Провадження № 1-кп/317/264/2017
Справа № 317/2393/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002331 від 31.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, інваліда дитинства 3-ї групи, проживає та реєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Тридцятого грудня 2016 року, приблизно о 22 год. 13 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні кафе «Караоке» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, 6-б, яке розташоване на землях Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до столу за яким відпочивали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де скориставшись відсутністю зазначених осіб, таємно викрав належне їм майно, а саме: мобільний телефон Meizu silver-white M3s 16 Gb, вартістю 3199,00 грн., належний ОСОБА_6 , та мобільний телефон Huawei Y3//Gold, вартістю 1999,00 грн., належний ОСОБА_7 , після чого покинув приміщення кафе, чим завдав потерпілим матеріальні збитки на зазначені суми.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю і пояснив, що 30.12.2016 р. він зі своєю співмешканкою відпочивали у кафе «Караоке». Під час відпочинку вони познайомились з потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Коли потерпілі та його співмешканка пішли танцювати, то він взяв телефони потерпілих Meizu та Huawei, та покинув кафе. Протягом доби він заклав телефони до ломбарду. Шкоду потерпілим ще не відшкодував, але має намір відшкодувати. Наразі проживає з матір`ю, стоїть на обліку у центрі зайнятості як безробітний, займається пошуком роботи. У вчиненому розкаюється.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважав, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які також не заперечували проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до злочинів середньої тяжкості, розмір заподіяної шкоди, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом дитинства 3-ї групи, за місцем проживання характеризується позитивно.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання судом не виявлено.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_4 , думку прокурора, захисника, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції статті.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Крім того, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він на день набрання чинності цим Законом є інвалідом 3 групи.

Дане клопотання підтримала захисник обвинуваченого ОСОБА_5 .

Прокурор щодо заявленого обвинуваченим клопотання не заперечував.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (07.09.2017 року) є інвалідом 3 групи.

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є інвалідом третьої групи, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Цивільний позов не заявлений. Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 100 (сто) годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1