Справа № 755/1486/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014809 від 26 жовтня 2016 року (ч.1 ст. 121 КК України), за №0017839 від 30 грудня 2016 року (ч.2 ст. 185 КК України), які об`єднані в одне провадження відносно:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2005 року за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2011 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 07 лютого 2013 року умовно-достроково з не відбутим терміном покарання 6 місяців 5 днів,

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2013 року за ч. 2 ст.185 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільненого 01.08.2014 року з Білоцерківської ВК №35 по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121, ч. 2 ст. 185 КК України
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що між ОСОБА_12 , 26 жовтня 2016 року, приблизно о 02:00 годині біля під`їзду №2, будинку АДРЕСА_2 виник словесний конфлікт з раніше йому незнайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .
Під час вказаного конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_13 .
Реалізовуючи свої злочинні наміри та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх настання ОСОБА_12 правою рукою дістав з правої кишені своєї куртки ніж та умисно наніс ОСОБА_9 два удари в область грудної клітини зліва, та один удар в голову зліва в результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва та непроникаюче різане поранення лівої завушної ділянки.
Згідно висновку експерта № 1999/Е від 15.12.2016 року, враховуючи дані наданої судово-медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з врахуванням даних судово-медичного огляду в експертній установі можна стверджувати наступне. На момент первинно відомого звернення за медичною допомогою 26.10.2016 року о 03 год. 10 хв. клінічними лікарями Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги встановлено, що у нього мали місце:
а) проникаючий характер колото-різаних поранень, розташованих на боковій поверхні грудної клітки зліва:
- рана в проекції 7 міжребір`я по середньо-пахвовій лінії (орієнтована на 1 та 7 годин «умовного циферблату», при первинному огляді розмірами 3x1 см, (розташована на відстані 127 вгору від рівня підошовної поверхні), від якої заходить раньовий канал, що за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає в плевральну порожнину з утворенням лівобічного гемопневмотораксу (наявність в плевральній порожнині повітря і 300 мл. рідкої крові зі згортками);
- рана в проекції 8 міжребір`я по передньо - пахвовій лінії, при первинному огляді розмірами до 1 см (розташована на відстані 121 см вгору від рівня підошовної поверхні), від якої спереду-назад, згори-донизу та зліва на право (медіально) відходить раньовий канал, що за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає в плевральну порожнину з утворенням лівобічного гемопневмотораксу, ушкоджує лівий купол діафрагми (рана на діафрагмі розмірами 0,8 х 0,3 см) та проникає в черевну порожнину з утворенням гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині крові).
б) непроникаюче різане поранення лівої завушної ділянки - різана рана в тім`яній ділянці зліва (розташована на 1,5 см. вгору від ламбдовидного та на 8 см вліво від стріловидного шву, орієнтована на 3 та 9 годин «умовного циферблату», при первинному огляді довжиною до 1,5 см);
Характер та морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати про те, що виявлені тілесні ушкодження утворилися від трьохкратної дії гострого (гострих предметів), якому (яким) притаманні колюче ріжучі властивості. За строком їх виникнення - могли бути спричинені у вказаний в постанові термін, тобто до 26 жовтня 2016 року (з врахуванням отриманої медичної документації - до 03 год. 10 хв.).
Ушкодження зазначені в підпункті а) даних «Підсумків» та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Ушкодження зазначене в підпункті б) даних «Підсумків» та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Органами досудового розслідування вищевказані дії ОСОБА_12 були кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, але під час судового провадження прокурором було змінене обвинувачення на ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Потерпілий ОСОБА_9 в порядку ч. 3 ст.338 КПК України підтримав обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за ч. 1 ст.121 КК України.

Враховуючи, те що потерпілий вирішив скористатися правом підтримувати обвинувачення у попередньому обсязі, то обвинувачення особи здійснюється: прокурором на підставі зміненого обвинувального акта; потерпілим у раніше пред`явленому обсязі.

Крім того, судом визнано доведеним, що 29 грудня 2016 року близько 05 години 00 хвилин ОСОБА_12 зайшов до третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де на стелі першого поверху він побачив камеру відеоспостереження «HD toptech mini w 2.8» і у нього виник умисел на таємне викрадення зазначеної камери відеоспостереження.

Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_12 29 грудня 2016 року близько 05 години 05 хвилин, перебуваючи у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_3 , підійшов до камери відеоспостереження «HD toptech mini w 2.8» серійний номер ІТСАМ0780, МАС:00:12:13:46:9е:ff , що знаходилася на стелі першого поверху та таємно, повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом демонтажу викрав її, спричинивши ТОВ «HBO «IT» матеріальну шкоду на 900 грн.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України визнав в повному обсязі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не визнав та показав, що 26 жовтня 2016 року біля другої години ночі між ним та потерпілим ОСОБА_9 та іншими двома чоловіками виник конфлікт, вони намагались з`ясувати чому він чіплявся до дівчини, на що він відповів, що його з кимось переплутали, після чого він відчув удар, який наніс ОСОБА_9 . Далі його били руками та ногами на дворі, після чого він забіг в під`їзд щоб уникнути подальшої бійки, проте вони забігли за ним та щоб захиститись він дістав ніж та почав ним відмахуватись від осіб, які його били, серед яких був і потерпілий ОСОБА_9 . Він не зміг пояснити суду яким чином наносив ножем тілесні ушкодження ОСОБА_9 , проте впевненно вказав, що цілеспрямованих ударів не наносив, а просто відмахувався ножем, намагаючись захищатись. Потім вийшла консьєрж, почала кричати та погрожувати, що викличе поліцію і чоловіки пішли, він почекав десь 15 хвилин і також пішов. Після того, як закінчилась бійка, він не бачив, що когось поранив, або слідів крові, які б свідчили про ножове поранення. Зазначає, що ніж після події поклав до карману, а наступного дня його вилучили працівники поліції.

Щодо вчинення крадіжки камери з третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 близько 05 години ранку 29 грудня 2016 року свою провину визнав повністю, пояснивши суду, що потім її продав. Також, пояснив, що допитана у судовому засіданні в якості свідка його мати - ОСОБА_14 , яка вказувала, що ОСОБА_12 не відлучався в ту ніч із квартири помиляється.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий за ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_9 суду показав, що 25 жовтня 2016 року, пізно увечері, він зібрався зі своїми знайомими після роботи. Разом із ним була його дівчина ОСОБА_15 , яка пішла додому у особистих справах та коли повернулась була схвильована та сказала, що до неї чіплявся якийсь чоловік. ОСОБА_9 з ОСОБА_13 вирішили піти та дізнатись хто це такий. Побачивши цього чоловіка, ОСОБА_9 спитав хто він такий та чому він приставав до дівчини. Чоловік незрозумілою мовою сказав, що це не він. ОСОБА_9 з ОСОБА_13 почали спускатись по сходах, потім, ОСОБА_9 почув шум з правого боку, коли обернувся, то побачив, що ОСОБА_13 б`ється з цим чоловіком. Коли ОСОБА_9 побачив у обвинуваченого ніж, втрутився в бійку. Він намагався якось вдарити чоловіка, але той падав та одразу вставав і ліз в бійку, зупинити його було неможливо. Тоді ОСОБА_9 вирішив його затримати. Момент, коли йому ОСОБА_12 наніс удар ножем він впевнено назвати не може, проте показав суду, що ніж у ОСОБА_12 він побачив ще на вулиці.

