Справа № 149/889/17
Провадження №11-кп/772/1013/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.05.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000947 від 26.12.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , 1984 року народження, жовтня місяця, українця, гр. України, освіта середня, непрацюючого, уродженця с. Березівка Могилів-Подільського району Вінницької області та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше судимого
- 05 серпня 2002 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від покарання з іспитовим строком 2 роки,
-15 серпня 2003 року Апеляційним судом м. Києва за ч. 4 ст. 187, ч. 2 п. 1, 4, 6 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України до 15 років позбавлення волі, звільненого 22.07.2016 року з Літинської виправної колонії № 123,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_9
обвинуваченого : ОСОБА_8
захисника : ОСОБА_7
В с т а н о в и в :
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу , просила вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.05.2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В решті вирок залишити без змін.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив вирок суду від 23.05.2017 року скасувати та закрити щодо ОСОБА_8 кримінальне провадження .
Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями , просив вирок суду скасувати
Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.05.2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією належного йому всього особистого майна.
Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 20 січня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано ОСОБА_8 строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з 20 січня 2017 року по день вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Витрати по проведенню експертиз: висновок експерта від 23.01.2017 №104-Т- 351,84 грн. висновок експерта від 13.01.2016 №10-Д - 351, 84 грн. висновок експерта від 13.01.2016 №14-Т- 351, 83 грн. висновок експерта від 12.01.2017 №9 - 87,96 грн., в загальній сумі 1143,47 стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за вчинення наступного.

25.12.2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні металоприйомника ПП «СВ МЕТ», що розташований за адресою м. Хмільник вул. Привокзальна, 34 Вінницької області, достовірно знаючи, що в приміщенні металоприйомника розміщений металевий сейф із грошовими коштами, ключ від якого знаходиться у охоронця ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на вчинення розбійного нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив та маючи на меті незаконне збагачення за рахунок чужих грошових коштів, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 не є власником приміщення, а лише виконує обов`язки по охороні, за допомого молотка, який ОСОБА_8 знайшов у сусідній кімнаті, наніс ОСОБА_10 декілька ударів в область голови, після чого наказав повідомити місце знаходження ключа від сейфу. Почувши відмову, ОСОБА_8 наніс ще один удар молотком по голові ОСОБА_10 , чим спричинив останньому, відповідно до висновку експерта № 13 від 07.02.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді ран на голові, струсу головного мозку, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір на відкрите заволодіння чужим майном, порушуючи загальноприйняті норми права володіння, користування та розпорядження майном, прагнучи заволодіти чужим майном, за допомогою вище вказаного молотка збив навісний замок з сейфу та відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 1340 гривень, після чого з місця події зник, обернувши вказане майно на свою користь, чим спричинив власнику ПП «СВ MET» ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд першої інстанції всупереч вимог ст.65 КК України, роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року призначив покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, при цьому не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 скоїв тяжкий злочин, ні під час досудового розслідування , ні в судовому засіданні вину не визнав,стверджував, що інкримінований йому злочин він не вчиняв, а потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , безпосередні свідки злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 його оговорюють.

На думку прокурора , вказане свідчить про бажання обвинуваченого уникнути у такий спосіб кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення

Неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність ст.ст. 50, 65 КК України призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_8 судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості, що є підставою відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 409, ст. 413, 414 КПК України для скасування вироку .

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що висновки суду , викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження , так як висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів , які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші ; висновки суду містять істотні суперечності. Однобічності та неповноти досудового та судового слідства, призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, так як ОСОБА_8 є невинним у скоєнні злочину відповідальність за яких передбачено ч.2 ст.187 КК України, заперечує, що наносив потерпілому ОСОБА_10 будь- які тілесні ушкодження, свідки його оговорюють, молоток не знайдено.
Обвинувачений ОСОБА_8 свої вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що дійсно він 25.12.2016 року скоїв злочин, однак не той в якому його звинувачують.
Суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку не взяв до уваги те, що потерпілий так свідки, допитані на як досудовому розслідуванні , так і в судовому засіданні давали покази , які різняться між собою, тобто його оговорювали.
Висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються лише на недостовірних доказах, а саме на показах потерпілого та свідків , при цьому не взято до уваги висновки експертиз, висновки яких не підтвердили його причетність до скоєного злочину. Психіатрична експертиза підтвердила те, що він є свідома особа, усвідомлювала свої дії тому на його думку , чи може свідома людина, яка випивала з потерпілим по чарці та в присутності свідків наносити тілесні ушкодження останньому.
Однак, суд не взяв до уваги його пояснення в суді, про що не заперечували ні потерпілий та свідки; не перевірив кожне слово потерпілого, свідків; чому не має прямих доказів на підтвердження його вини, ухвалив вирок, який на його думку є занадто суворий .
Заслухавши прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями, вважає, що судом зроблено обґрунтований та вмотивований висновок щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційні скарги, вважають, що вина ОСОБА_8 за ст.187 ч.2 КК України недоведена, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційних скарг прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10 розбій як злочин проти власності ( ст. 187 КК ) - це напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством , небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії , спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства , зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства , незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 К України ґрунтуються на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Судом оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Судом проаналізовано показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 К України не визнав та критично оцінено.

Доводи в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо недоведеності вини ОСОБА_8 є необґрунтованими, спростовуються висновками суду, які ґрунтуються на оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_10 під час судового розгляду давав послідовні покази про те, що 25.12.2016 року він , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 за місцем його роботи металоприйомник ПП « СВ МЕТ», що розташований за адресою м. Хмільник вул. Привокзальна, 34 Вінницької області вживали спиртні напої.
Під час цього він відкривав сейф та брав звідти кошти, щоб розрахуватись з людьми за зданий металолом. Розрахувавшись, решту коштів (біля 1300 гривень) положив назад в сейф та закрив його на замок. ОСОБА_8 та ОСОБА_15 вийшли на вулицю, за ними вийшла ОСОБА_12 .. Через деякий час до кімнати зайшов ОСОБА_8 з молотком в руці , яким вдарив його по голові та сказав, щоб він дав йому ключ від сейфу. Не отримавши ключа, ОСОБА_8 молотком збив із сейфу навісний замок. Взяв гроші та покинув кімнату.
Потерпілий ОСОБА_11 під час допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснював, що в кінці грудня 2016 року до нього подзвонили та повідомили, що на території металобази побили одного із сторожів. Приїхавши він побачив працівників поліції та ОСОБА_10 , який був весь у крові, а також пошкоджений сейф, з якого були викрадені гроші, в сумі приблизно 1400 грн..
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 підтвердили факт розбійного нападу на ОСОБА_10 ..
Показання потерпілого ОСОБА_10 щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 молотком узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та іншими доказами , а саме протоколами впізнання за фотознімками від 28.12.2016 року, 20.01.2017 року, 24.01.2017 року відповідно до яких потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_8 ; протоколами слідчих експериментів від 25.01.2017 року, 11.03.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , під час яких вони вказували на обставини вчинення злочину саме ОСОБА_8 ..
Посилання у апеляційній скарзі, що молоток не знайдено, відсутні переломи кісток у потерпілого ОСОБА_10 , тому наявні сумніви щодо спричинення ударів молотком є безпідставними.
Відповідно висновку судово медичної експертизи № 13 від 07.02.2017 року у ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді ран на голові, струсу головного мозку, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, також у ОСОБА_10 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді гематоми на обличчі, яка належить до легких тілесних ушкоджень. Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмету. ( Т-1 а.с. 113-114).
Висновки судово-медичної експертизи щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень узгоджуються з показами потерпілого.
Твердження захисту та обвинуваченого , що потерпілий та свідки його оговорюють так як знаходяться між собою в дружніх стосунках, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вказане свідчить про бажання обвинуваченого уникнути у такий спосіб кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину.
Крім того, ОСОБА_8 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не зміг визначити підстави оговорювати його.
Як убачається з матеріалів провадження , аналізуючи покази ОСОБА_8 щодо того, що його оговорюють, суд прийняв до уваги зокрема також те, що незважаючи на те, що ОСОБА_8 побив ОСОБА_12 , що підтверджується висновком судово- медичної експертизи № 216 від 28.12.2016 року, остання відмовилась від обвинувачення.
Суд першої інстанції вірно розцінив дії обвинуваченого , як вчинення розбою, оскільки під час судового розгляду чітко встановлено, що будь- якого конфлікту між потерпілим та обвинуваченим не було, а мав місце напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого .

Дії ОСОБА_8 були спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом здійснення фізичного насильства.
Суд першої інстанції , дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ та сукупність доказів, прийняв правильне рішення щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
При цьому , судом перевірено покази ОСОБА_8 , що під час досудового слідства його було побито працівниками поліції і його змусили давати неправдиві покази відносно себе. Згідно постанови старшого слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_16 від 27.03.2017 року закрито кримінальне провадження від 21 січня 2017 року відносно ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за відсутністю в їх діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Таким чином, судом, враховуючи зазначене, дано вірну оцінку показам ОСОБА_8 в цій частині, а саме критично оцінив їх.
Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст.65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року № 7, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнає, особу обвинуваченого, його відношення до подій, що відбулися та їх наслідків, його вік, сімейні обставини, те, що раніше був засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України, ч. 4 ст. 187, ч. 2 п. 1, 4, 6 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України, негативно характеризується за місцем попереднього відбування покарання, не має постійного місця проживання, відсутність обставин, що відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, наявність обставини, що відповідно ст.67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
На думку суду апеляційної інстанції, покарання визначене судом першої інстанції, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив новий умисний , корисливий злочин, що свідчить про наявність стійких злочинних нахилів та неможливість його виправлення без відбування покарання, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо доцільності призначення більш суворого покарання є безпідставними .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції
П о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями .
Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.05.2017 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України залишити без змін.
На судове рішення може бути подано касаційну скаргу до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою з дня отримання копії судового рішення в той самий строк.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .

Згідно з оригіналом:

Суддя: