АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/295/17 Справа № 704/1252/15-к Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоне Тальнівського району Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 250 (двохсот п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 7 113 (сім тисяч сто тринадцять) гривень 82 коп. та 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 2 850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень 96 коп. Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 04 листопада 2013 року близько 09:50 год. в м. Тальне Черкаської області на перехресті вулиць Незалежності і Червоноармійської, керуючи автомобілем ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п. 2.3 б), 1.3, 1.5 ПДР України, відповідно до яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил, дії учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, та, не виконавши вимог дорожнього знака пріоритету 2.1 «Дати дорогу» ПДР України та вимог п. 16.11. ПДР України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, виїхав на нерегульованому перехресті з вулиці Червоноармійської на вулицю Незалежності, де відбулося зіткнення із мотоциклом «Honda Transalp 600», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що рухався по вулиці Незалежності, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді садна лиця, яке згідно з висновком судово - медичної експертизи № 29 від 06.02.2014 року відноситься до легких тілесних ушкоджень; та у вигляді розриву лонного з`єднання, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 29 від 06.02.2014 року відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Указує, що вирок суду є незаконний у зв`язку з порушенням права на захист, оскільки місцевим судом було відмовлено у залученні захисника для здійснення захисту за призначенням, не зважаючи на те, що він неодноразово заявляв клопотання про залучення захисника у зв`язку з неможливістю його залучити самостійно за відсутністю коштів відповідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України, а захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовилися його захищати.

Крім того, зазначає апелянт, зі схеми до протоколу огляду місця та таблиць зображень до нього зі схемою ДТП вбачається, що мотоцикліст ОСОБА_9 безпе¬решкодно бачив перешкоду для свого руху, а саме стоячий автомобіль ВАЗ-21114, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який пропускав цей мотоцикл, зупинившись на смузі руху мотоцикліста, якого побачив за 190,0 м від себе, та, заїхавши на проїзну частину вул. Незалежності близько 180,0 см, зупинив свій автомобіль, поставивши його на ручне гальмо, й очікував проїзду мотоцикліста.

Натомість, мотоцикліст Редько, їхавши на великій швидкості, не впорався з керуванням мотоциклом, оскільки, прогальмувавши за 8 м 16 см., пролетів у повітрі 13 м 16 см., оскільки через невміле застосування переднього та заднього гальма мотоцикл стало кидати у різні сторони. При цьому ОСОБА_13 ударився об середню частину (стійку) автомобіля, пошкодивши кузов у виді погнутості стійки та обох дверей лівої частини (по ходу автомобіля) з руйнацією скла обох дверей та завіси дверей.

Такі обставини наїзду мотоцикліста ОСОБА_13 на автомобі¬ль ОСОБА_14 незаперечні з висновку автотехнічної експертизи НДЕКЦ УМВС України в Черкаській області № 4/181 від 08 травня 2015 р, оскільки мотоцикліст знаходився до зіткнення на відстані 35,2 м від автомобіля, й, розгубившись, вчасно не гальмував для виключення зіткнення.

Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовився повернути прокурору Тальнівського району обвинувальний акт, в якому не було вказано згідно з висновком експерта, що мотоцик¬ліст Редько на повній швидкості у 80 км. год. (при допустимій швид¬кості у населеному пункті 60 км. год.), вчасно не загальмувавши, ударився у автомобіль ОСОБА_14 по своїй вині, оскільки не вжив заходів вчасного екстреного гальмування взагалі, а за 35,2 м до стоячого автомобіля в особливості, тому що перевищив допустиму швидкість на 20,0 км/год. у населе¬ному пункті.

Крім того, всупереч вимогам ст. 23, ч. 1 ст. 356 КПК України місцевим судом не було допитано в приводу зазначеного вище судового експерта-автотехніка ОСОБА_15 , який провів судово-автотехнічну експертизу № 4/181 від 08.05.2015 р., вказавши, що мотоцикліст ОСОБА_13 помітив перешкоду, а са¬ме автомобіль ОСОБА_14 , за 35,2 м, і не міг вчасно зупинитися.