Також в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_15 показала, що пізно ввечері вона перебувала поруч зі своїм будинком у автомобілі разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 та коли вона пішла до туалету, по дорозі за нею почав йти обвинувачений, він щось говорив, але це було незрозуміло, вона прискорилась, він так само. Це її налякало і вона побігла назад та розповіла своїм знайомим, що до неї чіплявся якийсь чоловік. Після цього, ОСОБА_9 з ОСОБА_13 направилися в бік обвинуваченого щоб з`ясувати навіщо він чіплявся до дівчини. В момент бійки вона була в автомобілі та нічого не бачила.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав суду, що 25.10.2016 року, пізно ввечері, коли він разом з ОСОБА_9 перебував в автомобілі за адресою: АДРЕСА_2 , підійшла ОСОБА_17 та розповіла, що до неї чіплявся якийсь чоловік. Вони одразу направилися в бік обвинуваченого, щоб з`ясувати обставини. Підійшовши до ОСОБА_12 , ОСОБА_9 запитав у нього чому він чіплявся до дівчини, на що ОСОБА_12 відповів щось нерозбірливо. Коли ОСОБА_9 та ОСОБА_13 почали йти назад до автомобіля, ОСОБА_12 дістав з кишені ніж та зробив характерний рух. І тоді ОСОБА_13 правою рукою наніс ОСОБА_12 2-3 удари по обличчю. Також ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 удар ногою в живіт, від якого ОСОБА_12 змістився у під`їзд. ОСОБА_9 почав наносити йому удари руками й ногами в інші частини тіла. А вже за кілька секунд ОСОБА_13 побачив як ОСОБА_12 наніс ОСОБА_9 в ліву сторону грудей два удари ножем.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав суду, що потерпілий є його другом, самої бійки не бачив, бо лишився із ОСОБА_18 та коли вже пішов до хлопців, то ОСОБА_9 був поранений, тримався за ліву сторону та хрипів, в під`їзді також був ОСОБА_12 . Будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 він не бачив. Він разом із ОСОБА_13 забрали ОСОБА_9 та одразу відвезли до лікарні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав суду, що 25.10.2016 року ввечері він повертався додому та побачив як на вулиці біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 два молодих чоловіка підійшли до чоловіка, який стояв біля під`їзду. Під час розмови один з чоловіків, що підійшли, наніс кілька ударів чоловікові, який стояв. Від завданих ударів чоловік упав, а коли піднявся, то намагався забігти в під`їзд. Інший молодий чоловік теж наніс удар ногою тому ж чоловікові, від чого останній впав спиною в під`їзд.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала суду, що вона підробляє консьєржем в будинку АДРЕСА_2 . Десь о 23 годині 00 хвилин до під`їзду, де вона працює, зайшов обвинувачений ОСОБА_12 , попросив щоб його пропустили, проте вона його не впустила з причин, що він не мешкає в їх під`їзді. Після чого десь через 10 хвилин він забіг у під`їзд знову, за ним забігли ще двоє чоловіків, які загнали його в кут та почали бити. Після чого, вона почала кричати, проганяти їх та викликала поліцію. Ці чоловіки та сам обвинувачений зникли з місця події. Вона дочекалась поліцію та після чого відчинила парадні двері, де побачила в коридорі небагато крові. Тілесних ушкоджень у чоловіків та обвинуваченого не бачила.

Допитаний у судовому засіданні представник потерпілого за ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_21 суду показав, що він працює в ТОВ «Науково виробниче об`єднання «Іноваційні технології», вказав, що 29.12.2016 року в їх товариства було здійснено крадіжку камери відеоспостереження, йому стало відомо від слідчого, що дану крадіжку вчинив ОСОБА_12 який був зафіксований на відео під час вчинення злочину. Також вказав, що інформація щодо того, що камера була знайдена до товариства не надходила та камера на теперішній час не повернута.

Також в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання були допитані свідки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав суду, що він надавав послуги щодо відео спостереження за договором ТОВ «Іноваційні технології», подивившись відео з камери щодо крадіжки, вчиненої 29.12.2016 року за власної ініціативи, оскільки в нього є вільний доступ до архіву відеозаписів з камер спостереження, побачив як він думав знайомого чоловіка ОСОБА_12 , оскільки чоловік з відео був схожий на нього по зовнішньому вигляду. Потім коли крадіжки повторились, йому стало відомо, що ці крадіжки вчиняє особа по прізвиську « ОСОБА_23 », який дійсно зовнішнім виглядом дуже схожий на ОСОБА_12 . Вказує, що наступного дня після крадіжки, коли йшов додому, його відволік якийсь хлопець, після чого він побачив, що від під`їзду відійшов ще один незнайомий чоловік, коли він підійшов до під`їзду, виявив, що на пакеті лежала викрадена 29.12.2016 року відеокамера, ця відеокамера на теперішній час перебуває у нього, про свою знахідку повідомляв дільничного інспектора та телефонував до ТОВ «Іноваційні технології».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав суду, що він був понятим 10.01.2017 року при перегляді відеозапису з камери відеоспостереження, згідно якого бачив, як чоловік зайшов у парадний вхід під`їзду, після чого зайшов у ліфт та піднявся, потім спустився з коробкою та підійшов до камери, накрив її коробкою, і таким чином викрав її, після чого відеозапис обірвався. Під час перегляду відеозапису обвинувачений ОСОБА_12 він був спокійний, вказував, що на відеозапису був він, з зовнішнього вигляду не було видно, що він надавав пояснення під тиском.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала суду, що вона була понятою 10.01.2017 року при перегляді відеозапису з камери відеоспостереження, зазначила, що бачила, як ОСОБА_12 , його впевнено впізнала, спустився по сходах, підійшов до камери, накрив її коробкою та викрав. Після чого склався протокол перегляду відеозапису, в якому вона поставила підпис.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала суду, що ОСОБА_12 це її син, зазначила, що вони спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та що 28 грудня 2016 року з 20:00 години по 09:00 годину її син знаходився вдома разом з нею та її донькою, виходив тільки на 5 хвилин попалити, оскільки вона не спала та погано себе почувала, вона бачила, що він перебував вдома, також до нього приходила в той день його дівчина. Також вказала, що ніяких відеокамер він додому не приносив.

