Дата документу Справа № 319/613/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №319/613/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/262/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Куйбишево Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Куйбишевським районним судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_9 та прокурор Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст.296 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки 8 місяців, та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування витрати за проведення експертизи, у сумі 306 грн 09 коп. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не мав достатніх підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки останній вчинив тяжкий злочин проти громадського порядку та моральності, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово на нього надходили скарги щодо порушення громадського порядку, вину у вчиненому не визнав, що свідчить про відсутність будь-якого виправлення обвинуваченого та розуміння скоєного.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд під час розгляду справи допитав свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які спростовували мотив та мету злочину, однак не надав жодної оцінки у вироку показанням цих свідків. Крім того зазначає, що висновки суду про факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 під час бійки бейсбольної біти, нанесення нею удару по потерпілому, а також те, що вона була заздалегідь заготовленою для нанесення тілесних ушкоджень, не підтверджено жодними доказами у справі. Окрім цього, суд, під час розгляду даної справи, визнав речові докази у вигляді двох біт недопустимими доказами, а тому він не міг посилатись та стверджувати про наявність біт у кримінальному провадженні, а тим більше не міг визнати особу винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, без встановлення знаряддя злочину.

До початку апеляційного розгляду захисник-адвокат ОСОБА_9 , за погодженням з обвинуваченим ОСОБА_6 , змінив свою апеляційну скаргу та просив вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.296 КК України, призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, та застосувати до нього п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання. Свої вимоги обґрунтував тим, що суд у мотивувальній частині свого вироку прийняв істотно суперечливий висновок, посилаючись та стверджуючи про наявність біт у кримінальному провадженні, пославшись на висновок експерта про те, що біти є бейсбольними та про попередню їх обробку. Крім того, в порушення вимог ч.3 ст.290 КПК України, під час відкриття матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення не було надано доступ до речових доказів у кримінальному провадженні. Також апелянт зазначає, що висновки суду, викладені у вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під час судового розгляду справи не вказували на ОСОБА_6 як на особу, яка під час бійки застосувала якийсь предмет. Аналогічні свідчення надані у судовому засіданні свідками.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за наступних обставин.

09 грудня 2015 року близько 21-00 години біля кафе-бару «Людмила», розташованого по вул.Центральній в смт.Більмак Запорізької області, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застрибнув на капот автомобіля Ауді-80, який належав ОСОБА_13 . В результаті чого між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 виникла словесна перепалка, яка переросла у бійку. Бійку було припинено за допомогою сторонніх осіб.

Після бійки ОСОБА_13 поїхав додому в с.Червоне озеро Більмацького району Запорізької області.

ОСОБА_6 разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з якими того вечора він відпочивав у кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та вживав алкогольні напої, за попередньою змовою, з метою помсти ОСОБА_13 та з хуліганських мотивів 09 грудня 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин на автомобілі ОСОБА_17 ВАЗ-21099, який керував цим транспортним засобом, прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_13 . По дорозі від кафе-бару «Людмила» до с.Червоне озеро в смт.Більмак до автомобілю підсів ОСОБА_18 , якого запросив ОСОБА_16 по телефону.

Після прибуття до домоволодіння ОСОБА_13 з багажнику автомобіля ВАЗ-21099 ОСОБА_16 достав биту та пішов у двір першим. Після того, як з дому вийшли ОСОБА_13 , його брат ОСОБА_14 та їх батько ОСОБА_19 , ОСОБА_16 декілька разів вдарив битою по задньому склу автомобіля Ауді 80, який належав ОСОБА_13 та стояв у дворі біля будинку, та розбив скло автомобіля. Потім почалась масова бійка.

