АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2227/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження №000569 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 03 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомар`ївка, Братського р-ну, Миколаївської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.06.2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від призначеного судом покарання з іспитовим строком 2 роки,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
законного представника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року, ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 71 КК України остаточне покарання йому визначено шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком, у виді 5 років позбавлення волі, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2016 року., та остаточно визначено йому до відбуття покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 01.08.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Час попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року включно зарахованоОСОБА_10 у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін, однак не більше ніж на 60 днів, тобто 01.01.2018 року включно.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року, внесено виправлення до третього абзацу резолютивної частини вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2017 року відносно ОСОБА_6 та відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з «26.01.2017 року».

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційні скарги, які є аналогічними за своїм змістом, та в яких просить вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 03 листопада 2017 рокувідносно нього змінити в бік пом`якшення, та зарахувати до строку відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 01.08.2016 року по дату винесення рішення Апеляційним судом м. Києва, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що винесений вирок занадто суворий за наступних підстав, не враховані всі пом`якшуючі вину обставини, визнання вини та щире каяття, скоєння злочину неповнолітнім, наявність постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки, відсутність обтяжуючих обставин, тому призначене йому судом покарання не відповідає його особі та є явно несправедливим через його суворість.
Також апелянт зазначає, що йому не належним чином здійснено перерахунок терміну попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника та законного представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 будучи раніше засудженим, під час іспитового строку, вчинив новий злочин.
25.01.2017 приблизно о 23.00 год., неповнолітній ОСОБА_6 , прогулюючись біля станції Київського метрополітену «Теремки», побачив раніше не знайому йому жінку, якою виявилась громадянка ОСОБА_12 , після чого у нього виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, неповнолітній ОСОБА_6 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що нікого поруч немає, підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_2 , штовхнувши її в спину, від чого остання впала на землю, та почав наносити удари ногами та руками в різні частини тіла з метою припинення опору потерпілої. Користуючись тим, що громадянка ОСОБА_12 припинила чинити опір, неповнолітній ОСОБА_6 вирвав з її рук жіночу сумку чорного кольору із надписом «PRETTY LADY»,вартістю 500 грн. 00 коп., в середині якої знаходились наступні речі: грошові кошти в сумі 770 грн. 00 коп. та мобільний телефон марки «Мейзу МЗ» ІМЕІ №1: НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 сірого кольору, вартістю 3 199 грн. 00 коп.
Після чого, реалізувавши свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 4 469 грн. 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини справи, особу обвинуваченого, а саме те, що він вчинив злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, перебуває на обліках у поліції з ювенальної превенції Васильківського ВП ГУНП у Київській області та ССД Васильківської РДА у Київській області, згідно доповіді органу пробації його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, та прийшов до висновку про, те йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому та вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 визначено шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком у виді 5 років позбавлення волі, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2016 року.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими.
Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
А також враховує роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 8 про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно з якими у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК ( 2341-14 ), та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК ( 2341-14 ) за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК ( 2341-14 ) і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеногоза новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог, та наведе спростовує, доводи апелянта, що винесений вирок занадто суворий.
Стосовно доводів апелянта про те, що йому не належним чином здійснено перерахунок терміну попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Так, вірно зазначив суд першої інстанції, що відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Під час затримання та обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, діялач. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIIIта передбачала зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначена редакція діяла до 20.06.2017 року включно та у порівнянні із ч. 5 ст. 72 КК України у чинній редакції, яка передбачає зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, поліпшувала становище ОСОБА_6 .
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 4, 5 КК України, судом першої інстанції було застосувано ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) та зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 26.01.2017 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Час попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року включно зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Також, щодо доводів апелянта, про зарахування до строку відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 01.08.2016 року по дату винесення рішення Апеляційним судом м. Києва, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то вони є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, так як убачається з матеріалів справи /т.1, а.с. 85-87/, а саме з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 було затримано 26 січня 2017 року, та судом першої інстанції було зараховано останньому у строк попереднього ув`язнення період з моменту його затримання, а саме з 26.01.2017 року час попереднього ув`язнення по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), та зараховано час попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року включно у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України.

Таким чином, час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , зараховано відповідно до чинного законодавства, та підстав перерахунку його в апеляційного суду не має.
Таким чином, інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4