Справа № 191/667/18
Провадження № 1-кс/191/80/18
У Х В А Л А
іменем України
07 березня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю представника заявника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області скаргу потерпілого ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:
Заявник в особі представника звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, в якій посилається на те, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська СВ Соборного ВП ГУНП в Дніпропетровської області 08 жовтня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004263 за фактом привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем арбітражним керуючим, ліквідатором С(Ф)Г «Мисливське» ОСОБА_6 .
Синельниківською місцевою прокуратурою 03 серпня 2017 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у данному кримінальному провадженні з ч. 1 ст. 191 КК України на ч. 2 ст. 191 КК України.
26 січня 2018 року старший слідчий Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_7 виніс постанову про закриття кримінального провадження у з`вязку з відсутністю в даянні складу кримінального правопорушення.
Копію цієї постанови заявник отримав 23 лютого 2018 року, про що свідчить копія супроводжуючого листа № 5адв від 23 лютого 2018 року, тому не пропустив встановлений законом десятиденний строк оскарження постанови слідчого.
Вважаю, що зазначена постанова є незаконною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Оскаржувана постанова складена з порушенням вимог закону, викладених вище.
Так, у вступній частині слідчий повинний зазначити своє прізвище, ім 'я, по батькові.
Старший слідчий в своїй постанові зазначив лише своє прізвище та ініціали.
У мотивувальній частині слідчий повинний зазначити мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування на посилання на положення цього Кодексу.
На обґрунтування свого рішення слідчий послався на не, що матеріали провадження не підтверджують факту наявності у арбітражного керуючого ОСОБА_6 умислу на заволодіння майном.
При цьому, обов`язок доказування покладається саме на слідчого, а не учасників процесу.
На підтвердження факту наявності у ОСОБА_6 умислу на заволодіння чужим майном заявник надав слідчому з власної ініціативи певні докази, однак за весь час досудового розслідування слідчий не виконав жодної слідчої дії, спрямованої на повне, всебічне та неупереджене досудове розслідування.
Він навіть самоусунувся від допиту фігуранта кримінального провадження - ОСОБА_6 .
Заміст нього прокурор на підставі неодноразових звернень заявника надав формальну вказівку іншому органу досудового розслідування допитати ОСОБА_6 по обставинам справи, бо не дочекався коли сам слідчий виконає свої функціональні обов`язки.
Слідчий, який на виконання вказівки прокурора допитав ОСОБА_6 , не знаючи фактичних обставин справи та наявності доказів, «повірив» ОСОБА_6 щодо того, що він ніколи не бачив ОСОБА_8 (хоча в матеріалах справи мається рішення Синельниківського міськрайоного суду від 11 липня 2007 року у цивільній справі № 2-1519/2007, в якій приймали участь обидві сторони), що він спрямував гроші в сумі 70 000 грн., які надійшли від ОСОБА_5 на погашення заборгованості по заробітної платі працівникам СФГ ( мабуть він мав на увазі себе особисто, оскільки в матеріалах справи мається звіт ліквідатора про результати проведення ліквідаційної процедури, з якого вбачається, що гроші в сумі 70 000 грн., отримані від ОСОБА_5 , не були зараховані у прибуткову частину звіту і тому не могли бути спрямовані на заробітну плату працівникам СФГ), що будь яких заяв про повернення грошей від ОСОБА_5 до нього не надходило ( але, в матеріалах справи мається копія довідки ліквідатора ОСОБА_6 від 01 жовтня 2009 року, яку він надав Синельниківському міськрайонному суду і в якій він власноручно зазначив, що зобов`язується повернути гроші в сумі 70 000 грн. після вирішення цієї цивільної справи).
Незважаючи на наявність у справі доказів, які спростовують покази ОСОБА_6 , слідчий ОСОБА_9 зазначає у оскаржуваній постанові покази ОСОБА_6 , не даючи ніякої правової оцінки наявним у справі доказам.
З метою усунення наявних суперечностей між наявними у справі доказами та показаннями ОСОБА_10 прокурор після неодноразових звернень заявника надав слідчому письмову вказівку в порядку ст.36 КПК України про проведення одночасного допиту потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_11 та встановив строк виконання цієї слідчої дії до 03 січня 2018 року.
На порушення цих вимог закону слідчий проігнорував вказівки прокурора, не провів одночасного допиту потерпілого та ОСОБА_6 ані в строк до 03 січня 2018 року, ані до даного часу.
Не виконавши всі вимоги КПК України щодо виконання всіх необхідних процесуальних дій з метою виявлення винних осіб та наявності (чи відсутності) в їх діянні ознак кримінального правопорушення, слідчий не має права приймати рішення про закриття кримінального провадження.
Посилання слідчого на не підтвердження факту наявності у ОСОБА_6 умислу на заволодіння чужим майном за таких умовах є незаконним та необгрунтованим.
Сам факт заволодіння ОСОБА_6 грошових коштів ОСОБА_5 повністю підтверджується наявними у справі доказами ( в тому числі, власноручно складеною ОСОБА_6 довідкою від 01 жвтня 2009 року). Якби у ОСОБА_6 не було б умислу на заволодіння цими грошима, він би ще у 2007 році повернув їх ОСОБА_5 , а не звертав їх на свою користь.
Про наявність у ОСОБА_6 умислу на заволодіння чужими грошима в розмірі 70 000 грн. свідчасть наступні обставини, що підтверджені доказами:
- 07 липня 2007 року ці гроші були перераховані на рахунок ОСОБА_6 ;
він їх не повернув до даного часу;
він не включив цих грошей у звіт ліквідатора від 01 серпня 2012 року, що прямо свідчить про його умисел на заволодіння ними;
01 жовтня 2009 року ОСОБА_6 власноручно в письмовій формі підтвердив факт отримання ним спірних грошей і письмово зобов`язався повернути їх, але досі не повернув; звертаючи ці гроші на свою користь, ОСОБА_6 діяв не як приватна особа, а як посадова особа, яка наділена певними владними повноваженнями.
Вважає, що висновки слідчого про не підтвердження факту наявності у ОСОБА_6 умислу на заволодіння чужим майном, зробленими в умовах неповного з`ясування обставин справи, що підлягають доведенню у кримінальному провадженні, є передчасними, незаконними та необгрунтованими.
У судовому засіданні представник заявника заявлені в скарзі вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, зазначивши, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджується і провадження у справі закрите правомірно.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004263 від 08 жовтня 2016 року, встановив наступне.

