Справа № 289/1906/14-к
Номер провадження 1-кп/289/180/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

представника органу пробації ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001, який надійшов з Коростишівської місцевої прокуратури по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
На розгляді суду перебуває вказане кримінальне провадження, в якому ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 02.10.2017 скасовано вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.02.2016, та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 року за матеріалами даного кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, відповідне кримінальне провадження підсудне Радомишльському районному суду Житомирської області та може бути призначене до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю обвинуваченого, його захисника та викликом свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти призначення до розгляду обвинувального акта та просив повернути його прокурору, посилаючись на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 думку захисника підтримав.
Прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що після скасування вироку суду та повернення справи на новий розгляд, чинним КПК України не передбачено повернення обвинуваного акту прокурору.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши зміст обвинувального акту та додані до нього документи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 416 КПК України, після скасування судом апеляційної інстанції вироку, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.
У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.
Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті "а" пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України» нагадав, що поняття «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
Також з даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" зазначив, що "…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.".
У справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 Європейський суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. У тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.
Як вбачається з нової редакції обвинувального акта від 02.10.2015 (том 1 а.с.240-242) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2014 року за № 0000001 відносно ОСОБА_4 , при його складенні та, відповідно, висуненні обвинувачення, орган досудового розслідування положень закону, про які зазначено вище, не дотримався, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
Так, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором, зокрема, згідно з п. 5, 7 ч. 2 вказаної статті, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону, статті КК України і формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів та містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено як національним законодавством, так і практикою Європейського суду з прав людини.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
Вивченням змісту обвинувального акту від 02.10.2015 року судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме: своїми умисними діями, які виразились у вчиненні зловживання службовим становищем, а саме використанні службовою особою службового становища в інтересах третіх осіб всупереч інтересам служби, яке завдало істотної шкоди державним інтересам.
З огляду на роз`яснення Верховного суду України (Постанова від 27.10.2016 року справа №5-99кс16) істотною шкодою в розумінні ст. ст. 364, 364-1, 365, 365-2, 367 Кримінального кодексу України, на даний час, може бути майнова шкода, або прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування, тобто істотною шкодою може рахуватись будь-яка за своїм характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого законодавцем розміру, який в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

В той же час, в обвинувальному від 02.10.2015 вказано, що матеріальна шкода не заподіяна. Наявність подібних суперечливих положень у обвинувальному акті є підставою для його повернення, так як обов`язковою умовою наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, а, відповідно до п.3 Примітки до ст.364 КК України (в редакції станом на 02.10.2015 р.), «істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян».
Таким чином, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
На думку суду наявність зазначених недоліків унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, суттєво порушують права обвинуваченого, і не можуть бути усунуті під час судового розгляду, а тому позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, що узгоджується з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, який надає таке право суду у підготовчому судовому засіданні.
Посилання прокурора на те, що після скасування апеляційним судом вироку новий склад суду не має права повертати прокурору обвинувальний акт не ґрунтується на законі, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 416 КПК України, після скасування судом апеляційної інстанції вироку, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.
Також суд звертає увагу на наступне:
- при прийнятті даного рішення суд не досліджував жодного доказу, а тому не вдався до оцінки доказів, їх належності чи допустимості;
- суд не давав оцінку обставинам кримінального правопорушення, а лише зазначив на відсутність обов`язкових відомостей, які мають міститись в обвинувальному акті;
- призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який не містить відповідних відомостей, означало б призвести до порушення права на захист обвинуваченого і до можливого скасування вищою інстанцією судового рішення, ухваленого за результатами розгляду справи судом, з підстав порушення права на захист;
- призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який не містить відповідних відомостей, розраховуючи на зміну обвинувачення прокурором в майбутньому, суд не може, так як зміна обвинувачення це право, а не обов`язок прокурора.
На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 3, ч. 4 ст. 314, 291, 376, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
Повернути прокурору Коростишівської місцевої прокуратури обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000001 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України з доданими матеріалами кримінального провадження як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)