Справа № 317/346/18
№/п 1-в/317/70/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

представника виправної установи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Володимирівське Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2018 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, в якому він вказав, що він відбуває покарання в ДУ «БВК (№99)», працює в цеху по переробці поліетилену, за весь час покарання, який відбуває у виправній установі, працював, крім того звернув увагу суду на те, що на даний час отримує освіту, відвідує бібліотеку, тому вважає, що він довів своє виправлення, просив суд звільнити його умовно достроково від призначеного покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор заперечував проти клопотання ОСОБА_5 , вважає, що він не довів свого виправлення.

Представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_4 також заперечував проти клопотання засудженого.

Суд, вивчивши особову справу засудженого, вислухавши думку представника адміністрації, засудженого, висновок прокурора, вважає подання ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99) таким, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

В характеристиці вказано, що ОСОБА_5 засуджений 25.05.2016 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.15 ч.2: ст.185 ч.2; 185 ч.2: ст.. 27 ч.3; ст.190 ч.2: ст. 304 ч.1: ст. 70 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково не відбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2015 р. та остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Знову засуджений: 14.12.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 Кримінального кодексу України, шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів, остаточно покарання призначити 3 роки 4 місяці позбавлення волі. Зарахувати в строк покарання період тримання під вартою з 25.05.2016 р. по 07.07.2016 р. та з 07.08.2016 р. по 14.12.2016 р. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24.04.2017 року зарахувати в строк з 15.12.2016 року по 30.01.2017 року включно згідно ст. 72 ч.5 Кримінального кодексу України.

Початок строку: 25.05.2016 року.

Кінець строку: 19.02.2019 року.

Станом на 27.02.18 року ОСОБА_5 відбув більше 2/3 строку покарання

ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.05.2016 року.

Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав стягнень та заохочень не мав.

В період з 07.07.2016 року по 07.08.2016 рік відбував покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)». Порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

В період з 07.08.2016 року по 25.02.2017 рік тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі. За даний період часу характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав стягнень та заохочень не мав.

З 25.02.2017 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)». Порушень вимог режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має. За виконання покладених обов`язків та додержання встановлених правил два рази заохочувався правами начальника установи.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі.

Згідно наданої характеристики, засуджений ОСОБА_5 на виробництві установи працевлаштований на дільниці «Поліетилен», однак на даний період часу відпрацював незначний час, до роботи ставиться посередньо. Вказану роботу виконує самостійно, але під наглядом представників адміністрації. Згідно довідки про працевлаштування, ОСОБА_5 працював в січні 2018 року.

Також довідка про працевлаштування засудженого, свідчить про те, що засуджений ОСОБА_5 не працював з серпня 2016 р. по березень 2017 р. та з травня 2017 р. по грудень 2017 р.

Ставлення ОСОБА_5 до майна установи і предметів, якими він користується при виконанні дорученої роботи - посереднє. Не завжди здійснює за ними належний догляд. Ініціативи до виконання робіт із благоустрою установи не проявляє. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості.

Участі у програмах диференційованого - виховного впливу та у секціях самодіяльної організації не приймає і намірів не має. На заходи індивідуально - виховного характеру реагує посередньо. Бібліотеку в установі не відвідує. У скоєному злочині вину визнає повністю, розкаюється, але робить це з метою скористатися передбачених законом заохочувальних норм та отримання поблажливості.

За вироком суду має позов на суму 2239,75 гривень, який не відшкодований. Виконавчі листи на стягнення позову в бухгалтерії установи відсутні.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Також суд звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_5 взагалі намагався ввести суд в оману тим, що вказав в своєму клопотанні, що він весь відбування покарання працював на виробництві установи, отримує освіту та відвідує бібліотеку, адже особова справа засудженого та характеристика, яка була дана виправною установою на засудженого взагалі свідчать про зворотнє.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, ч.2, ч.3 ст.539 КПК України, ст.153, 154 КВК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя: ОСОБА_1