Справа № 750/532/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1054/2017
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2017 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, не одруженого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

цивільного позивача ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотири) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у зв`язку з залученням експертів для проведення експертиз у кримінальному провадженні у сумі 4 665 грн. 48 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 961 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в її інтересах та в інтересах її сина ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. з розрахунку: 2 000 грн. на користь ОСОБА_10 та 1 000 грн. на користь ОСОБА_11 .

Як встановлено судом першої інстанції, 31 березня 2016 року о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в місті Чернігів по проспекту Миру зі сторони вулиці Неборака в напрямку вулиці Кільцева.

Відповідно до вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи поворот, при виїзді з перехрещення проїзних частин слідкувати, щоб транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Відповідно вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

ОСОБА_7 в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом «MitsubishiOutlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи маневр повороту праворуч на вул. Кільцеву поблизу будинку №247 по проспекту Миру у м. Чернігові, не дотримався вимог Правил дорожнього руху, внаслідок чого при виїзді з перехрещення проїзних частин, на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «FIAT LINEA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .

В результаті зіткнення ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва без зміщення фрагментів, котре виникло від дії тупого твердого предмету або при ударі об такий же, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 328 від 25.04.2016 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст.286 КК України, кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що даний вирок є незаконним та необґрунтованим, як наслідок, невідповідності висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що в основу обвинувального вироку, суд, поклав припущення та зробив викривлені висновки на підставі показань свідків обвинувачення та недопустимих доказів.

Не погоджується з висновком суду з приводу того, що доручення начальника СВ ЧВП ОСОБА_12 про проведення досудового розслідування слідчим СВ ЧВП ОСОБА_13 є таким, що відповідає нормам КПК. Апелянт зазначив, що згідно ч.3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Іншої процесуальної форми прийняття процесуального рішення КПК України не передбачає, а терміну «доручення» кримінально-процесуальний закон України не містить.

Крім того, винесення начальником СВ ЧВП ОСОБА_12 постанови про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні групі слідчих 03 вересня 2016 року, саме в цьому кримінальному провадженні, вказує на те, що «доручення» начальника СВ ЧВП ОСОБА_12 , про проведення досудового розслідування слідчим СВ ЧВП ОСОБА_13 від 01.04.2016 р. є таким, що винесений у «поза процесуальний спосіб», оскільки не відповідає вимогам КПК України. Також матеріали кримінального провадження містять «повідомлення про початок досудового розслідування керівника Чернігівської місцевої прокуратури» від 03.09.2016 р., винесений слідчим ОСОБА_14 .

Отже, виходячи з вищевикладеного вважає, що всі слідчі та процесуальні дії проведені до 03.09.2016 року слідчим СВ ЧВП ОСОБА_13 , а також висновок судово-медичної експертизи №328 від 01.04.2016 р., висновок судово-медичної експертизи №327 від 01.04.2016 р., висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 491 від 25.10.2016 р., висновок експерта №173 від 06.05.2016 р. є недопустимими доказами, оскільки отримані в порушення порядку визначеного кримінально-процесуальним законом України.

Вважає, що фотографії надані у суді першої інстанції потерпілим, які нібито підтверджують дружні стосунки свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та обвинуваченого, не можуть бути використані судом як доказ, що передбачено ч.ч.11,12 ст. 290 КПК України.

Також, захисник зазначив, що будь-яких процесуальних рішень, про припинення повноважень, як прокурорів в провадженні, прокурорів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не приймалося. Повноважень на прийняття процесуального рішення «призначення процесуального прокурора» у заступника військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_19 не було, оскільки останній не входить до групи прокурорів, не є керівником вищого за ступенем структурного підрозділу, відносно прокурорів Чернігівської місцевої прокуратури.

Прокурор у кримінальному провадженні військовий прокурор Чернігівського гарнізону підполковник юстиції ОСОБА_8 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2017 року. Вважає, що подана апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого надійшла заява про застосування відносно нього амністії

Заслухавши доповідача, захисника, які підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який покладався на розсуд суду щодо апеляційної скарги та підтримав заяву про застосування закону про амністію, думку прокурора, потерпілого та цивільного позивача, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зводяться до вимог скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні на початку судового розгляду заперечував, однак, після допиту потерпілого, свідків та дослідження документів, повністю визнав себе винним у межах оголошеної йому підозри та відмовився давати свідчення.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений вину визнав та просив застосувати відносно нього Закон України «Про амністію в 2016 році»

Окрім наведеного вина ОСОБА_7 в повній мірі підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який детально розповів про обставини ДТП, що трапилось 31 березня 2016 року, в результаті якої автомобіль «Mitsubishi Outlander» під керуванням ОСОБА_7 не ввійшов у поворот та вдарився у ліву частину передніх дверей та крил автомобіля «Fiat Linea», який належить потерпілому ОСОБА_9 .