08 жовтня 2016 року до ЄРДР було внесено інформацію щодо привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем за кваліфікацією ч.1 ст.191 КК України.

У зв`язку з наявними розбіжностями у показаннях потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 01 грудня 2017 року прокурором Синельниківської місцевої прокуратури в порядку ст.36 КПК України були надані вказівки слідчому, а саме: з метою з`ясування причин розбіжностей під час раніше наданих показань, провести одночасний допит потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 .

Отже, на час надання вказівок на думку прокурора всі необхідні слідчі дії для всебічного, повного і неупередженого розслідування кримінального провадження слідчим здійснені не були.

Слідчим зазначеної слідчої дії виконано не було, а лише 03 січня 2018 року зроблено повідомлення прокурору про неявку свідка ОСОБА_6 до слідчого для проведення одночасного допиту.

Потерпілий також наполягав на проведенні одночасного допиту його зі свідком ОСОБА_6 , посилаючись на неправдиві показання, надані свідком, однак слідчим було відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого з посиланням на те, що ухвали про привід є процесуальними рішеннями, а не процесуальними діями, тому виходить за межі прав потерпілого і не є предметом вказівки прокурора.

Із цього слідує, що слідчим взагалі не здійснені необхідні дії з метою забезпечення явки свідка ОСОБА_6 для проведення одночасного його допиту зі свідком, тобто вказівки прокурора не виконані.

Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений давати слідчому вказівки щодо проведення слідчий дії.
Згідно ч.4 ст.40 КПК України слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі.
Отже, у зв`язку з невиконанням слідчим письмової вказівки прокурора про проведення додаткових слідчих дій, не можна вважати, що всі необхідні слідчі дії для всебічного, повного і неупередженого розслідування кримінального провадження виконані.

Таким чином, слідчий суддя вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.303-307 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Скаргу потерпілого ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 від 26 січня 2018 року про закриття кримінального провадження №0004263 від 08 жовтня 2016 року скасувати.

Зобов`язати старшого слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 виконати вказівку прокурора Синельникіфвської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 01 грудня 2017 року про проведення одночасного допиту потерпілого ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_6 в строк до 31 березня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1