АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2005/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 309 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимий 01 червня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року у кримінальному провадженні № 0006232,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року

ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання в виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року й остаточно за сукупністю вироків призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Судом вирішено питання щодо речового доказу та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_6 14 липня 2017 року приблизно о 09 год. 40 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Прилужна, 10, у невстановленої слідством особи повторно незаконно придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 1,389 г, що є великим розміром, який незаконно зберігав при собі без мети збуту до 10 години 14 липня 2017 року часу вилучення його у ОСОБА_6 працівниками поліції за адресою: м. Київ, вул. Прилужна, б.10.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 309 КК України, вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а тому просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року змінити та пом`якшити йому покарання.

Обґрунтовуючи своє прохання, апелянт зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував, що він має на утриманні престарілу матір, 74 років, яка хворіє та не може самостійно ходити, а також його незадовільний стан здоров`я, зокрема наявність ряду тяжких хронічних хвороб, які неможливо лікувати в умовах ізоляції від суспільства, що є підставами для застосування ст.ст. 66, 69 КК України.

При цьому звертає увагу, що за час перебування під вартою його стан здоров`я значно погіршився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних вимог, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, ґрунтується на доказах, перевірених судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вказаної правової норми суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Зазначивши у вироку, що судове слідство у цій справі проведено без дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, тобто без допиту свідків, дослідження документів, суд дотримав вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки з аналізу технічного запису фіксування судового розгляду в суді першої інстанції та журналу судового засідання від 07 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 належним чином було роз`яснено вимоги цього закону та з`ясовано у нього, що він правильно розуміє зміст фактичних обставин справи і наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні і не заперечував проти проведення скороченого судового слідства, зокрема щодо його допиту та дослідження тих матеріалів провадження, які характеризують його особу. Отже, за згодою учасників судового провадження, впевнившись у добровільності їх позицій, суд ухвалив рішення про недоцільність дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а також про дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. До того ж суд детально допитав обвинуваченого щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення і його показання, на переконання колегії суддів, повністю узгоджуються з тими фактичними обставинами кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту, вчинене повторно судом першої інстанції визначена правильно.

Що стосується покарання, то на переконання колегії суддів, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з дотриманням правил призначення покарання за сукупністю вироків, передбачених ст. 71 КК України, та за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Доводи ж обвинуваченого про суворість покарання внаслідок недостатнього врахування судом усіх обставин, які його пом`якшують, не заслуговують на увагу, а його прохання про призначення покарання із застосуванням

ст. 69 КК України є безпідставним.

Так, відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, відповідно до вимог ст. 71 КК України, якими визначається призначення покарання за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Водночас, за правилами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вказаних вимог закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та слідує з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 65 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості злочину та конкретні обставини його вчинення, характеристику особи винного, котрий раніше судимий за скоєння аналогічних злочинів і вчинив новий злочин в період іспитового строку, визначеного попереднім вироком, за даними облікової документації перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, а також щире каяття обвинуваченого, що визнав обставиною, яка пом`якшують покарання та призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, навівши при цьому у вироку переконливі підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час, врахувавши, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, суд на законних підставах, у відповідності до вимог ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків призначив обвинуваченому більше невідбутої частини покарання за попереднім вироком та від покарання, призначеного за новий злочин.
При цьому відношення ОСОБА_6 до вчиненого ним злочину, а це щире каяття, що визнано судом обставиною, яка пом`якшують покарання, разом з іншими даними про його особу дали суду підстави для призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі у розмірі, який лише на один місяць перевищує невідбуте ним покарання у виді п`яти років позбавлення волі за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року.

Таким чином, приймаючи до уваги, що судом були виконані вимоги ст. 65 КК України і враховані всі обставини, які були доведені в суді та впливають на покарання, при тому, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на його утриманні перебуває похилого віку матір, яка постійно хворіє та потребує його допомоги, нічим не підтверджені, навіть за наявності додаткових даних щодо стану здоров`я обвинуваченого, який на даний час є задовільним, виходячи з інформації уповноважених осіб ДУ "Київський слідчий ізолятор" від 08 листопада 2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав вважати його явно несправедливим через суворість не вбачає, як і не вбачає підстав для пом`якшення покарання.
Прохання ж апелянта про застосування до покарання ст. 69 КК України не може бути задоволено, оскільки зазначена норма закону при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків застосуванню не підлягає, а визначення обвинуваченому іншого, окрім позбавлення волі, остаточного покарання буде суперечити вимогам ч. 4 ст. 71 КК України.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4