Справа № 738/133/18
№ провадження 1-кп/738/47/2018
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Менський районний суд
Чернігівської області

у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000632 від 20.11.2017 року про застосування примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Менського району, Чернігівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня 9-го класу Березнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Менської районної ради,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
особи, відносно якої планується застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого Березнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 ,
представника служби у справах дітей Менської РДА ОСОБА_10 ,
представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
05 лютого 2018 року до Менського районного суду надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України, з якого вбачається наступне.
16.11.2017 близько 12 год. 20 хв. особа, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , перебуваючи на подвір`ї Березнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, що за адресою смт. Березна, вул. Домницька, 18, Менського району, Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з неповнолітнім ОСОБА_7 , умисно завдав удар в ліву частину обличчя ОСОБА_7 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обличчя зліва, які у відповідності до висновку експерта № 185 від 12.12.2017, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Також, 23.11.2017 близько 18 год. 00 хв. особа, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , з метою крадіжки чужого майна прибув до приміщення Березнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, що за адресою смт. Березна, вул. Домницька, 18, Менського району Чернігівської області, де за допомогою будівельного шпателю вийняв дерев`яні штапики першого скла та металевим прутом розбив друге скло вікна шкільної їдальні, проник всередину приміщення та у подальшому за допомогою металевого прута зірвав замок підсобного приміщення їдальні, звідки умисно, таємно викрав гроші в сумі 2200 грн., чим заподіяв Березнянській ЗОШ І-ІІІ ступенів шкоди на вказану суму.

Такими діями неповнолітній ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, та під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.

Допитаний судом ОСОБА_3 підтвердив суду усі фактичні обставини викладені у клопотанні. Вважає, що вчинив неправильно, запевнив суд про те, що більше такого не повториться.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала клопотання, посилаючись на те, що суспільно небезпечні діяння вчинені ОСОБА_3 , якому не виповнилось віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, повне визнання ним своєї вини та просила застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього, а саме: не залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 у період часу з 20.00 год до 07.00 год без супроводу батьків строком на 1 рік.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні вважала за можливе застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.

Законний представник ОСОБА_5 не заперечувала проти застосування примусових заходів виховного характеру, запевнила суд, що буде більше уваги приділяти вихованню сина.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в клопотання та розповів суду, як неповнолітній ОСОБА_3 завдав йому декілька ударів по обличчю, чим спричини тілесні ушкодження у вигляді саден.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила факт спричинення тілесних ушкоджень неповнолітнім ОСОБА_3 її сину ОСОБА_12 . Також показала суду, що у зв`язку з цим вона змушена була звертатись за медичною допомогою для сина, потратила певні кошти, які просить стягнути з законного представника особи відносно якої подане клопотання до суду ОСОБА_5 , про що надала до суду позовну заяву.
Представник потерпілого Березнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_9 , яка є директором Березнянської ЗОШ І-ІІІ ст., в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в клопотанні, що це вчинив саме неповнолітній ОСОБА_3 , пояснивши це тим, що дитині не вистачає батьківської уваги. Також представник потерпілого повідомила суду, що неповнолітній ОСОБА_3 перебуває як правопорушник на внутрішньо шкільному обліку.

Представник служби у справах дітей Менської РДА ОСОБА_10 в судовому засіданні клопотання слідчого підтримала, охарактеризувала неповнолітнього ОСОБА_3 посередньо, висловила думку, що причиною такої поведінки неповнолітнього є недостатність батьківського піклування. Вважає, що йому потрібно дати шанс на виправлення.
Представник сектору ювенальної превенції в судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив, що неповнолітній ОСОБА_3 , 2004 року народження не перебуває на обліку в Менському ВП ГУНП в Чернігівській області як «Дитина правопорушник». Він готовий посприяти в виправленні неповнолітнього та направлені його на правильний життєвий шлях, при наявності бажання у останнього спілкуватись на ці теми.

Доведеність причетності малолітнього ОСОБА_3 до вчинення суспільно небезпечних діянь також підтверджується відомостями з письмових доказів, досліджених в суді:
витягом з кримінального провадження № 0000632 від 20.11.2017 про повідомлення ОСОБА_8 про нанесення неповнолітнім ОСОБА_3 тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_7 (а.с.40);
витягом з кримінального провадження № 0000644 від 24.11.2017 про повідомлення директора Березнянської ЗОШ І-ІІІ ст. ОСОБА_9 про вчинення крадіжки неповнолітнім ОСОБА_3 з приміщення шкільної їдальні (а.с.41);
постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування внесених в ЄРДР за № 0000632 та № 0000644 в одне провадження (а.с.47);
постановами про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 29.01.2018 (а.с.48-53);
характеристикою класного керівника на учня 9-а класу Березнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 про те, що останній зарекомендував себе безвідповідальною людиною, часто без поважних причин прогулює уроки, неадекватно реагує на зауваження старших, має коло друзів, що підтримують його в негативних вчинках, ображає слабших, був замішаний у крадіжках, перебуває на внутрішньо шкільному обліку (а.с.57);

довідкою головного лікаря КЗОЗ «Менська ЦРЛ», про те, що неповнолітній ОСОБА_3 не перебуває на обліку в лікаря психіатра і лікаря нарколога (а.с.59-60);

характеристикою практичного психолога Березнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів на учня 9-А класу ОСОБА_3 про те, що останній перебуває на обліку у психолога як дитина з постійною девіатною та делінквентною поведінкою. Шкільний колектив неповнолітнім сприймається як ворожа середа, де він яскраво виражає свою агресію (а.с.61).
Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує, що суспільно небезпечні діяння мали місце і вчинені вони саме неповнолітнім ОСОБА_3 і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення ним суспільно небезпечних діянь 16.11.2017 та 23.11.2017, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 3 ст. 185 КК України, він не досяг віку кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України настає з 16 років, а за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з 14 років.
Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» роз`яснюється, що законодавством передбачено застосування примусових заходів виховного характеру виключно до неповнолітніх, тобто особа повинна бути неповнолітньою не тільки на час вчинення злочину, а й на час розгляду справи в суді.
Так, на момент вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечних діянь, а також і на момент розгляду справи судом, ОСОБА_3 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за діяння передбачені ч. 1 ст. 125 та ч. 3 ст. 185 КК України.
Як вбачається із вимог ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність підстав зазначених у ст. 501 КПК України, а також оцінивши докази, враховуючи вік та особу неповнолітнього, його поведінку, який вину у вчиненому визнав повністю, дані щодо особи неповнолітнього ОСОБА_3 : на час вчинення суспільно небезпечних діянь не досяг віку кримінальної відповідальності, проживає та виховується в неповній сім`ї, негативно характеризується в школі, не перебуває на обліку в Менському ВП ГУНП в Чернігівській області як «Дитина правопорушник», на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, суд вважає можливим застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді: застереження.
З приводу застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього, а саме: не залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 у період часу з 20.00 до 07.00 год без супроводу батьків слід відмовити, оскільки останній за вказаною адресою на даний час не проживає, точної адреси місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 судом не встановлено, ініціатором клопотання будь яких відомостей з даного приводу не надано.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.
Статтею 1178 ЦК України передбачено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Враховуючи вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 141 Сімейного кодексу України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, цивільний позов в кримінальному провадженні пред`явлено лише до матері неповнолітнього ОСОБА_3 , в той час як батько останнього не позбавлений батьківських прав і несе такі ж обов`язки по відношенню до неповнолітньої дитини, і дитина в момент вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в школі, а також не надання позивачем належних доказів на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, а тому має бути залишена без розгляду.
Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити особі, яка пред`являла цивільний позов, про можливість звернутись з позовною заявою в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.
У відповідності до ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки в разі ухвалення обвинувального вироку. Оскільки судом не ухвалюється обвинувального вироку, то застосування ст. 124 КПК України і як наслідок стягнення судом витрат на залучення експерта буде неправомірним, і таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України.
Речові докази: черевики 38 розміру, чорного кольору, вилучені у ОСОБА_3 та зберігаються в камері зберігання речових доказів Менського ВП ГУНП у Чернігівській області повернути власнику ОСОБА_3 ; дактилоскопічну плівку з слідами низу підошви взуття, таблицю до протоколу ОМП зі слідами структури матеріалу, та дактилокарту ОСОБА_3 , що зберігаються в камері речових доказів Менського ВП ГУНП в Чернігівській області зберігати в матеріалах кримінального провадження, навісний замок знищити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 22, ч. 2 ст. 97, ст. 105 КК України, керуючись ст. ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 501 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР № 0000632 від 20.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України щодо неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити частково.
Застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусові заходи виховного характеру у вигляді: застереження.
В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Речові докази: черевики 38 розміру, чорного кольору, вилучені у ОСОБА_3 та зберігаються в камері зберігання речових доказів Менського ВП ГУНП у Чернігівській області повернути власнику ОСОБА_3 ; дактилоскопічну плівку з слідами низу підошви взуття, таблицю до протоколу ОМП зі слідами структури матеріалу, та дактилокарту ОСОБА_3 , що зберігаються в камері речових доказів Менського ВП ГУНП в Чернігівській області зберігати в матеріалах кримінального провадження, навісний замок знищити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1