АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1112/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2017 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, з середньою освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України,
задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 18 листопада 2017 року включно;

строк тримання під вартою підозрюваному ухвалено рахувати з дня затримання з 20 вересня 2017 року;

строк дії ухвали визначено до 18 листопада 2017 року включно,
в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 22.09.2017 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з визначенням часу заборони покидати житло у нічний час доби, з покладенням обов`язків, які суд вважає за необхідне.

В обґрунтування своїх вимог апелянт послалася на наступні обставини:

- не дивлячись на його клопотання, слідчий суддя не вирішив питання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- в оскаржуваній ухвалі лише перераховано ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, але не наведено процесуальних джерел доказів, передбачених ч. 2 ст. 84 КПК України, на підтвердження таких ризиків;

- лише посилання на тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , не може бути підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які свідчили б про те, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків чи експертів, може знищити чи приховати будь-які речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, посилаючись на те, що ОСОБА_7 є особою, раніше не судимою в силу ст. 89 КК України; має місце проживання та реєстрації, зареєстрований разом із мамою, ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_1 з якою він має стійкі соціальні зв`язки; не є соціально небезпечною особою; на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, а по кримінальному провадженню відсутня будь-яка шкода, захисник вважає, що у слідчого судді було достатньо підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, який не заперечував проти скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі змістом судового рішення, старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим із прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні слідчого зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , діючи з 2016 року по вересень 2017 року, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та невстановленими особами, з метою систематичного незаконного позбавлення волі людей, за грошову винагороду, отриману від їх близьких родичів, шляхом обману, зловживання довірою та погроз фізичною розправою, під виглядом надання допомоги в реабілітаційному центрі хворим від наркотичної залежності і хронічного алкоголізму, організував на території м. Запоріжжя та Запорізького району Запорізької області декілька закладів закритого типу.

Після чого, протягом тривалого часу, в період з 2016 року по вересень 2017 року, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та невстановленими особами, узгоджено між собою, викрали ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , яких незаконно позбавили волі та тримали в умовах ізоляції в приватних закладах закритого типу, які діяли під виглядом реабілітаційних центрів для хворих від наркотичної залежності і хронічного алкоголізму за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

При цьому в ході зазначених протиправних дій, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які перебували на території та в приміщеннях так званих реабілітаційних центрів, силами організованої ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановлених осіб системи охорони, були фактично позбавлені волі, перебували під психологічним примусом та загрозою фізичного насильства з метою контролю за їх поведінкою та забезпеченням заборони залишати на свій розсуд території закладів за вказаними адресами, що внаслідок віку та хворобливого стану потерпілих, завдало тяжкі наслідки їх здоров`ю.

Крім того, за зазначених вище обставин, в ході викрадення та незаконного позбавлення волі хворих від наркотичної залежності і хронічного алкоголізму осіб, ОСОБА_7 , діючи з 2016 року по вересень 2017 року, умисно, за попередньою змовою та опосередковано через ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і невстановлених осіб, піддавав систематичному катуванню ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які перебували на території та в приміщеннях так званих реабілітаційних центрів за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , заподіявши останнім сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, шляхом нанесення побоїв, та принизливих дій з метою примусити потерпілих до покори, придушення їх спроб залишити реабілітаційні центри та з метою їх покарання за непокору.
20 вересня 2017 року о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21 вересня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 та ч. 2 ст. 127 КК України.
Посилаючись на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавляння волі на максимальний строк 10 років, а відтак, усвідомлюючи невідворотність покарання, він може переховуватися від органів досудового розслідування й суду, впливати на потерпілих, свідків та осіб, причетність яких до інкримінованого йому злочину підлягає перевірці, а тим самим перешкодить встановленню істини в кримінальному провадженні, слідчий вважає, що застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недоцільним, у зв`язку з чим, просив обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 за інкриміновані злочини, конкретні обставини вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб, застосування насильства, а також наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 2, 3 та 4 КПК України, застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою,оскільки інший, на думку слідчого судді, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, захисник в інтересах підозрюваного звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, за наслідками розгляду якої колегією суддів встановлено наступне.
Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 та ч. 2 ст. 127 КК України.

Так, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин», те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Отже, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри слід визнати безпідставними.

Разом з тим, як вважає колегія суддів, під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею, хоча і було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, однак не було встановлено, чи доводять надані стороною обвинувачення докази ту обставину, яка свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Отже, враховуючи практику Європейського суду, дані, що характеризують особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, колегія суддів доходить висновку, що в матеріалах провадження відсутні дані, які б свідчили про те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема здійснювати незаконний вплив на свідків чи потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею безпідставно застосовано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на відсутність належного обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Відсутнє таке обґрунтування і в самому клопотанні слідчого про тримання під вартою та не доведено належним чином наявність таких ризиків і прокурором під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Як вважає колегія суддів, застосовуючи підозрюваному ОСОБА_7 найбільш суворий запобіжний захід, слідчим суддею хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказаний запобіжний захід, на думку колегії суддів, забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Тому доводи сторони захисту про безпідставність застосування щодо підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, які викладені в апеляційній скарзі, слід визнати обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та щодо ОСОБА_7 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 18 листопада 2017 року включно, скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, заборонивши ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , по 18 листопада 2017 року включно.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обовязки, передбаченіп. 1 та п. 2 ч. 5 ст. 194 КПК України: з`являтися за викликом слідчого, прокурора, суду для проведення з ним слідчих та процесуальних дій; не залишати зазначене місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, відповідно до якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: