Справа № 369/6594/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1328/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 20.12.2017

УХВАЛА
іменем України
20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

виправданого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0005832 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васьковичі Красилівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і виправдано за недоведеністю, що в його діях є склад вказаного злочину; цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення 200 250,71 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди залишено без розгляду; процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0005832 у розмірі 1 618,32 грн. прийнято на рахунок держави; цим же вироком вирішено питання про речові докази;

В С Т А Н О В И Л А:
Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 01 жовтня 2011 року близько 04 години 45 хвилин він, керуючи автомобілем марки «Renault Magnum», д/н НОМЕР_2 , з напівпричепом «Kogel», д/н НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Київ Чоп у напрямку м. Києва на 34 км автодороги поблизу с. Гурівщина Києво-Святошинського району Київської області, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою в порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі ПДР), відповідно до яких у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виїхав на додаткову смугу, смугу розгону, де сталось зіткнення з автомобілем марки «Peuget Bipper», д/н НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який знаходився в нерухому стані на полосі розгону в напрямку м. Києва.
В результаті ДТП водій автомобіля марки «Peuget Bipper», д/н НОМЕР_4 , ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 1202 від 02-20 серпня 2012 року отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніо-скелетної травми, ЗЧМТ, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної області зліва, закритого перелому правої ключиці, забою правого плечового суглобу, посттравматичного правостороннього брахіоплекситу. Перелом правої ключиці, посттравматичний брахіоплексит справа відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, так як потягли за собою довготривалий розлад здоров`я.
В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 порушив вимоги пункту 1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими), пункту 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), підпункту «б» пункту 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), пункту 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.5 пп «б» п. 2.3, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП, - спричиненням потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Вироком Києво Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і виправдано за недоведеністю, що в його діях є склад вказаного злочину.

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року скасувати як необґрунтований у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки. Вимоги обґрунтовує тим, що виправдовуючи ОСОБА_7 за недоведеністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції безпідставно прийшов до даних висновків. Зазначає, що вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , протоколом огляду місця ДТП від 01 жовтня 2011 року, схемою ДТП від 01 жовтня 2011 року, протоколом огляду технічного стану автотранспорту від 01 жовтня 2011 року автомобіля «Renault», д/н НОМЕР_2 , протоколом огляду технічного стану автотранспорту від 01 жовтня 2011 року марки «Kogel», протоколом огляду технічного стану автотранспорту від 01 жовтня 2011 року автомобіля «Peuget», д/н НОМЕР_4 , актом судово-медичного дослідження №1999 від 14 грудня 2011 року, висновком експерта №660А від 16 серпня 2012 року, висновком експерта №1202 від 20 серпня 2012 року. На думку прокурора, вказані докази свідчать про те, що автомобіль «Peuget», д/н НОМЕР_4 стояв на смузі розгону, а зіткнення відбулося з вини водія автомобіля «Renault», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 . На думку прокурора, суд першої інстанції, при оцінці вказаних обставин, прийшов до хибного висновку, у зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.
- потерпілий просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та задовольнити заявлений ним цивільний позов. Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції жодним чином не зазначив, з яких підстав докази у справі, що доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: висновок судово-медичної експертизи №1202, акт судово-медичного дослідження, його показання, висновок експерта №660 А від 16 серпня 2012 року, не були взяті до уваги та проаналізовані. У зв`язку із викладеним, на думку потерпілого, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та суперечать наявним доказам. На думку потерпілого, при вирішенні питання по заявленому цивільному позову, суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального та процесуального права, допустив неповноту та однобічність, у зв`язку з чим питання щодо задоволення цивільного позову було вирішено з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, не враховано, що ОСОБА_7 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_11 та керував автомобілем, що належить ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги прокурора та потерпілого, а саме в частині скасування вироку та просила призначити новий розгляд у суді першої інстанції; захисника та виправданого, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Посилання в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, є слушним.
Статтею 439 КПК України визначено, що після скасування ухвали судом касаційної інстанції суд апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пунктом 3 частини 1 статті 411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, судом першої інстанції було лише наведено показання допитаних в судовому засіданні ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , однак, жодним чином не було проаналізовано вказані показання в сукупності з дослідженими доказами.

Окрім того, за результатами дослідження письмових доказів суд першої інстанції лише встановив хронологію фактичних обставин вчинення злочину, однак ніяким чином не провів співставлення викладених фактів між собою, внаслідок чого висновки суду першої інстанції не підтверджуються дослідженими в судовому засіданнями доказами, оскільки не було наведено, які з них спростовують вину ОСОБА_7 .

В порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, судом першої інстанції не вказано мотивів, з яких ним було відхилено докази обвинувачення, не надано жодного аналізу вказаним доказам та не наведено переконливого висновку, чому в своїй сукупності їх не достатньо для засудження ОСОБА_7 .

Окрім того, посилання суду першої інстанції на те, що органом досудового слідства не було виконано вказівки апеляційного суду Київської області, який раніше повернув справу (за нормами КПК 1960 року) на додаткове розслідування, як на підставу виправдання особи, не можна визнавати прийнятним, якщо суд не вдається до оцінки доказів, наданих стороною обвинувачення.

Допущені судом першої інстанції порушення унеможливили ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про доцільність скасування вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити частково.

Вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4