Аналогічні пояснення щодо обставин подій надали цивільний позивач ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_20 , які під час ДТП знаходились в машині потерпілого. Також, надані потерпілим ОСОБА_9 показання підтвердили свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та свідок ОСОБА_23 , які були безпосередніми очевидцями події.

Разом з тим, вина ОСОБА_7 підтверджується й іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, протоколом огляду місця ДТП від 31.03.2016 та схемою до нього, висновками судово-медичного експерта № 327 та № 328 від 01 квітня 2016 року, висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 491 від 25.10.2016 року, висновком експерта № 173 від 06.05.2016 року, які детально характеризують обставини та механізм скоєння ДТП.

Таким чином, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показанням потерпілого ОСОБА_9 , які узгоджуються з показаннями цивільного позивача ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також з висновками судово-медичних експертиз, протоколом огляду місця події, а тому обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Разом з тим, в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_6 ставиться питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Варто наголосити, що викладені в апеляційній скарзі аргументи жодним чином не спростовують наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Так, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що проведення слідчих дій, прийняття процесуальних рішень у провадженні здійснювалось слідчим ОСОБА_13 , який права на проведення таких дій та прийняття таких рішень не мав. Проте, дані обставини були досліджені під час розгляду справи місцевим судом і стосовно них висловлена думка, з якою колегія суддів погоджується. Зокрема, суд першої інстанції вірно вказав, що в день реєстрації кримінального провадження 01.04.2016 року в порядку ст.39 КПК України керівником органу досудового розслідування проведення слідства доручено слідчому ОСОБА_13 , про що свідчить відповідне доручення та прийняття згідно відомостей ЄРДР і відповідного повідомлення від 01.04.2016 року слідчим матеріалів до провадження. КПК України не ставить вимог до керівника слідчого підрозділу призначати слідчого саме шляхом винесення постанови, як про це зазначається захисником в апеляційній скарзі. А тому всі слідчі та процесуальні дії проведені слідчим СВ ЧВП ОСОБА_13 , а також висновки експертиз є допустимими доказами, оскільки отримані у відповідності з кримінально-процесуальним законом України.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи захисника ОСОБА_6 з приводу необґрунтованого приєднання до матеріалів провадження документів, в якості доказів, що свідчать про факт дружніх стосунків обвинуваченого та свідків сторони захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки вказані матеріали були отримані під час судового розгляду та в порядку ст.290 КПК України своєчасно відкриті стороні захисту.

Також є необґрунтованою і позиція захисту стосовно порушення визначеного порядку призначення та зміни прокурорів у провадженні.

Порядок визначення групи військових прокурорів у проваджені, зміни органу, що здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, врегульовано наказом Генерального прокурора України №12гн від 29.08.2014 року «Про особливості діяльності військових прокуратур». Згідно п.9.2. військові прокурори здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням військових та інших кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями військових формувань та правоохоронних органів України, а також злочинів у сфері службової діяльності, вчинених службовими особами державних органів та установ, указаних у пункті 1 цього наказу, підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях цієї категорії, оскарження судових рішень.

В ході здійснення процесуального керівництва у провадженні прокурорами Чернігівської місцевої прокуратури було встановлено, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 . А тому, на виконання п.9.2. наказу Генерального прокурора України №12гн від 29.08.2014 року «Про особливості діяльності військових прокуратур» Чернігівською місцевою прокуратурою процесуальне керівництво у провадженні передано до військової прокуратури Чернігівського гарнізону шляхом направлення інформаційного листа, наглядового провадження та внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65,66,67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного, те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та під наглядом лікаря психіатра не перебуває, на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 перебував на контрактній службі у військовій частині НОМЕР_3 , де характеризувався позитивно, те, що заподіяна злочином шкода не відшкодована, а також його ставлення до скоєного, думку потерпілого, а також обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту в межах санкції статті, за якою він обвинувачується, з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, підлягає задоволенню заява обвинуваченого про застосування щодо нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році». Як вбачається з посвідчення № НОМЕР_4 , виданого 27 травня 2015 року ОСОБА_7 є учасником бойових дій, а тому на підставі п.Д ст..1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі п.Д ст..1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4