провадження 1-о/538/1/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

засудженого (в режимі відеоконференції): ОСОБА_8 ,

розглянувши заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року, -

ВСТАНОВИВ:
До Лохвицького районного суду Полтавської області 30.08.2017 року надійшла заява засудженого ОСОБА_8 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року.

20.09.2017 року вказана заява з додатками отримана безпосередньо суддею.

Засуджений ОСОБА_8 , звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ст. ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «і», «е», 142 ч.3, 86 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання, з урахуванням ст. 42 КК України (в редакції1960 року), у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного його майна.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року за нововиявленими обставинами на підставі п. 2 ч. 2 ст. 459 КК України, просить його скасувати та кримінальну справу направити на новий розгляд.

В обґрунтування своєї заяви засуджений вказує на те, що під час досудового слідства, а саме при відібранні у нього явки з повинною, порушено його право на захист, а саме йому не було забезпечено захисника, а в подальшому зазначена явка з повинною, була покладена в основу обвинувачення.

21.09.2017 року суддею відкрито провадження за даною заявою засудженого.

Засуджений ОСОБА_8 у режимі відеоконференції, наполягав на задоволенні своєї заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року за нововиявленими обставинами, додавши, що його працівники міліції затримали 06 березня 2001 року та привезли до відділку міліції, де тримали до 07 березня 2001 року, явку з повинною відібрали без участі захисника. Клопотань про залучення до участі у справі захисника, ОСОБА_8 не заявляв. Враховуючи, рішення Європейського суду з прав людини по справі «Кулик проти України» зазначено, що відібрання явки з повинною без участі захисника є порушенням права на захист, у зв`язку з чим і подана заява про перегляд вироку за нововиявленими обставинами. Вину у вчиненні злочинів за якими засуджено ОСОБА_8 , визнає в повному обсязі.

Захисник підтримав доводи викладені засудженим, просив заяву задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про можливість розгляду справи без їх участі. Суд не вбачав перешкод для проведення судового засідання у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши засудженого, як ініціатора даного судового провадження, враховуючи думку захисника та прокурорів, з яких прокурор ОСОБА_5 вважала, що нововиявлені обставини, які можуть слугувати підставою для скасування судових рішень, не встановлені, а суд першої інстанції - а саме Апеляційний суд Полтавської області та апеляційна інстанція Верховний Суд України при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_8 , надав належну оцінку всім доказам у справі, які у сукупності та у взаємозв`язку встановили причетність ОСОБА_8 до поставлених йому у провину злочинів. Крім цього прокурор ОСОБА_6 зазначив, що підстави викладені ОСОБА_8 у своїй заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами вже були заявлені останнім та його захисником під час розгляду справи по суті в першій та апеляційній інстанції та по зазначеним доводам прийняті рішення. Прокурори вважали, що підстав для задоволення заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами не вбачається, тому просили відмовити в задоволенні заяві ОСОБА_13 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року.

Розглянувши заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами суд вважає, що вона підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Глава 34 Кримінального процесуального кодексу України передбачає особливий вид провадження провадження за нововиявленими обставинами.

По своїй суті даний вид є особливим видом судового провадження з перегляду судових рішень, для відкриття якого необхідні підстави. Дані підстави зазначені у ч. 2 ст. 459 КПК України.

Ними зокрема є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи судді під час кримінального провадження; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта (їх окремих положень) або надання Конституційним Судом України офіційного тлумачення положень Конституції України, що є відмінним від того, як їх застосував суд при вирішенні справи; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що міститься у вироку, ухвали, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Під зловживанням слідчого, прокурора, слідчого судді, судді під час кримінального провадження слід розуміти притягнення ними до кримінальної відповідальності завідомо невинних, примушення давати показання, завідомо незаконне затримання, привід або арешт, порушення права на захист (статті 371, 372, 373, 374 КК України) тощо.

Відповідно до приписів частини 2 статті 459 КПК України обставини, передбачені пунктами 2 і 3 ч. 2 ст. 459 КПК України повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену від 13.03.2017 року по справі № 3-1629гс16 вбачається, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі № 3-108гс14.