Вказані показання свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується орієнтовний час та інші обставини вчинення даних кримінальних правопорушень.
Також, допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 356 КПК України, експерт ОСОБА_26 , зазначила суду, що працюючи лікарем судово-медичним експертом в Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, і будучи ознайомленою з правами та обов`язками експерта, та попередженою про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст. 384, 385, 387 КК України, провела судово-медичну експертизу відносно потерпілого ОСОБА_9 (висновок №1999/Е) та пояснила, що у останнього було виявлено 3 поранення, з них 2 проникаючі поранення, 1 непроникаюче. Проникаючі поранення, знаходяться, одне в проекції 7 міжребір`я по середньо-пахвовій лінії зліва, друге в проекції 8 міжребір`я по передньо-пахвовій лінії зліва. Зазначила, що при первинному огляді клінічними лікарями в експертній установі потерпілого ОСОБА_9 було встановлено, що розмір поранення по середньо-пахвовій лінії становить 3х1 см., а після хірургічної обробки поранення стало розміром 0,1х2 см, ці дані брались з протоколу операції при огляді хірургом. Непроникаюче поранення знаходиться на тім`яній ділянці зліва та має різаний характер ушкоджень. Зазначила, що знаряддя, яким були нанесені дані ушкодження до експертної установи не надавалось. Проникаючі поранення мають колото-різаний характер ушкоджень та спричинені гострими предметами, які мають колото-різані властивості. Вказує, що в медичній документація, яка надавалась для дослідження, не було відомостей, щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, які могли бути завдані від дії тупого предмету. Що стосується слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 , зазначила, що його версія нанесення тілесних ушкоджень є неспроможною, оскільки останній вказує, що наніс поранення захищаючись, навідмаш, коли характер проникаючих поранень вказує на зовсім інший механізм нанесення тілесних ушкоджень, а саме колючого характеру, окрім цього вказала, що непроникаюче поранення завушної ділянки має різаний характер та могло утворитись від дій обвинуваченого, а саме ударів навідмаш.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення, відомостей, тощо, судовим слідством було встановлено наступне.

Як вбачається з протоколу огляду місця події, від 26 жовтня 2016 року та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 94-98), проведеного слідчим Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_27 за участі понятих було оглянуто під`їзд №2 будинку АДРЕСА_2 , звідки вилучено три змиви рідини бурого кольору з підлоги.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26 жовтня 2016 року та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 99-102), проведеного слідчим Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_28 за участі понятих у ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 було вилучено предмет схожий на розкладний ніж.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.10.2016 року та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 132-135), проведеного слідчим Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_29 за участі понятих потерпілий ОСОБА_9 впізнав особу під №3.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.10.2016 року та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 132-135), проведеного слідчим Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_29 за участі понятих свідок ОСОБА_13 впізнав особу під №3 (під №3 ОСОБА_12 ).

Відповідно до висновку експерта №413ц від 28.11.2016 - 02.12.2016 року при судово-цитологічному дослідженні складного ножа (об.1-3) кров, клітини з ядрами не знайдені (т. 1 а.с. 118-120).

