Справа № 192/324/18
Провадження № 1-в/192/163/18
Ухвала
Іменем України
"02" квітня 2018 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Жовтні Води, Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженого вироком Виборзького міського суду Ленінградської області Російської Федерації від 19 липня 2011 року, за ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК РФ до 9 років позбавлення волі, ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року вирок приведено у відповідність та засуджено за ч.1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до 9 років позбавлення волі,

за участю учасників провадження:
захисника ОСОБА_3 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,
представника СВК №21 ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
Початок строку: 19.07.2011 року

Кінець строку: 27.09.2019 року

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому зазначив, що засуджений ОСОБА_4 відбув понад ? строку покарання, ні заохочень ні стягнень немає, одне стягнення погашене за плином часу 09 липня 2015 року, не працевлаштований за станом здоров`я.
В судовому засіданні захисник клопотання підтримав та прохав його задовольнити.
В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання захисника просив його задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні проти задоволенняклопотання заперечував.

Суд, вислухавши захисника, засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню в зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений, який відбув 3/4 частини строку покарання, не працевлаштований за власним бажанням. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Засуджений, за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання, застосоване до нього 24 грудня 2014 року (а.с. 16). Згідно наявних в особовій справі характеристик (Т. 2 а.о.с. 244, Т.3 а.о.с. 31) засуджений за весь період відбування покарання характеризувався задовільно, вину у вчиненому злочині не визнає, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, в зв`язку з чим, суд, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі вищевикладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1