Справа № 161/9947/16-к Провадження № 11-кп/773/120/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працює, раніше судимого:

- 20.04.2005 року Ківерцівським районним судом Волинської області за ст. 186 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.105 ч.5 КК України звільнений від відбування покарання з направленням в спеціальний виховний заклад на 3 роки;

- 18.03.2009 року Ківерцівським районним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч.2, 15 ч.2, 185 ч.3, 15 ч.2, 289 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк на 2 роки;

- 09.07.2009 року Ківерцівським районним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 18.11.2014 на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2014 умовно-достроково на невідбутий термін 5 місяців 15 днів;

- 24.03.2015 року Рожищенським районним судом Волинської області за ст.ст.185 ч.2, 71 КК України до 1 року 4 місяці позбавлення волі, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 27.01.2016, відповідно до ст.72 ч.5 КК України зараховано в термін тримання під вартою 2 місяці 19 днів, 16.03.2016 звільнений за відбуттям строку покарання.

засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно визначено до відбуття 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк тримання під вартою визначено обчислювати з 16.06.2016 року.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.06.2016 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ПТ «Ломбард «Заставно-кредитний дім» 3195 (три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн. 15 коп. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 527 (п`ятсот двадцять сім) грн. 76 коп. судових витрат за проведення товарознавчої експертизи.

Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно згідно ухвали Луцького міськрайонного суду від 07.06.2016, зокрема, грошові кошти, що вилучені у ОСОБА_7 , знято.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що повторно, 30.05.2016 близько 05.00 год., перебуваючи в спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав з шухляди тумби золоту каблучку з камінцем червоного кольору, вагою 4,65 г, вартістю 2622,32 грн. /згідно висновку товарознавчої експертизи №365 від 20.07.2016/, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму.

Він же, повторно, 03.06.2016 близько 18.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу приміщення готелю «Профспілковий», що на пр. Відродження, 24 м. Луцька, умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_9 сумку чорного кольору вартістю 168 грн. /згідно висновку товарознавчої експертизи №365 від 20.07.2016/, в якій знаходились грошові кошти в сумі 1000 грн., дисконтні карти та посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , які матеріальної цінності не становлять, спричинивши останньому матеріальних збитків на загальну суму 1168 грн.

Він же, повторно, 11.06.2016 близько 20.00 год., перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав з гаманця 250 грн. та 120 польських злотих, що становить 785,84 грн. станом на 11.06.2016 /згідно довідки НБУ від 21.06.2016/, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 1035,84 грн.

Не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вказує на те, що ОСОБА_7 вчинив умисні корисливі злочини, які за ступенем тяжкості належать до категорії середньої тяжкості та тяжких, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, не має постійного місця проживання, вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, збитки потерпілим не відшкодував, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, призначивши ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений посилається на суворість призначеного йому покарання. Стверджує, що вина у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є недоведеною. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_9 не має до нього ніяких претензій. З огляду на наведене просить виправдати його за ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляцію обвинуваченого в повному обсязі та заперечили апеляцію прокурора, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив апеляцію обвинуваченого, потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ґрунтуються на об`єктивному, повному і всебічному дослідженні доказів.

Зокрема, у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що 03 червня 2016 року близько 18 год 00 хв під час того, як він і обвинувачений курили, останній вирвав з його рук чорну шматяну сумку із грошовими коштами у сумі близько 1000 грн., документами та особистими речами.

Дані обставини підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Крім того винуватість ОСОБА_7 стверджується протоколом огляду місця події з доданими фототаблицями від 03.06.2016 року, протоколом огляду предметів від 04.06.2016 року та висновком товарознавчої експертизи № 367 від 20.07.2016 року.

Дані докази підтверджують приналежність чорної чоловічої сумки, особистих речей і грошей, вилучених у ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 .
У судовому засіданні 07 жовтня 2016 року потерпілий був допитаний судом. Останній дав показання про обставини вчиненого щодо нього злочину. Показання ОСОБА_9 є достовірними, вони узгоджуються з іншими доказами та відтворюють повну картину перебігу подій вчиненого обвинуваченим грабежу.
У суді апеляційної інстанції потерпілий також вказав, що обвинувачений відкрито викрав у нього сумку з грошовими коштами у сумі 1000 гривень.
Вилучення в обвинуваченого при затриманні меншої суми грошей, ніж ту на яку вказував потерпілий, не спростовує невинуватість першого. Підстав для повторного допиту потерпілого з цього приводу у суду не було. З таким висновком погоджується апеляційний суд.

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, є вірною.
В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційних скаргах про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочини, які за ступенем тяжкості належать до категорії середньої тяжкості та тяжких.
До обставин, які обтяжують покарання, суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.
З достатньою повнотою судом першої інстанції враховано особу винного, який не має постійного місця проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, звільнившись з місць позбавлення волі після нетривалого проміжку часу знову вчинив злочин, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, обвинуваченим у добровільному порядку завдану злочинами шкоду в повній мірі не відшкодовано.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати надмірно м`яким чи суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.
З вищенаведених підстав апеляція прокурора про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, задоволенню не підлягає.

Доводи прокурора про визначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинення більшого, ніж призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років суперечитиме вимогам ч. 1 ст. 70 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни чи скасування вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді