Справа № 752/4478/18
Провадження №: 1-кп/752/1016/18
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
20.03.2018 року м. Київ
Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
встановив:
до Голосіївського районного суду м. Києва передано обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
Ознайомившись з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості, вислухавши думку сторін, суддя вважає, що в затверджені угоди слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, угода про визнання винуватості, крім іншого, повинна відповідати вимогам КПК та закону, в тому числі в частині правової кваліфікації та повинна відповідати інтересам суспільства.
Як вбачається із формулювання обвинувачення, ОСОБА_3 був присутнім в автомобілі марки «Фольцваген Джетта» при умисному позбавленні життя особи групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї. В подальшому ОСОБА_3 разом з іншими невстановленими слідством особами залишили місце вчинення злочину на вищевказаному автомобілі. Після чого невстановлені слідством особи залишили автомобіль, а ОСОБА_3 з метою приховування автомобіля, в якому було вчинено особливо тяжкий злочин, розпочав тікати від працівників поліції, проте був затриманий.
Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 1 ст. 396 КК України як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.
На думку судді, в даному випадку має місце невідповідність фактичних обставин вчиненого злочину кваліфікації злочину.
Крім того, на думку судді, ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження, зокрема, лише беззаперечне визнання ним своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, без визначення обов`язків підозрюваного щодо співпраці у викритті злочину, вчиненого іншими особами, враховуючи те, що він був присутнім при вчиненні невстановленими особами умисного позбавлення життя людини, не відповідає тому покаранню, яке просить застосувати прокурор.
Крім того, слід звернути увагу, що при розрахунку відповідно до вимог ст. 72 КК України покарання, яке слід призначити ОСОБА_3 , прокурором було допущено помилки, оскільки фактично останній утримувався під вартою 162 дні, а 1 рік обмеження волі відповідає 182 дням утримання особи під вартою. Також в угоді зазначено про необхідність звільнити обвинуваченого з-під варти в залі суду, проте з реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, вбачається, що ОСОБА_3 1.03.2018 року, тобто до укладення угоди, змінено міру запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.
Крім того, суддя вважає,враховуючи фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, зокрема, наявність невстановлених осіб причетних до умисного вбивства людини, що в даному кримінальному провадженні відсутній суспільний інтерес у забезпеченні швидшого досудового розслідування.
За таких обставин, суддя вважає, що в затвердженні даної угоди слід відмовити, а матеріали даного кримінального провадження повернути прокурору м. Києва для продовження досудового розслідування в загальному порядку, враховуючи те, що угода про визнання винуватості була укладена під час досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 314,474 КПК України, суддя
ухвалила:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1