Відповідно висновку судово-психіатричного експерта №853 від 13.12.2016 року (т. 1 а.с. 157-159) у період правопорушення, в якому він підозрюється, ОСОБА_12 страждав на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотичних, та інших психоактивних речовин, синдром залежності F19.2 згідно з МКХ-10; за своїм психічним станом у той період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ним.

На теперішній час ОСОБА_12 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотичних, та інших психоактивних речовин, синдром залежності F19.2 згідно з МКХ-10; за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ним.

ОСОБА_12 за своїм психічним станом не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до висновку експерта № 1999/Е від 15.12.2016 року, враховуючи дані наданої судово-медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з врахуванням даних судово-медичного огляду в експертній установі можна стверджувати наступне. На момент первинно відомого звернення за медичною допомогою 26.10.2016 року о 03 год. 10 хв. клінічними лікарями Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги встановлено, що нього мали місце:
а) проникаючий характер колото-різаних поранень, розташованих на боковій поверхні грудної клітки зліва:
-рана в проекції 7 міжребір`я по середньо-паховій лінії (орієнтована на 1 годин «умовного циферблату», при первинному огляді розмірами 3x1 см, (розташована на відстані 127 вгору від рівня підошовної поверхні), від якої заходить раньовий канал, що за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає в плевральну порожнину з утворенням лівобічного гемопневмотораксу (наявність в плевральній порожнині повітря і 300 мл. рідкої крові зі згортками);
- рана в проекції 8 міжребір`я по передньо-паховій лінії, при первинному огляді розмірами до 1 см (розташована на відстані 121 см вгору від рівня підошовної поверхні), від якої спереду-назад, згори-донизу та зліва на право (медіально) відходить раньовий канал, що за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає в плевральну порожнину з утоворенням лівобічного гемопневмотораксу, ушкоджує лівий купол діафрагми (рана на діафрагмі розмірами 0,8 х 0,3 см) та проникає в черевну порожнину з утовренням гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині крові.
б) непроникаюче різане поранення лівої завушної ділянки- різана рана в тім`яній ділянці зліва (розташована на 1,5 см. вгору від ламбдовидного та на 8 см вліво від стріловидного шву, орієнтована на 3 та 9 годин «умовного циферблату», при первинному огляді довжиною до 1,5 см);
Наслідками загоєння всіх вищезазначених ран стали рубці, що були виявлені при судово-медичному огляді потерпілого в експертній установі.
Характер та морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати про те, що виявлені тілесні ушкодження утворилися від трьохкратної дії гострого (гострих предметів), якому (яким) притаманні колюче ріжучі властивості. За строком їх виникнення - могли бути спричинені у вказаний в постанові термін, тобто до 26 жовтня 2016 року (з врахуванням отриманої медичної документації - до 03 год. 10 хв.).
Ушкодження зазначені в підпункті а) даних «Підсумків» та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Ушкодження зазначене в підпункті б) даних «Підсумків» відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) (т. 1 а.с. 110-116).
Відповідно до висновку експерта №596 від 15.12.2016 - 21.12.2016 року кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н.
Кров підозрюваного ОСОБА_12 відноситься до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н.
На наданій на експертизу куртці, вилученій у підозрюваного ОСОБА_12 , в об`єктах №№6,7 виявлена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлені антигени А та Н, що не виключає можливості походження даної крові від потерпілого гр. ОСОБА_9 . Можливість домішки крові підозрюваного гр. ОСОБА_12 в даних слідах не виключається (антиген Н) (т. 1 а.с. 122-127).
При цьому, вищевказані експертизи були проведені на підставі постанов слідчого про призначення експертиз, а отже у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Досліджені в судовому засіданні докази, в світлі позиції ЄСПЛ, зокрема у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, є належними та допустимими, оскільки не містять в собі суперечливі та наперед недостовірні дані про так звані деталі вчинення злочину.

Згідно висновку експерта №1/з від 16.01.2017 18.01.2017 року, на момент звернення за медичною допомогою 27.10.2016 року о 13.40, у ОСОБА_12 мали місце наступні тілесні ушкодження: садна лівої половини голови, лівої вушної раковини, кожне з виявлених тілесних ушкоджень відноситься до легкого тілесного ушкодження, які не мають ознак для небезпеки для життя (т. 1 а.с. 196-200), який так само визнається належним та допустимим доказом.

