АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Справа № 643/28/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/696/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
( про відмову у відкритті провадження)
26 квітня 2018 року м. Харків
Суддя судової палати з розгляди кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року,-
В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою повернуто заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Як зазначено в ухвалі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 18.01.2018 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
На зазначену ухвалу слідчого судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу з проханням скасувати ухвалу слідчого судді Московського районного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року про поверненя їх заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та направити їх заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду першої інстанції на новий розгляд по суті.

При перевірці апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлені підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, Європейський Суд з прав людини в п. 35 у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства"). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства","Толстой Милославський проти Сполученого Королівства"

Крім того, як зазначено Європейським Судом з прав людини в п. 58 у справі «Тошева протии Болгарії» - головним для органів державної влади, в тому числі для суддів, є тлумачення та застосування національного законодавства.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.
Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Слідчий суддя, дослідивши зміст поданої скарги та заявлені вимоги, прийшов правильного висновку посилаючись на вимоги п.24 ч.1 ст.3 КПК України, судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Посилання апелянтами на п.26 ч.1 ст.3 КПК України не є обгрунтованим.
Крім того, посилання апелянтів на рішення апеляційних та касаційних судів України, наприклад Апелляціонного суду м.Києва від 29.12.2014р. № 11-сс/796/2568/2014, від 12.10.2017р. №11-сс/796/5256/2017, Апелляціонного суду Ровенської області від 11.01.2018р. по справі № 559/2523/16-к, Апелляціонного суду Миколаївської області від 05.03.2018р. по справі № 490/9065/14, Апелляционного суду Дніпропетровскої області від 16.02.2018р. № 11-сс/774/200/18 по справі № 200/21846/17, Вищого спеціалізованого суду України від 07.09.2017р. № 11 -o/785/2/l7 до уваги не приймається, оскільки в Україні не діє принцип прецендентного права.
Згідно вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дана норма розповсюджується і на суддів всіх судових інстанцій.
Відповідно до ст.460 КПК України, учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
Однак, ця норма права стосується стадії судового провадження коли виноситься рішення по суті справи кримінального провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку.
Слідчий суддя вірно зазначив, що вказана правова норма надає право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами виключно учасникам судового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст.304, 307, 309 КПК України визначено вичерпний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, до яких оскаржувана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухвала не відноситься.

Глава 34 КПК України, також, не передбачає апеляційного оскарження ухвал слідчого судді щодо поверення саме заяв.
Таким чином, слідчим суддею помилково зазначено, що ухвала підлягає апеляційному оскарженню.

Слід зазначити, що ч.4 ст.399 КПК України не втратила чинність та не визнана неконституційною нормою.
Згідно з ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим.
За таких обставин на підставі ч.4 ст.399 КПК України приходжу до висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді від 16 квітня 2018 року, оскільки вона подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ч.5 ст.399 КПК України копія ухвали про відмову у відкритті провадження надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ст.ст. 395,399 КПК України,

У Х В А Л И в:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особам, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Суддя Апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2