При цьому ОСОБА_6 , грубо порушуючи громадський порядок, висловлюючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті правила і норми поведінки в суспільстві, безпідставно, з хуліганських спонукань дерев`яною битою, яку приніс з собою, наніс один удар по лівій руці ОСОБА_14 , в результаті чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на верхній лівій кінцівці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_6 повалив ОСОБА_14 на землю. Під час боротьби ОСОБА_13 , побачивши, що ОСОБА_6 знаходиться на браті, вдарив два рази ОСОБА_6 вилами по спині, а саме держаком, та побачивши, що ОСОБА_6 відірвався від ОСОБА_14 , кинув вили на землю. В результаті подальшої боротьби з ОСОБА_14 , ОСОБА_6 опинився на землі, після чого було виявлено, що вилами в нього пробита кість лівої руки. В подальшому ОСОБА_6 було надано першу медичну допомогу, однак останній продовжував вживати нецензурну лексику, погрожував присутнім та працівникам поліції, які прибули на місце події.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту з врахуванням поданих до неї змін; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимогам ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_20 , вказаним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому не визнав та зазначив, що того вечора він дійсно був у кафе-барі «Людмила» разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_15 та був у стані сп`яніння. За ініціативою ОСОБА_16 вони вийшли у двір, де побачили автомобіль Ауді. Він застрибнув на капот цього автомобіля. Йому щось сказав водій авто та він його вдарив, після чого виникла бійка, яку хтось розборонив. Нікуди їхати він не збирався. Всі утрьох вони сіли в машину ОСОБА_17 . Він почув, як в машину сів ОСОБА_18 . В нього з куртки щось сторчало та він показував біту. Коли машина зупинилась, він навіть не зрозумів, куди вони приїхали. В цей час ОСОБА_16 із битою пішов у двір, постукав у вікно, потім почав бити дерев`яною битою по машині, було чутно звуки розбитого скла. З дому в цей час вибігли троє чоловіків. ОСОБА_6 забіг у двір, щоб розборонити бійку, когось відтягував. Потім його ударили вилами по спині та чимось вдарили по голові, прокололи руку вилами.

Однак, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист судом першої інстанції належним чином не перевірені і не спростовані, а суд у вироку обмежився лише загальною фразою про те, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 розцінюється судом як метод його захисту і повністю спростовується дослідженими доказами.

Викладене, на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України, оскільки потягло порушення права обвинуваченого на захист.

Крім того, за змістом вирок суду має відповідати вимогам ст.374 КПК України.

Згідно з пунктом 2 частини 3 вказаної статті, у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються, в тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, тощо.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону не відповідає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за результатами розгляду вказаного провадження суд визнав доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства. Такий мотив має важливе значення, оскільки він характеризує хуліганські дії та самим законом визнається обов`язковою ознакою зазначеного злочину.

Колегія суддів вважає, що встановлення мотиву є обов`язковим, оскільки у ряді випадків вони впливають на кваліфікацію цього злочину.

Зі змісту вироку вбачається, що суд не з`ясував повно і всебічно обставини кримінального провадження та належним чином не з`ясував мотив вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Крім того, судом у вироку вказано, що злочин був вчинений ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з метою помсти ОСОБА_13 .

Разом з цим, цій формі співучасті притаманне те, що у вчиненні злочину беруть дві чи більше особи - суб`єкти злочину; між цими особами ще до початку злочину має відбутися змова про спільне його вчинення.

Суд у вироку не вмотивував свої висновки, з посиланням на відповідні докази, про те, що ОСОБА_6 ще до початку злочину домовився з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про його вчинення. Сам ОСОБА_6 цей факт заперечує.

Крім того, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а саме у хуліганстві, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому, у вироку суд не послався на конкретні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_6 заздалегідь заготовив біту для нанесення тілесних ушкоджень, а узагальнено вказав на те, що факт наявності у ОСОБА_6 бейсбольної біти з самого початку бійки, є встановленим.

В той же час, протокол огляду місця події від 10 грудня 2015 року, згідно з яким, на місці події вилучено два предмета, схожих на біти, судом визнано недопустимим доказом.

Тобто вирок суду містить істотні суперечності.

Згідно з вироком, самі потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прямо не вказували на ОСОБА_6 , як на особу, яка під час бійки застосовувала біту.

Потерпілий ОСОБА_14 вказував на те, що удар якоюсь палкою йому наніс невідомий.

Проте, суд не проаналізував досліджені докази, не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Також суд не навів у вироку переконливих мотивів, чому приймає одні докази та відкидає інші.

Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , дані при судовому розгляді, у вироку не відображені взагалі, відповідно, їм не надана будь-яка оцінка, на що обґрунтовано вказав захисник в апеляційній скарзі.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з викладеним, оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому, на підставі ст.ст.409, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки.

Тому, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне, виходячи з загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи викладене, інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, в т.ч. щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягають перевірці при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 та прокурора Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст.296 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4