14.03.2018 Єдиний унікальний № 371/1307/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/ 29 /18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відомості про яке 05 серпня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Блажове, Рокитнівського району, Рівненської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 05 серпня 2017 року близько 04 години 00 хвилин, керуючи власним, технічно справним автомобілем «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалася автодорогою Київ-Знам`янка, від села Зеленьки до міста Миронівка Київської області.

Проїжджаючи відрізок дороги на 93 км + 590 м. допустила порушення вимог Правил дорожнього руху України, затвердж ених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі ПДР України), а саме:

- п. 2.3. ПДР України де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 12.1. ПДР України де вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.2. ПДР України де вказано, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

- п. 19.3. ПДР України де вказано, що у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення;

- п. 10.1. ПДР України де вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У наслідок порушення вказаних правил дорожнього руху, ОСОБА_4 будучи неуважною до дорожніх обставин, не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечну швидкість для свого руху, не переконалася в безпечності свого маневру, допустила наїзд на перешкоду, а саме: металевий колесовідбійник, що був встановлений на правому узбіччі, перед мостом через річку Рось.

В результаті наїзду на вказаний металевий колесовідбійник (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) пасажир автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 77 від 02 вересня 2017 року встановлено, що смерть ОСОБА_6 , 1997 року народження, настала внаслідок поєднаної травми голови, шиї, тулуба та кінцівок, на що вказують ушкодження.

Вказані порушення ОСОБА_4 вимог ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_6 .

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченої, кваліфікація її дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд провів судовий розгляд провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілого, вивченням матеріалів, що характеризують особистість обвинуваченої, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала в повному обсязі та пояснила, що було все саме так, як викладено у обвинувальному акті. Злочин вона вчинила не умисно, поспішала щоб встигнути доставити свого племінника ОСОБА_6 на електричку, але у наслідок засліплення зустрічним автомобілем взяла руль свого автомобіля в право та зіткнулася із металевим колесовідбійником. Пояснила, що вона зробила для себе належні висновки, просила суд при призначенні покарання врахувати вказане та застосувати до неї Закон України «Про амністію в 2016 році», так як має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні дав покази, що 05 серпня 2017 року його брат ОСОБА_6 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди йому невідомі, він лише знає, що його тітка ОСОБА_4 везла його брата ОСОБА_6 в місто Миронівка Київської області для того, щоб посадити його на ранкову електричку, щоб той поїхав відвідати батька. Просив суд застосувати до обвинуваченої Закон України «Про амністію в 2016 році», так як вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, судом встановлено, що своїми протиправними, винними діями, обвинувачена ОСОБА_4 будучи суб`єктом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, 05 серпня 2017 року близько 04 години 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» модель «2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустила порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених підпунктом «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.2 і 19.3, 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, у наслідок чого вказаний автомобіль здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевого колесовідбійника, що був встановлений на правому узбіччі, перед мостом через річку Рось, у наслідок чого пасажир ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Частиною 2 ст. 286 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що обвинувачена ОСОБА_4 05 серпня 2017 року вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченої, зокрема:

Згідно з характеристикою виконавчого комітету Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області від 11 серпня 2017 року № 29, обвинувачена характеризується позитивно, є одруженою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є турботливою мамою та уважною дружиною. Доброзичлива, щира, має активну життєву позицію (а.с.51).
Відповідно до досудової доповіді органу пробації, обвинувачена має низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення (а.с. 40-43).
Обвинувачена є матір`ю неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про що свідчать копії свідоцтва про їх народження (а.с. 27, 28).
Згідно вимоги про судимість від 11 вересня 2017 року № 6645, обвинувачена не має незнятої чи непогашеної судимості (а.с. 54).
Згідно з довідкою нарколога, обвинувачена на диспансерному обліку в кабінеті нарколога не перебуває і не перебувала, за медичною допомогою не зверталася (а.с. 55).
Згідно з довідкою психіатра, обвинувачена на диспансерному обліку в кабінеті психіатра не перебуває і не перебувала, за медичною допомогою не зверталася (а.с. 56).
Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-43 Кримінального кодексу України, виключають злочинність діяння обвинуваченої, а також підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченої примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачена вчинила вищезазначений злочин у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченої у вчиненні злочину та активне сприяння у його розкритті - обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне.

У відповідності до ст. ст. 35, 65, 67 Кримінального кодексу України суд не знайшов обставин, що обтяжують покарання за скоєне.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченої: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, а також те, що вона є матір`ю двох неповнолітніх дітей, в цілому характеризується позитивно, згідно досудової доповіді органу пробації має низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, а отже не становить потенційної суспільної небезпеки.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, її щире каяття, та сприяння в розкритті злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачена має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наданими свідоцтвами про народження дітей, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 25, 26), не позбавлена батьківських прав, обвинувачена надала згоду на застосування до неї амністії, суд на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 16 вересня 2017 року, приходить до висновку про необхідність звільнення засудженої ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання за цим вироком.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в розмірі 2 721 гривню 6 копійок слід стягнути із засудженої на користь держави Україна.

Запобіжні заходи у даному кримінальному провадженні стосовно обвинуваченої не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 127-129, 318, 322, 337, 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, призначивши їй покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення її права керування транспортними засобами.

2. Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного їй за цим вироком покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

3. Стягнути з ОСОБА_4 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 17 липня 2006 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, на користь Держави Україна 2 721 (дві тисячі сімсот двадцять одну) гривню 6 (шість) копійок процесуальних витрат.

4. Після набрання вироком законної сили скасувати арешт автомобіля марки «ВАЗ» 2106», державний номерний знак « НОМЕР_1 », повернувши його особі, у якої його вилучено.

5. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору та потерпілому.

6. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1