Зі змісту положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відносно практики Європейського суду з прав людини, необхідно зауважити, що у п. 42 справа «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) суд вказує, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).
Більше того, як зазначив Європейський суд з прав людини - повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення ЄСПЛ у справі Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France).
Виходячи з правозастосовної судової практики вбачається, що необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох умов:
1) їх існування на час розгляду справи;
2) ці обставини не могли бути відомі заявникові начас розгляду справи;
3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.
Більше того, потрібно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.
Разом з цим, виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що посилання засудженого у заяві про зловживання слідчим, прокурором та судом службовим становищем, шляхом використання його явки з повинною, яка відібрана без участі захисника органами досудового слідства, не заслуговує на увагу, оскільки дані ствердження не встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку не підтверджені матеріалами розслідування.

Згідно з вироком Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року ОСОБА_8 засуджений за ст. ст. 86 ч. 2, 142 ч. 3, 93 п. «а», «г», «е», «з», «і» КК України (в редакції 1960 року) на підставі ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, (т. 6 а.с. 185-200).

З зазначеного вироку вбачається, що суд дав оцінку заявами ОСОБА_8 стосовно застосування до нього незаконних заходів і психологічного впливу з боку працівників правоохоронних органів, визнавши ці свідчення непереконливими, непослідовними та суперечливими.

Доводи ОСОБА_8 про застосування до останнього незаконних заходів суд першої інстанції перевірив матеріалами виконаного в порядку ст. 315-1 КПК України судового доручення, а тому колегія суддів до уваги їх не прийняла (т.6 а.с. 195).

Крім цього ухвалою Верховного Суду України від 04.07.2002 року надана оцінка доводів засуджених про застосування до них недозволених методів ведення слідства, які незважаючи на непослідовність і суперечності, перевірені судом та спростовані матеріалами перевірки (т. 6 а.с. 301 зворотна сторінка).

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_8 затриманий 07.03.2001 року без участі захисника. 08.03.2001 року до участі у справі в якості захисника ОСОБА_8 , залучений адвокат ОСОБА_14 , за участю якого в якості підозрюваного ОСОБА_8 був допитаний 09.03.2001 року, (т. 1 а.с. 159-165).

Також з матеріалів кримінальної справи встановлено, що до порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_15 за ознаками злочину передбаченого ст. 93 п. п. «а», «і» КК України (в редакції 1960 року), останнім була написана явка з повинною, (т. 1 а.с. 150-151). Враховуючи, що Кримінально-процесуальний кодекс України, в редакції 1960 року, який діяв на час розслідування зазначених злочинів, не передбачав винесення будь-яких процесуальних рішень по справі до порушення кримінальної справи, тому залучити до участі в справі захисника на стадії дослідчої перевірки не передбачалося законодавством.

Таким чином з матеріалів кримінальної справи встановлена відсутність явки з повинною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилання засудженого на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кулик проти України», яким визнано порушення п. 6 ч. 3 ст. 6 Конвенції використання Внутрішніми Судами України, явки з повинною отриманою без участі захисника, як на підставу перегляду вироку за нововиявленими обставинами, суд не бере до уваги, оскільки зазначений привід не є нововиявленою обставиною, а також суперечить положенням ст. 8 Розділу ХІ КПК України (перехідних положень в редакції 2012 року).

За таких обставин, суд вважає не доведеною засудженим істотності вказаних у заяві обставин для скасування судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Таким чином, суд, дослідивши заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року та проаналізувавши додані до неї додатки, вважає, що у заяві не наведені, а в суді не встановлено достатніх та ґрунтовних підстав, які дозволяли б суду дійти однозначного висновку про наявність правових підстав для скасування за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ст. ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «і», «е», 142 ч.3, 86 ч.2 КК України (в редакції 1960 року).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 376 ч.2, 459, 460, 466, 467 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Заяву засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «і», «е», 142 ч.3, 86 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2002 року залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали оголошено 09 листопада 2017 року об 11 години 50 хвилин.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2