Суд вважає, що дані протоколів слідчих експерименту від 15 грудня 2016 року за участі підозрюваного ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 153-155), потерпілого ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 129-131), свідка ОСОБА_13 (т. 1 а. с. 136-138) є недопустимими доказами, оскільки вони отримані без дотримання порядку, встановленому Кримінальним процесуальним законом України.
Зокрема, відповідно до вимог частини 1 та 6 статті 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Тобто, закон зобов`язує слідчого за результатами проведеної слідчої дії відобразити у протоколі всі дії, виконані її учасниками при підготовці і відтворенні дій, обстановки, обставин події, що перевіряється.
Як вбачається із досліджених в судовому засіданні протоколів слідчих експериментів від 15 грудня 2016 року вони не містять жодних даних про умови і результати проведеного слідчого експерименту, а лише відмітку слідчого про те, що під час слідчого експерименту проводився відеозапис, який додається до протоколу
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 29.12.2016 року (т. 1 а.с. 160-161), проведеного слідчим Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_30 було оглянуто під`їзд №3 будинку АДРЕСА_3 .

Згідно протоколу перегляду відеозапису від 10.01.2017 року (т.1 а.с. 164-166) складеним слідчим Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_30 за участі понятих, присутній під час перегляду відеозапису ОСОБА_12 пояснив, що чоловік який був це він.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини, враховуючи належність та допустимість доказів, досліджених в судовому засіданні, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, вчинила правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), враховуючи, що потерпілим не заперечується завдання тілесних ушкоджень обвинуваченому під час бійки, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи, зокрема, умови, за яких виник конфлікт, обстановку, в якій він відбувався (легкі тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , які встановлені відповідно до висновку експертизи №1/з), співвідношення сил та характер дій обвинуваченого і потерпілого, стан, в якому знаходилися обидва учасники конфлікту - подальші дії обвинуваченого, які були продовженням обопільного конфлікту і призвели до заподіяння ОСОБА_9 ножових поранень, знаряддя злочину, спрямованість та кількість ударів, нанесених обвинуваченим, локалізацію та характер заподіяних ним ушкоджень, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом.
Не дивлячись на те, що судом визнано протоколи слідчих експериментів від 15 грудня 2016 року недопустимими доказами, суд враховує покази експерта ОСОБА_26 , що найбільш обґрунтовано спосіб спричинення тілесних ушкоджень потерпілому був відтворений під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого та свідка, ними відтворено спосіб спричинення потерпілому вищезазначених тілесних ушкоджень, а саме, за рахунок цілеспрямованих ударів ножем, тримаючи його в правій руці в ділянку грудної клітини, «навідмаш» -в ділянку голови, оскільки такі самі покази в частині спричинення тілесних ушкоджень останні давали під час судового засідання

Більше того, потерпілий вказав, що моменту удару він не бачив, але бачив ніж у ОСОБА_12 . Разом з цим свідок ОСОБА_13 вказав, що чітко бачив, як ОСОБА_12 наніс потерпілому два удари ножем в бік грудної клітини, зазначив, що це були спрямовані удари.

За таких умов, враховуючи викладене, до показів обвинуваченого ОСОБА_12 що він удару потерпілому не завдавав, а відмахувався від нападників суд ставиться критично, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами.

Крім того суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 визнавши факт заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень ножем, заявив, що він не хотів завдавати потерпілому ударів ножем і лише розмахував ним, куди саме не бачив, оскільки очі прикрив лівою рукою, та вказав, що оборонявся від дій потерпілого та його друзів, тобто діяв в умовах необхідної оборони.

Частиною першою статті 36 КК України передбачено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частиною третьою статті 36 КК України визначено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Отже, право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №5-34кс14 від 27 листопада 2014 року, який є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку з боку потерпілого, враховуючи характер його дій та мотиви його поведінки, не було посягання, яке б викликало у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні потерпілому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення відповідного посягання, а це в свою чергу виключає перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони. До того ж сам характер дій обвинуваченого, які полягали в завданні потерпілому двох ударів ножем, які мають проникаючий характер колото-різаних поранень, жодним чином не свідчить, що вони були здійснені з метою оборони. Доводи обвинуваченого та його захисника, що ОСОБА_12 намагався зупинити своє побиття суд також не приймає, оскільки вони належним чином не підтверджені.

