріальної шкоди складає 6 072 301,8 грн., у а відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з вчиненням правочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 просить вирок суду змінити, збільшивши суму відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_7 на її користь до 5 158 918,2 грн.

Вказує, що розмір відшкодування завданої їй злочином матеріальної шкоди складає 2 579 459,1 грн., у а відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з вчиненням правочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши доводи на обґрунтування апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальнихправопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205 (в редакції Закону України від 15 листопада 2011 року) та ч.4, ст. 28 ч.4 ст. 190 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю належних чином досліджених та перевірених доказів, і є правильними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виключення з обвинувачення ОСОБА_7 як недоведеного належними та допустимими доказами посилання на те, що вона особисто керувала тренінговим центром компанії «ГСТ» в місті Черкаси, більш того, таке твердження сторони обвинувачення спростоване показаннями потерпілих слухачів вказаного центру ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.
Також судом першої інстанції правильно встановлено те, що не знайшла свого підтвердження інформація, що ОСОБА_7 надала згоду увійти до складу злочинної організації, знаходячись саме у місті Севастополь, тренінговий центр компанії «ГСТ» був відкритий у місті Вінниця, тим більше до цього причетна обвинувачена, а так само і до відкриття тренінгових центрів за адресами: АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 , в м. Луганську, АДРЕСА_4 , в м. Львові, АДРЕСА_5 та в АДРЕСА_6 , а тому обвинувачення останньої у цьому суд обґрунтовано виключив, як недоведене.
Доводи апеляційної скарги про те, що під час постановлення вироку суд безпідставно виключив з обвинувачення 10 539 886 грн. (виключно оплата потерпілими інформаційно-консультативних послуг), як недоведену суму завданої шкоди під час вчинення ОСОБА_7 та іншими членами злочинної організації шахрайського заволодіння їхніми коштами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки документальні підтвердження внесення цих коштів в якості інвестування у бізнес-проекти Флетчера ОСОБА_23 та компанії «ГСТ» в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки за результатами укладання в кожному окремому випадку договору з надання інформаційно-консультативних послуг, потерпілими були сплачені кошти за такі послуги, які в подальшому були їм надані, дії учасників злочинної організації, в тому числі й ОСОБА_7 , спрямовані на одержання таких коштів, як авансову оплату послуг, і які у подальшому реально надавалися, ознак такого кримінально-караного діяння, як шахрайство, не містять.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів, які б містили дані про те, що ОСОБА_7 вчинила умисні дії з набуття, володіння та використання коштів, одержаних злочинним шляхом, саме для придбання водного та автомобільного транспорту.

Так, досліджені судом першої інстанції документи, складені під час та за результатами укладених угод про будівництво катера, угод про придбання автомобілів та реєстраційні документи на транспортні засоби не містять даних, які могли б вказувати на пряму чи опосередковану причетність обвинуваченої ОСОБА_7 до укладання таких угод з коштами, одержаними злочинним шляхом, чи вчинення з ними при цьому будь-якої фінансової операції, а так само до набуття, володіння та використання цих коштів з метою надання правомірного вигляду володінню, їх використанню або розпорядженню ними шляхом придбання водного та автомобільного транспорту, чи дій, спрямованих на приховання джерел походження саме цих коштів.

Участь ОСОБА_7 у злочинній організації та вчиненому такою організацією шахрайстві само по собі не свідчить про наявність в її діях ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, відповідальність за що передбачена за ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 209 КК України.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно виправдано ОСОБА_7 за ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 209 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, а отже такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду даної справи дотримані вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін кримінального провадження, які мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, і зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, і не допустив будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, як про те зазначається в апеляційній скарзі прокурора.

За встановлених судом першої інстанції обставин, з якими погоджується колегія суддів, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою на загальну суму 54 337 033 грн., яка в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто в особливо великих розмірах, за ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205 КК України (в редакції Закону від 15 листопада 2011 року), як фіктивне підприємництво, тобто створення суб`єктів підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності із заподіянням матеріальної шкоди на загальну суму 54 337 033 грн., яка в 200 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, як учасником злочинної організації, та за ч.1 ст. 255 КК України, як участь у злочинній організації, а також вчинення такою організацією злочинів, передбачених за ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 190 та ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 205 КК України (в редакції Закону від 15 листопада 2011 року), є правильною.

Покарання ОСОБА_7 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним. Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції правильно вирішив заявлені потерпілими позови в частині стягнення відповідних сум виключно в національній валюті, провівши при цьому відповідний перерахунок з іноземних валют по курсу НБУ на час вчинення злочину.

При цьому, судом правильно зазначено, що посилання позивачів на положення норм Глави 51 ЦК України «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання», як нібито на підставу для нарахування на суму завданої злочином шкоди інфляційних втрат та відсотків річних тощо, є безпідставними, оскільки у даному випадку шкода заподіяна внаслідок вчинення злочину, а покладення на особу передбаченої ст. 1177 ЦК України відповідальності, яка застосовується до деліктних правовідносин, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов`язань.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо перерахунку суми позовних вимог за цінами на час вирішення справи в суді, є безпідставними, як і посилання на ч.2 ст. 230 ЦК України про зобов`язання обвинуваченої відшкодувати їм збитки у подвійному розмірі, оскільки такі збитки повинні бути завдані у зв`язку з вчиненням правочину, що може бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому він має бути залишений без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_15 про звільнення ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку з відбуттям нею строку покарання, призначеного судом, підлягає задоволенню з урахуванням перерахуваного ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, з 06 листопада 2013 року по 20 червня 2017 року, та строку тримання під вартою після цього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , цивільних позивачів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

У звязку з повним відбуттям призначеного покарання у виді позбавлення волі, звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3