Постанова

Іменем України
27 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 233/6028/16-к

провадження № 51-1119км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000150, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Гірняка м. Селидове Донецької області, який не має офіційного місця реєстрації та проживає у АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу 3 квітня 2009 року за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 4 місяці,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 71 КК до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно за сукупністю вироків йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

Вироком установлено, що ОСОБА_7 у період з 6 січня по 30 вересня 2016 року, діючи повторно, вчинив тринадцять епізодів таємного викрадення майна з житла та інших приміщень мешканців м. Костянтинівки Донецької області на суми: ОСОБА_9 1930 грн 68 коп., ОСОБА_10 1439 грн 44 коп., ОСОБА_11 2012 грн 50 коп., ОСОБА_12 674 грн 55 коп., ОСОБА_13 2585 грн 44 коп., ОСОБА_14 7157 грн 41 коп., ОСОБА_15 10940 грн 32 коп., ОСОБА_16 5803 грн 03 коп., ОСОБА_17 3086 грн 67 коп., ОСОБА_18 3855 грн 72 коп., ОСОБА_19 1751 грн 70 коп., ОСОБА_20 1455 грн 65 коп., ОСОБА_21 2016 грн 47 коп.

17 липня 2016 року ОСОБА_7 повторно за попередньою змовою з ОСОБА_8 проникли до будинку ОСОБА_22 , що на АДРЕСА_2 , і таємно викрали майно потерпілого на суму 1475 грн 24 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узгоджені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 і пом`якшити останньому покарання. Не оспорюючи доведеності винуватості свого підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, установлених судом, та юридичної оцінки його дій, твердить, що призначене ОСОБА_7 покарання є надмірно суворим. Наголошує, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги стан здоров`я засудженого, вчинення ним злочину внаслідок збігу тяжких обставин, його активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди шляхом повернення частини викраденого, а також перебування сімї на утриманні засудженого. Вважає, що зазначені обставини могли би бути підставою дляпризначення ОСОБА_7 мінімального покарання, встановленого в санкції ч. 3 ст. 185 КК.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Прокурор ОСОБА_23 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, подала заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що касаційна скарга захисника є необґрунтованою, просила вирок та ухвалу залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Захисник адвокат ОСОБА_6 у касаційній скарзі не заперечує доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, водночас вказує, що суд усупереч вимогам ст. 65 КК недостатньо повно врахував обставини, які пом`якшували б покарання засудженому, і призначив йому надмірно суворе та явно несправедливе покарання.

Статтею 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з положенням ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суди при призначенні покарання мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Мотивуючи своє рішення про призначення покарання ОСОБА_7 , суд урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризувався посередньо, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, ніде не працював, вчинив чотирнадцять епізодів крадіжок у період невідбутого покарання за попереднім вироком, що свідчило про підвищений ступінь суспільної небезпечності його особи, стійку антисуспільну направленість його поведінки та небажання стати на шлях виправлення. Обставинами, які пом`якшували покарання винуватого, суд визнав його щире каяття і наявність тяжких захворювань. Ураховуючи зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що мета, передбачена ст. 50 КК, може бути досягнута при призначенні ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі на строк, зазначений в санкції ч. 3 ст. 185 КК, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому вважати призначене ОСОБА_7 покарання таким, що за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його суворість, підстав немає.

Щодо доводів захисника про неврахування судом при призначенні покарання інших обставин, які, на його думку, давали підстави для пом`якшення покарання винуватому, зокрема, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди шляхом добровільного повернення частини викраденого, а також перебування сім`ї на утриманні засудженого, то зазначені твердження є безпідставними. Вони спростовуються даними, наявними в матеріалах провадження про те, що ОСОБА_7 , незважаючи на працездатний вік, суспільно корисною працею не займався і офіційного заробітку не мав, був неодруженим, не мав місця реєстрації і дітей на утриманні, а також не мав міцних соціальних зв`язків на території м. Костянтинівки. До визнання вини засудженим спонукало зібрання стороною обвинувачення достатньої кількості доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом. Поверненню потерпілим викраденого майна сприяло не волевиявлення ОСОБА_7 , а вилучення його правоохоронними органами в засудженого.

Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 і його захисника на вирок місцевого суду, ретельно перевірив викладені в них доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , та визнав їх необґрунтованими, навівши належні й достатні мотиви спростування.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого й апеляційного судів у частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а також свідчили б про необхідність його пом`якшення шляхом зниження строку до мінімального покарання, встановленого в санкції ч. 3 ст. 185 КК, захисник у касаційній скарзі не навів.

Тому Суд вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Суд

ухвалив:

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3