На підтвердження протиправності дій потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 стороною захисту надано документи, а саме довідку з Міської клінічної лікарні медичної допомоги від 31.10.2016 року, згідно якої ОСОБА_12 звертався до лікарні 27.10.2017 року, встановлено діагноз забої, садна лівої частини голови, лівої вушної раковини, забої грудної клітини ліворуч, поперекової ділянки ліворуч, та яке мало місце вже після вчиненого стосовно ОСОБА_9 злочину ( т. 1 а.с.185 ). Окрім цього, наданий висновок експерта №1/з, згідно якого у ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження: садна лівої половини голови, лівої вушної раковини, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не мають ознак небезпеки для життя, не виключається їх утворення при умовах на які вказує ОСОБА_12 . Також, під час звернення за медичною допомогою, йому був встановлений діагно « забої грудної клітини ліворуч, поперекової ділянки ліворуч», не було встановлено достатніх об`єктивних судово-медичних даних, що дає підстави стверджувати про необґрунтованість встановлених діагнозів та не враховувати їх при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 196-200).

Крім того, заявляючи про необхідну оборону від дій потерпілого обвинувачений тим самим спростовує свої ж твердження про відсутність наміру завдавати потерпілому удару ножем, оскільки необхідна оборона полягає у вчиненні умисних дій які заподіюють шкоду тому хто нападає і такі дії не можуть бути вчинені з необережності.

З цих підстав показання обвинуваченого про те, що він не мав наміру завдавати потерпілому удару ножем та діяв з метою оборони суд вважає неправдивим та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище, надання таких показань пояснюється намаганням обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене діяння, а саме заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, суд не знаходить підстав для кваліфікації вищезазначений дій за ст. 124 КК України з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів аж такого нападу ОСОБА_9 на ОСОБА_12 , який би вимагав від обвинуваченого дій у виді необхідної оборони. Крім того, ОСОБА_12 і не здійснював затримання ОСОБА_9 , як злочинця, що відповідало б диспозиції ст. 124 КК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння ОСОБА_12 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.
Також, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_12 винним в тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Обставиною, згідно ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, у лікаря-нарколога перебуває, має місце реєстрації та місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, його стан здоров`я, наявність минулих судимостей; позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; його соціальні зв`язки, висновок судово-психіатричного експерта №853 від 13.12.2016 року; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 покарання у межах, встановлених санкцією ст. 121 ч. 1 КК України, ст. 185 ч. 2 КК України яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів, у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить. Суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин ( ч.1 ст. 121 КК України) проти особи, об`єктом посягання якого є здоров`я людини, яке відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, серед інших визнано найвищою соціальною цінністю.
Стосовно цивільного позову, заявленого потерпілим, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно п.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, а саме обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України потерпілий обґрунтовано звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У судовому засіданні цивільним позивачем надано у розумінні ст. 60 ЦПК України, належні та допустимі докази понесеної ним матеріальної шкоди у сумі 6 104 грн. 32 коп. в цілому, пов`язаної з лікуванням, спричиненого вчиненням злочину. Дана матеріальна шкода є обґрунтованою, підтверджується відповідними чеками та визнається обвинуваченим ОСОБА_12 .
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 грн. моральної шкоди, тим самим задовольнивши вимоги потерпілого в повному обсязі.

Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 , слід зазначити, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року відносно ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на останнього обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

На момент ухвалення вироку термін дії обов`язків відносно ОСОБА_12 закінчився.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_12 , враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, підстави для покладення обов`язків відсутні.

Підстав для застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» суд не вбачає.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_12 покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

Згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_12 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення з 26 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року включно, з розрахунку, що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 2 (двом) дням позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_9 6 104 грн. 32 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), що в сумі становить 56 104 грн. 32 коп.
Речовий доказ ніж, який від 21 грудня 2016 року визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП в м. Києві знищити.

Речовий доказ куртку, яку від 21 грудня 2016 року визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП в м. Києві повернути ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1