11-кп/775/269/2017(м)
265/7020/16-к

11-кп/775/269/2017(м)
265/7020/16-к
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.187 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и
18 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адмінстративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, працюючий в ТОВ «Азовальянс» автомийником, раніше судимий:
17 листопада 2008 року Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ст. 187 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; звільнений 22 вересня 2011 року умовно-достроково на 10 місяців 22 дні; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України та засуджений до покарання у виді семи років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 500 гривен, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривен, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 квітня 2017 р. ОСОБА_8 визнаний винним за ст. 187 ч.2 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
27 жовтня 2016 року приблизно о 20:00 ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні магазину «Дядя Ваня», який розташований у будинку 19-а по вулиці Ломізова в Лівобережному районі міста Маріуполя, діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, напав на потерпілу ОСОБА_11 і, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, що виразилося у погрозі ножем, заволодів майном останньої, а саме, мобільним телефоном «iPhone 5S A1453» вартістю 4894,10 гривен, в якому знаходилися сім-карта оператора «Київстар», яка не представляє матеріальної цінності, та грошовими коштами у розмірі 500 гривен, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 5394,10 гривен. З викраденим майном залишив місце скоєння злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невірним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст.187 ч.2 КК у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 та ч. 2 ст. 59 КК України не застосував обвинуваченому при призначенні покарання конфіскацію майна як обов`язкове додаткове покарання. Вважає, що в ході досудового та судового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 вчинив корисний злочин, за таких обставин не призначення судом конфіскації майна суперечить вимогам ст.59 ч. 2 КК України, необхідність дотримання якої передбачена п. п. 1,2 ч. І ст. 65 КК України. Прокурор вважає, що суд при постановленні вироку не застосував закон, який підлягав застосуванню.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, провести відносно нього судово - психіатричну експертизу. Зазначає, що в день скоєння кримінального правопорушення вживав невелику кількість алкогольних напоїв, тому його протиправні, не логічні та не контролюючі дії були обумовлені не вживанням алкоголю, а наявним у нього психічним розладом, який періодично проявляється у його поведінці та підтверджується його військовим квитком, за яким він був звільнений від проходження військової служби за станом здоров`я. Вказує, що слідство та суд належним чином ці обставини не перевірили, просив призначити щодо нього судово - психіатричну експертизу. Під час апеляційного перегляду провадження просив пом`якшити призначене йому покарання.
В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати з призначенням нового судового розгляду. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_8 був звільнений від проходження військової служби у зв`язку з розладом психіки та поведінки за ст. 18Б наказу МО України від 1999 № 207. На думку захисника суд поверхово розглянув справу, не зібрав необхідних матеріалів, характеризуючих обвинуваченого, що вплинуло на постановлення незаконного вироку. Зауважує, що під час вчинення нападу поведінка обвинуваченого була неадекватна, не логічна, що узгоджується з поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , що також свідчить про наявність у обвинуваченого психічного розладу.
Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, заперечував проти апеляційних вимог захисту, обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги захисту, заперечували проти апеляції прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Апеляційні вимоги прокурора, на думку колегії суддів, підлягають задоволенню оскільки санкцією ст. 187 ч.2 КК України передбачено застосування додаткового покарання в виді конфіскації майна. Не призначення судом додаткового покарання в виді конфіскації майна суперечить положенням ст.59 ч. 2 КК України та ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують її покарання. Таким чином, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи прокурора в частині того, що суд при призначенні покарання не застосував закон, який підлягав застосуванню.
Згідно ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Обставини, наведені обвинуваченим ОСОБА_8 на свій захист, а також його захисником ОСОБА_9 стосовно неосудності обвинуваченого на час вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 через наявний у нього психічний розлад, перевірялися під час апеляційного перегляду провадження та не знайшли свого підтвердження висновком судової психіатричної експертизи № 829 від 23.08.17 року, за яким ОСОБА_8 , як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час проведення судової-психіатричної експертизи усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, має невротичний розлад, що не досягає психотичного рівня, проявляє емоційно нестабільний розлад особистості, імпульсивний тип, ускладнений психічними та поведінковими порушеннями внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує.
Враховуючи наведені висновки судової психіатричної експертизи, на думку колегії суддів, не логічна та неадекватна поведінка ОСОБА_8 під час розбійного нападу на потерпілу 27.10.16 року, що супроводжувався його вимогами викликати охорону та поліцію, обумовлена психічними та поведінковими порушеннями особистості внаслідок вживання алкоголю і не пов`язана з неосудність або обмеженою осудністю обвинуваченого.
Інших обставин, які б слугували підставою для скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду, передбачених ст. 412, 415 КПК України апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не містять та колегія суддів не вбачає.
Вирішуючи питання про пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить для цього достатніх підстав та виходить з того, що суд, при призначенні покарання повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до умисних, тяжких, корисних злочинів, обставиною, пом`якшуючою покарання обвинуваченого, визнав щире каяття у вчиненому, обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого, визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд прийняв до уваги і данні про його особу, а саме те, що обвинувачений судимий за аналогічний злочин, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_13 2006 року народження.
Зваживши наведені обставини, суд обгрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання в виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 187 ч.2 КК України.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він має певні захворювання, пов`язані з психічними та поведінковими порушеннями, розладом особистості не є виключними та істотно не впливають на обрану йому міру покарання або на постановлення іншого рішення по справі в частині призначення більш м`якого покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України.
На підставі викладеного, керуючись стст. 405,407, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_14 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя постановлений щодо ОСОБА_8 від 07.04.17 року - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 187 ч.2 КК України в виді семи років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу з конфіскацією усього майна що є його власністю.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання попереднє ув`язнення з 28 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнання за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя постановлений щодо ОСОБА_8 , 07.04.17 року - залишити без зміни.

Вирок суду може бути оскаржений протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Кримінального Касаційного Верховного Суду, а засудженим, що тримається під вартою протягом цього строку з дня вручення копії вироку.

Судді: