Постанова

Іменем України
29 березня 2018 року

м. Київ
справа № 263/13554/16-к
провадження №51-2395 км 18

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003541, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Російської Федерації, котра народилась у м. Братську Іркутськогої області Російської Федерації, раніше судимої, останнього разу 24 лютого 2009 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу за ст. 395, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 жовтня 2016 року до дня набрання вироком законної сили у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 15 вересня 2016 року приблизно о 19.00 год., перебуваючи у приміщенні церкви на АДРЕСА_1 , діючи повторно, таємно викрала належний потерпілому ОСОБА_8 велосипед вартістю 1 933,33 грн.
19 вересня 2016 року приблизно о 13.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 59 на вул. Заводській у Центральному районі міста Маріуполя, діючи повторно, шляхом ривку відкрито викрала у неповнолітньої ОСОБА_9 планшет вартістю 724,09 грн.
19 червня 2017 року Апеляційним судом Донецької області вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та постановлено у цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженої внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців та за сукупністю злочинів застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Вказує, що повністю визнала свою вину, розкаялась у вчиненому, сприяла слідству, має незадовільний стан здоров`я, а тому вважає за можливе призначення їй покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК.
У касаційні скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженої внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на неврахування апеляційним судом незадовільного стану здоров`я засудженої, відсутність коштів на лікування у зв`язку з чим остання змушена була вчиняти злочини, а також думки потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні. Виправлення ОСОБА_6 вважає можливим з призначенням їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, подав заперечення на касаційні скарзі засудженої та захисника, в яких вказує на законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду та просить залишити його без зміни.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 також заперечила проти задоволення касаційних скарг засудженої та захисника.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК касаційний суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Події злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_6 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка вчиненого за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК у касаційних скаргах не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів справи, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Так, апеляційний суд належним чином врахував тяжкість вчинених злочинів, які відповідно є тяжким і злочином середньої тяжкості, дані про особу винної, котра визнала вину, розкаялась у вчиненому, має незадовільний стан здоров`я, а тому правильно призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми, та за сукупністю злочинів застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, зваживши на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, однак належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала, маючи незняту і непогашену судимість за попереднім вироком, знову вчинила два корисливих злочини, в тому числі й щодо малолітньої особи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені у справі обставини хоча й пом`якшують покарання, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та не можуть бути підставою для застосування положень ст. 69 КК.

Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку апеляційного суду, не встановлено.
За таких обставин, касаційні скарги засудженої та захисника не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженої та захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3