Дата документу Справа № 329/426/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/426/16-к Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/714/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула 28 серпня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 04.05.2006р. Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 75 КК України, до 2 років позбавлення волі, з випробуванням на 1 рік;

- 04.06.2007р. Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.71 КК України, до 2 років 4 місяців позбавлення волі;

- 24.07.2012р. Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 гривень;

- 19.02.2014р. Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 17.06.2014р. Приморським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 345, ч.2 ст.342 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі, звільнений 27.08.2014р. з Софіївської ВК №55 Запорізької області, відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію»,

- 10.06.2016р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Встановлені вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року обставини:
01.04.2015р., близько 12.00год., ОСОБА_8 , не будучи особою, зареєстрованою у встановленому Законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності, діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999р. та п.26 ст.9 Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності» від 01.06.2000р., без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії) на придбання та зберігання непридатних для прямого використання металовиробів, а також частин виробів, які втратили експлуатаційну цінність і містили в собі чорні метали, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_3 , маючи умисел на здійснення операцій з брухтом чорних металів, придбав у ОСОБА_10 брухт чорних металів, вагою 500кг., за ціною 2грн 50коп за 1кг, загальною вартістю 1 250грн.

Крім того, 01.04.2015р., близько 13.30год., ОСОБА_8 , не будучи особою, зареєстрованою у встановленому Законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності, діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999р. та п.26 ст.9 Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності» від 01.06.2000р., без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії) на придбання та зберігання непридатних для прямого використання металовиробів, а також частин виробів, які втратили експлуатаційну цінність і містили в собі чорні метали, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_4 , маючи умисел на здійснення операцій з брухтом чорних металів, придбав у ОСОБА_11 брухт чорних металів, вагою 430кг., за ціною 2грн 10коп за 1кг, загальною вартістю 903грн.

Вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 213 КК України і йому призначено покарання у виді 160 годин громадських робіт.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, шляхом переводу менш суворого покарання - громадських робіт, у більш суворий позбавлення волі, та часткового складання покарань за цим вироком та вироком від 10 червня 2016 року Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, призначено остаточне покарання у виді 3 років 20 днів позбавлення волі.

Постановлено строк відбуття покарання рахувати з дня затримання за вироком від 10 червня 2016 року Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, тобто з 10 червня 2016р.

Зараховано засудженому ОСОБА_8 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення за вироком від 10 червня 2016 року Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області до строку призначеного покарання за цим вироком, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 10 червня 2016 року до 12 липня 2016 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, посилається на незаконність вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості та особі обвинуваченого.

Зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 213 КК України у вигляді 160 годин громадських робіт відповідає 20 дням позбавлення волі. Отже, призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України у вигляді 3 років 20 днів позбавлення волі суд фактично застосував принцип повного, а не часткового, складання покарань.

Просить вирок у частині призначеного за ч. 4 ст. 70 КК України остаточного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, з урахуванням вироку від 10.06.2016, шляхом повного складання покарань остаточно призначити 3 роки 20 днів позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора, думки обвинуваченого та його захисника щодо відсутності заперечень апеляційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги заступника прокурора, тобто в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Стосовно доводів заступника прокурора щодо неправильності застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання, то вони ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і заслуговують уваги.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визнає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Так, вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 14.12.2016 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 1 ст. 213 КК України до 160 годин громадських робіт. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, шляхом переводу менш суворого покарання - громадських робіт, у більш суворий позбавлення волі, та часткового складання покарань за цим вироком та вироком від 10 червня 2016 року Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, призначено остаточне покарання у виді 3 років 20 днів позбавлення волі.

Місцевий суд, призначаючи обвинуваченому остаточне покарання з урахуванням положень ст. 70 КК України, припустився помилки щодо принципу складання покарань.
За змістом мотивувальної та резолютивної частини вироку, при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, застосував принцип саме частково складання покарань, але при цьому фактично призначив покарання шляхом повного складання покарань, встановлених за даний злочин та за попереднім вироком.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі заступника прокурора доводи стосовно порушення судом першої інстанції правил призначення покарання ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що судове рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно та бути точним. Разом з тим у разі виявлення помилки у вигляді описки або очевидної арифметичної помилки у вигляді тексту судового рішення суд, відповідно до положень ст. 379 КПК України, з метою виправлення цих описки або помилки з власної ініціативи або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виносить відповідну ухвалу.

При цьому виправленню підлягають ті описки, які мають істотний характер, однак суд не вправі змінювати зміст та суть судового рішення.

Натомість, місцевий суд, виправляючи описку шляхом зміни принципу призначення покарань за сукупністю злочинів, вдався до суті призначеного покарання.

Отже, в даному випадку, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 379 КПК України, вніс виправлення до мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного вироку, змінивши суть призначеного покарання.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, апеляційна скарга заступника прокурора з наведених у ній мотивів підлягає задоволенню у зв`язку з неправильним застосуванням судом кримінального закону на підставі ч. 1 п. 1 ст. 409 КПК України, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасуванню, разом з ухвалою суду від 26.01.2017 року, яка є невід`ємною частиною даного вироку, з ухваленням нового вироку в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 рок про виправлення описки скасувати.

Ухвалити в даній частині новий вирок, яким ОСОБА_8 , на підставі ч. 4 ст. 70, 72 КК України шляхом повного складання покарань за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року та вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року, призначити остаточне покарання у виді 3 років 20 днів позбавлення волі.
У решті вирок районного суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4