АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/2156/2017 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала

Іменем України

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0006990 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.01.2010 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 15, ч. 2ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 08.08.2017 року приблизно о 11 годині 00 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину № 109, по вулиці Доброхотова, 11 у місті Києві, з метою покращення свого матеріального становища вирішив таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Фора», ідентифікаційний номер 32294897.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитись в торгівельному залі вказаного магазину та скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, поклав товар до пакету, з яким прийшов до торгового залу вказаного магазину, а саме:
- каву мелену «Jacobs Monarch», артикул 322203 в кількості 1 шт., вартістю 115 грн. 33 коп. (без ПДВ);
- набір кухонних ножів, артикул 676984 в кількості 1 шт., вартістю 55 грн.83 коп. (без ПДВ);
- каву мелену «Jacobs Monarch» Espresso, артикул 692202 в кількості 1 шт., вартістю 80 грн. 89 коп. (без ПДВ), а всього майна на загальну суму 252 грн. 05коп. (без ПДВ).
Маючи намір повторно, таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Фора» та розпорядитися ним на власний розсуд, ОСОБА_6 , цього ж дня о 11 годині 05 хвилин, направився до виходу через касу з викраденим майном.
Не оплативши вищезазначений товар, а саме продукти харчування та речі, які знаходилися в пакеті, пройшовши лінію кас магазину № 109 направився до виходу разом з викраденим майном, яке належить ТОВ «Фора», однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки пройшовши лінію кас був затриманий працівником охорони магазину №109, разом з наявним при ньому чужим майном, яке він намагався повторно таємно, викрасти.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року змінити в частині призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, призначивши йому покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що призначене покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.
Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що призначаючи покарання Святошинський районний суд м. Києва належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, те що злочин не завершений, матеріальний стан обвинуваченого, а також ті обставини, що у нього на утриманні дружина, яка на теперішній час не працює, відсутність скарг за місцем проживання, його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, важкий матеріальний стан сім`ї, а також молодий вік обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заслухавши пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Так, з аудіозапису та журналу судового засідання за 27 вересня 2017 року вбачається, що визнав повністю вину у висунутому йому обвинуваченні, не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій, в зв`язку з чим суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, при цьому з`ясувавши, що всі учасники правильно розуміють зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позицій та роз`яснив учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку .

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 цього кодексу.

А тому висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку та правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України судом апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного покарання та неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому інших даних, які пом`якшують йому покарання, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин, який за ступенем тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини справи, ненастання тяжких наслідків. Також суд врахував та дані про особу винного, який одружений, має постійне місце проживання, та врахував обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого у вчиненому та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції при призначенні покарання частково враховані й ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.
При цьому, матеріали провадження не містять будь - яких даних про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також даних про те, що на утриманні обвинуваченого знаходиться дружина, на які обвинувачений послався в апеляційній скарзі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що виходячи із встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, обсягу і характеру дій ОСОБА_6 , наведених даних про його особу, суд першої інстанції прийшов до умотивованого висновку про неможливість призначення покарання у виді арешту та призначив його у виді обмеження волі, проте, в мінімальному розмірі, передбаченому законом.

На думку колегії суддів, саме таке покарання відповідає як особі обвинуваченого ОСОБА_6 , так і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового злочину, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4