490/437/17 13.11.2017
н/п 1-кп/490/445/2017
Справа № 490/437/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, українки, з середньо-спеціальною освітою, одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, звільненої з військової служби у ЗС України з 14.04.2017р., раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4
сторона захисту: обвинувачена ОСОБА_3
28 квітня 2016 року громадянка ОСОБА_3 уклала контракт строком на три роки з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. З того ж часу ОСОБА_3 набула статусу військовослужбовця, та розпочала виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року № 31 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду медичної сестри-анестезиста операційно-перев`язочного відділення медичної роти зазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
14 листопада 2016 року о 07 год. 50 хв. обвинувачена ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних на те причин, не з`явилася вчасно на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та перебувала за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
05 грудня 2016 року о 07 год. 50 хв. обвинувачена ОСОБА_3 добровільно з`явилася до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступила до виконання службових обов`язків.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинила злочин передбачений ч. 4 ст. 407 КК України не з`явилася вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, винною у вчиненні якого визнається.
В судовому засіданні обвинувачена провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні спочатку не визнавала, в подальшому вину визнала та щиро розкаялася.
ОСОБА_3 суду пояснила, що 08.11.2016 на ім`я командира медичної роти написала заяву про тимчасове звільнення її від виконання службових обов`язків через погане самопочуття. З 09.11.2016 по 16.11.2016 проходила амбулаторне лікування з приводу гострого респіраторного вірусного захворювання ускладненого гострим бронхітом, а 17.11.2016 з`явилася до військової частини, та віддала командиру роти довідку з медичного закладу на підтвердження поважності причин відсутності на військовій службі. У той же час звернулася до командиру роти з проханням надати їй відпустку на 12-13 днів через погіршення стану здоров`я бабусі і потреби її доглядати. В період з 19.11.2016р. по 02.12.2016р. доглядала свою бабусю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка знаходилася на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_4 із ішемічним інсультом тощо, та потребувала добової сторонньої допомоги. Наміру ухилятися від військової служби не було, а тому вважала своє перебування поза межами військової частини законним, оскільки не впевнилася у отриманні дозволеної командиром військової частини відпустки за якою зверталася. До військової частини повернулася добровільно. Сприяла у розкритті злочину.
Свідок ОСОБА_6 суду показав, що будучи виконуючим обов`язки командира медичної роти, встановив факт відсутності солдата ОСОБА_3 , у зв`язку із чим був опитаний особовий склад медичної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на підтвердження факту відсутності ОСОБА_3 , з невідомих причин, в період з 14.11.2016 по 05.12.2016 на військовій службі. Підтверджуючих документів про тимчасове звільнення з військової служби з поважних причин в матеріалах особової справи ОСОБА_3 не було. Тільки в період з 12.02.2017 по 17.02.2017, солдат ОСОБА_3 надала довідку про проходження лікування. Крім цього, ОСОБА_6 підкреслив, що за даним військовослужбовцем даний проступок спостерігається не в перший раз.
Окрім іншого, вина обвинуваченої ОСОБА_3 за викладених вище обставин, доводиться окрім її власних показів, в яких не заперечуються окремі обставини з фактичного боку, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнів у своїй достовірності та допустимості, зокрема:
- витягом із наказу командира в/ч - польова пошта НОМЕР_1 від 27.05.2016 №31;
- доповіддю про невихід на службу військовослужбовця-солдата контрактної служби військової частини п/п НОМЕР_1 ОСОБА_3 ;
- актом службового розслідування, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 08.12.2016;
- наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 09.12.2016 №1075;
- витягом з наказу командира в/ч - польова пошта НОМЕР_1 від 05.12.2016 №223;
- службовою характеристикою солдата ОСОБА_3 .
При призначенні покарання суд в порядку ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченої, яка заміжня, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, у лікаря - психіатра та нарколога на обліку не перебуває, згідно довідки пологового будинку №3 м. Миколаєва №338-с станом на цей час ОСОБА_3 вагітна.
14.04.2017 ОСОБА_3 з військової служби звільнена, між тим за період її проходження характеризується задовільно, за сумлінне виконання своїх службових обов`язків, зразкову військову дисципліну та високий професійний рівень нагороджена грамотою командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 19.06.2016р.
Обставиною що пом`якшує покарання суд визнає визнання обвинуваченою винуватості та щире каяття.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не визначені в ч. 1 ст. 66 КК України.
Суд, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної, вважає, що як обставина, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, необхідно також врахувати і конкретні обставини його вчинення, а саме - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, які підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які засвідчили перебування ОСОБА_3 у міській лікарні №4 в м. Миколаєві в період з 19.11.2016р. по 02.12.2016р. яка доглядала свою бабусю у денний час доби, та письмовими документами, зокрема випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 02.12.2016р.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченій, враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України, згідно якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
А тому, при обранні виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відсутність обтяжуючих покарання обставин, в зв`язку з наявністю вказаних пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням особи винної, при обранні виду та міри покарання обвинуваченій вважає можливим застосувати до неї ст. 69 КК України та визначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 53 КК України покарання у виді штрафу це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 до 50 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченої на підставі ст. 58 КК України, суд вважає можливим замість 3 (трьох) років позбавлення волі призначити обвинуваченій штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Суд вважає, що призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити їй із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку суду після його проголошення негайно вручається обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1