Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 лютого 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2017 року у кримінальному провадженні №0000727 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоселівка Млинівського району Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого: вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі , на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.259 КК України,
з участю
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.259 КК України і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2015 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири ) роки 3 (три) місяці.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14 листопада 2016 року по 21 червня 2017 року.
Судом вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено вироком суду першої інстанції , 05 лютого 2016 року біля 13 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисне, увійшовши до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , повідмовив присутнім працівникам завідомо неправдиву інформацію про те, що вказаний магазин заміновано. Після цього, ОСОБА_5 з мобільного телефону директора даного магазину ОСОБА_8 з мобільним оператором « Київстар» абонентським номером НОМЕР_1 , підтвердив на спецлінію «102» черговому ГУНП в Рівненській області про замінування магазину « Мобі-точка». Даним повідомленням ОСОБА_5 зірвав роботу вказаного магазину з 13 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв.. Під час виїзду працівників поліції та інших чергових груп на місце події, вказана інформація не підтвердилась.
В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його дій, вид та розмір призначеного покарання, просять вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 16 березня 2015 року по 28 жовтня 2015 року час перебування в СІЗО м.Житомир у іншому кримінальному провадженні; з 14 листопада 2016 року по 07 грудня 2017 року час перебування в СІЗО м.Рівне. В обґрунтування апеляційних скарг зазначають, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, не застосовано положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року та ст.5 КК України.
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченогно ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційних скарг , думку прокурора ОСОБА_7 , який просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи , викладені в апеляційних скаргах , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не належать до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст.259 КК України, за обставин , викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і обвинуваченого, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та не оспорюються в апеляційних скаргах.

Також в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника не оспорюється вид та розмір призначеного покарання.
В апеляційній скаргах обвинувачений та його захисник просять зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 березня 2015 року по 28 жовтня 2015 року ( перебування в СЗІО м.Житомир у іншому кримінальному провадженні), з 11 листопада 2016 року по 07 грудня 2017 року ( час перебування в СІЗО м.Рівне в данному кримінальному провадженні).
Відповідно до абз.1 ч.5 ст.72 КК України, з врахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно п. 2, 3 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Виходячи з аналізу ч.5 ст.72 КК України слідує, що зарахуванню підлягає строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили, у зв`язку з втратою чинності положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII, у зв`язку із внесеними змінами до цього Кодексу Законом України від 18.05.2017 № 2046-VIII, в строк покарання слід зараховувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення в межах іншого кримінального провадження з 16 березня 2015 року по 28 жовтня 2015 року , на думку колегії суддів є необгрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження № 0000727 таких відомостей не містять.
Крім того, колегія суддів наголошує, що обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник мають право звернутися до суду першої інстанції для зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання в межах іншого кримінального провавдження з наданням відповідних доказів.
Що стосується доводів сторони захисту про зарахування в строк покарання ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 11 листопада 2016 року по 07 грудня 2017 року- по день набрання вироком законної сили з покликанням на ст.5 КК України, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбували покарання, але мають судимість.
Відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КПК України закон України про кримінальну відповідальність - законодавчі акти України , які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодекс України та закон України про кримінальні проступки).
Статтею 72 КК України передбачено правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення. Положення цієї статті не встановлюють злочинність , не посилюють кримінальну відповідальність , а тому доводи сторони захисту з покликанням на ст.5 та ч.5 ст.72 КК України є безпідставними.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, підстав для його скасування чи зміни не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду районного суду Рівненської області від 07 грудня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, залишити без зміни , а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим , який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
С У Д Д І :

________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3