Також зазначає, що судом всупереч вимогам ст. 332 КПК Украї¬ни не було призначено судово-товарознавчу експертизу для встановлення характеру та розміру матеріальної шкоди ОСОБА_7 , якому ОСОБА_13 розбив автомобіль.

Крім того, судом не було враховано, що від удару мотоцикла в автомобіль водій ОСОБА_14 отримав череп¬но-мозкову травму та був з 17 серпня 2015 року по 21 серпня 2015 року госпіталізований до Черкаського кардіологічного центру, де у нього виявлено низ¬ку хвороб, в тому числі порушення кровообігу головного мозку по аномалії розвитку коронарних артерій. Тому суд першої інстанції всупереч вимог п. 2 ст. 242, ст. 332 КПК України безпідставно не призначив відносно нього судово-медичну експертизу для встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень, завданих ДТП.

Крім того, зазначає апелянт, суддя катего¬рично відмовилася всупереч положенням ст. 221, ч. 2 ст. 317 КПК Ук¬раїни надати копії кримінальної справи у повному обсязі, що унеможливлює реалізацію права на захист обвинува¬ченого. З цієї причини він категорично відмовився приймати участь у кримінальному провадженні на стадії дослідження матеріалів справи згідно з вимогами ст. 358 КПК України, відмовився від судових дебатів та остан¬нього слова.

Вказує, що він є постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС, страждає вадами порушення коронарного (мозкового) кровообігу з ураженням психіки, що не висвітлено в обвинувальному акті від 18 вересня 2015 р.

Крім того, прокурор ОСОБА_16 та слідчий ОСОБА_17 , долучивши його посвідчення чорнобильця, відмовилися призначити щодо нього судово-психіатрично-психологічну експертизу згідно з вимогами ст. 19, 20 КПК України. Також не було враховано, що слідчий долучив до матеріалів справи витяг з історії хворо¬би № 2912 від 21 серпня 2015 р., у якому зазначено аномалію розвит¬ку коронарних артерій. Таким чином, наголошує апелянт, при наявності таких патологій головного мозку у обов`язковому порядку передбачено з`ясування та дослідження у експертному порядку осудності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просили її задовольнити.

Прокурор первинно просив відхилити апеляційну скаргу, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Після ознайомлення з висновком судово-психіатричної експертизи указав, що вирок суду має бути скасований з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_9 та представник потерпілого ОСОБА_18 подали заяву про розгляд справи без їх участі.

В ході апеляційного провадження була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза щодо ОСОБА_7 . Згідно з висновком експерта № 294 від 14 липня 2017 року ОСОБА_7 станом на 04 листопада 2013 року був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними, однак щонайменше з 2015 року у нього сформувалися прояви хронічного психічного захворювання, що на теперішній час позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. До нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог в повному обсязі не дотримався, зокрема не вжив достатніх заходів для з`ясування аспектів стану психічного здоров`я обвинуваченого, хоча з цього приводу до суду надходили відповідні клопотання.

Як вбачається з указаного вище висновку експертизи, обвинувачений вже на час судового провадження в суді першої інстанції страждав на певне психічне захворювання, що унеможливлювало ухвалення стосовно нього вироку щодо аспектів його винуватості. Крім цього, вказана ситуація мала бути детально проаналізована на предмет дотримання права на захист ОСОБА_7 й в ході досудового розслідування.

В контексті змісту указаного вище висновку експерта колегія суддів все ж вважає можливим розглянути по суті апеляційну скаргу ОСОБА_7 , виходячи з презумпції психічного здоров`я особи до вступу у законну силу судового рішення, де було б встановлено протилежне.

За таких обставин колегія суддів вбачає, що оскаржуваний вирок має бути скасований з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає можливим на даний час давати оцінку іншим доводам апеляційної скарги з метою уникнення будь-якого впливу на позицію суду першої інстанції в ході нового розгляду провадження. Втім, враховуючи, що вирок суду скасовується з інших підстав, ніж указані в апеляційній скарзі, ця скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :