Справа №486/1087/16-к 20.02.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/139/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 153 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000337, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, українця, громадянина України, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, з професійно-технічною освітою, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,
- визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2016 року скасувати, виправдавши його за пред`явленим обвинуваченням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Просить скасувати вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2016 року і закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
Ухвалено обчислювати строк відбуття покарання ОСОБА_6 з 11 жовтня 2016 року.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 9 травня 2016 року по 12 травня 2016 року, з 16 травня 2016 року до 10 жовтня 2016 року, з 11 жовтня 2016 року до набрання вироком суду законної сили, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Не оспорючи факт знаходження 9 травня 2016 року на березі річки Південний Буг у м. Южноукраїнську, вживання перед цим горілки, стверджує, що ніяких дій відносно потерпілих не вчиняв, вперше їх побачив в залі судового засідання.
Вказує, що четверо невідомих осіб, наносячи удари ногами і руками по голові і тулубу, побили його, внаслідок чого втратив свідомість. Коли прийшов до тями був повністю роздягнутий, не було мобільного телефону та 50 гривен, йшла з носа кров, була розбита губа, боліла голова, права сторона обличчя була припухлою, дуже боліло все тіло, не міг піднятися, рухався, повзучи на колінах. Декілька раз намагався встати, але відразу падав та втрачав свідомість. Коли знову піднявся, почув чоловічий голос і відчув удар, після якого знову втратив свідомість. Припускає, що, скоріше всього, це був свідок ОСОБА_9 . Всього іншого не пом`ятає, оскільки був непритомний. Прийшов до тями, коли приїхали співробітники поліції, які знайшли його одяг та сумку.

Зазначає, що співробітники поліції принижуючи його людську гідність, без одягу в багажнику автомобіля доставили до відділу поліції, де у такому стані, без їжі, без надання медичної допомоги протримали дві доби.

Вважає, що його показання в суді нічим не спростовані.

Стверджує, що досудове слідство проведено неповно, односторонньо та з упередженим ставленням до його особисті.

Вважає, що показання потерпілих та свідка відрізняються один від одного. При цьому зазначає, що потерпілі вказали на наявність у нього футболки помаранчевого кольору, а, виходячи з показань свідка, він взагалі був без одягу, хоча на ньому дійсно була футболка вказаного кольору, яку з нього зняли невідомі особи, коли він був непритомний.

На думку апелянта, є хибною, нічим не підтвердженою версія досудового слідства про купування ним пляшки горілки в магазині міста.

Стверджує, що порушуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства, оскільки слідчим та прокурором, в порушення п. 5 ст. 171 КПК України, не подавалось клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, йому не було повернуті його куртка, джинси, покривало, труси, кросівки, футболка, які були вилучені під час його затримання.

Вважає, що відсутні докази його перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відсутній медичний висновок. При цьому зазначає, що до того, як прийшов до річки, випив зі своїми знайомими горілки, однак в стані алкогольного сп`яніння, на його думку, він не перебував.

Зазначає, що висновки експерта № 415 від 18 липня 2016 року, № 416 від 22 липня 2016 року, № 418 від 22 липня 2016 року є головним доказом його непричетності до скоєння злочину. Але судом не взято до уваги висновки експерта та не вмотивовано свою незгоду у вироку, що, на його переконання, підтверджує односторонність судового розгляду, упереджене ставлення до нього.

Вважає, що відсутність психологічної експертизи потерпілої, яка, на його переконання, має бути обов`язковою, ставить під сумнів наявність перенесеного глибокого психологічного стресу потерпілої та скоєння проти неї злочину. Пояснення свідків щодо психологічного стану потерпілої, на його думку, не можуть дати висновку, оскільки такий висновок може дати лише експерт психолог, який має свідоцтво судмедексперта.

Стверджує, що порушено його права на захист під час досудового слідства, так як, на його переконання, сторона обвинувачення, отримавши висновки експерта, які підтвердили його невинуватість у вчиненні злочину, пред`явила підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

На думку апелянта, інкримінованого йому злочину не було, а пред`явлене обвинувачення є намаганням сторони обвинувачення підвищити свій авторитет, привернути до себе увагу суспільства, використовуючи засоби масової інформації та свої службові повноваження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає вирок суду таким, що не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Стверджує, що вину ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованих йому злочинів в суді першої інстанції не доведено, так як стороною обвинувачення не надано достатніх доказів цього.

Зазначає, що потерпілих обвинувачений в перший раз побачив в залі судового засідання і ніяких дій відносно них не вчиняв.
Вказує, що при винесенні обвинувального вироку ОСОБА_6 суд першої інстанції прийняв до уваги лише версію малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснили суду про противоправні дії сексуального характеру, вчинені відносно них обвинуваченим, та свідка ОСОБА_12 , який затримав ОСОБА_6 .
Вважає, що висновок суду щодо загрози нормального психологічного та соціального розвитку малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 внаслідок дій обвинуваченого ґрунтується на припущеннях, так як, на думку апелянта, для цього необхідно було призначити і провести судові медико-психологічні експертизи, оскільки лише судовий експерт-психолог міг надати висновок про те, що в результаті дій ОСОБА_6 настали такі наслідки, а саме, настала загроза нормального психологічного та соціального розвитку потерпілих.
Також, на переконання апелянта, є припущенням і висновок суду щодо перенесення малолітньою потерпілою ОСОБА_10 глибокого психологічного стресу, так як під час допиту в суді потерпіла з приводу перенесення нею глибокого психологічного стресу нічого не пояснювала.
Зазначає, що жодний з долучених під час судового слідства стороною обвинувачення висновків судово-імунологічних експертиз речей та одягу потерпілих не підтвердили наявність слідів обвинуваченого ОСОБА_6 , що також, на переконання захисника, свідчить про непричетність до скоєння цих злочинів ОСОБА_6 .
На думку захисника, судом безпідставно визнано обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 : вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, так як в матеріалах кримінального провадження не має жодного доказу цього, а саме, відсутній висновок лікаря, експерта.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 9 травня 2016 року він в денний час, перебуваючи на узбережжі р. Південний Буг в м. Южноукраїнську, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, помітивши малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на той час прогулювались узбережжям р. Південний Буг на відстані близько 200 метрів від Южноукраїнського міського пляжу, вирішив вчинити розпусні дії сексуального характеру за участю малолітньої ОСОБА_10 та малолітньої ОСОБА_11 .
З метою реалізації свого умислу ОСОБА_6 зняв штани, таким чином оголив свої статеві органи та користуючись тим, що навкруги чагарники та поруч крім малолітньої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нікого не має, діючи відкрито для малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продемонстрував малолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свої статеві органи, після чого, з застосуванням фізичного насилля, а саме, силою утримуючи малолітню ОСОБА_10 , зняв з неї штани та труси, таким чином, оголив її статеві органи, чим поставив під загрозу нормальний психологічний та соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_10 .
В цей час у ОСОБА_13 виник злочинний умисел направлений на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичної сили щодо малолітньої ОСОБА_10 .
Після чого ОСОБА_13 , реалізуючи свій злочинний умисел, з застосуванням фізичного насилля, а саме силою утримуючи малолітню ОСОБА_10 та користуючись тим, що він вже зняв з неї штани та труси, таким чином, оголив її статеві органи, та з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичної сили вчинив акт орально-генітального контакту, чим поставив під загрозу нормальний психологічний та соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_10 , а свої протиправні дії припинив лише після того, як на крик про допомогу малолітніх прибіг випадковий перехожий ОСОБА_12 та завадив ОСОБА_14 продовжувати свої розпусні дії та задоволення статевої пристрасті неприродним способом.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд визнає скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи та задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчиненого щодо малолітньої особи за наведених у вироку обставин, підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Так, як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_14 , ним підтверджено факт його перебування 9 травня 2016 року на узбережжі р. Південний Буг, факт вживання ним горілки по дорозі до річки, перебування, коли прибули співробітники поліції, у роздягнутому вигляді.
Заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо здійснення ним розпусних дій щодо малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства вчиненого щодо малолітньої ОСОБА_10 , спростовуються, а його вина у вчиненні злочинів за викладених в обвинуваченні обставин об`єктивно підтверджується сукупністю дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, з показань у суді потерпілої ОСОБА_11 слідує, що в травні 2016 року вона та її подруга ОСОБА_10 пішли гуляти до річки. Раптово до них підійшов обвинувачений, який був одягнутий тільки у футболку, більше на ньому ніякого одягу не було, було видно статевий орган обвинуваченого. Чоловік схопив ОСОБА_10 за капюшон куртки та потягнув у воду. ОСОБА_10 вибралась на берег, після чого обвинувачений зняв з неї штани та труси та почав торкатись її статевого органу. ОСОБА_11 злякалась та побігла кликати на допомогу. Прибігли два чоловіки та затримали обвинуваченого.
Згідно показань потерпілої ОСОБА_10 , вона зі своєю подругою ОСОБА_11 пішли гуляти до річки. До них підійшов чоловік, який був одягнутий тільки в футболку. Даного чоловіка вона знає, так як останній мешкає з ними в одному дворі. Він схопив її за капюшон, і вона впала в воду. Коли вибралась з води на берег, обвинувачений схопив її за ногу, повалив на землю та стягнув з неї штани та труси. Торкався її статевого органу та вчинив акт орально-генітального контакту.
Виходячи з показань законного представника потерпілої ОСОБА_11 , допитаної в якості свідка, 9 травня 2016 року її донька ОСОБА_11 разом зі своєю подругою ОСОБА_10 пішли гуляти. Коли донька повернулась, то розповіла, що якийсь чоловік хапав їх за руки. На слідуючий день ОСОБА_11 разом з донькою викликали до поліції, після чого донька їй розповіла, що коли вони з ОСОБА_10 гуляли, то до них підійшов чоловік, який був одягнений тільки в одну футболку, схопив ОСОБА_10 за капюшон, після чого остання впала у воду, а коли вибралась, зняв з неї труси та вчинив акт орально-генітального контакту.
Як слідує з показань законного представника потерпілої ОСОБА_15 , яка також допитана в якості свідка, 9 травня 2016 року вона працювала. Подзвонивши доньці ОСОБА_10 по телефону, почула крик останньої про допомогу, чула, що якийсь чоловік сказав доньці, щоб та замовчала. З`ясувавши у доньки, що вона перебуває на річці, негайно побігла туди. На березі вона побачила доньку та її подругу ОСОБА_11 , які були дуже схвилюванні та засмучені, а поряд лежав повністю голий чоловік. Це був ОСОБА_16 , якого вона добре знає, так як вони мешкають в одному дворі. Донька розповіла їй, що вони гуляли з ОСОБА_11 , до них підійшов обвинувачений, який був одягнений тільки в одну футболку, та дівчата бачили його статевий орган. ОСОБА_6 схопив ОСОБА_10 , і вона впала в воду, коли вибралась на беріг річки, то обвинувачений знову схопив її, зняв труси та штани та вчинив акт орально-генітального контакту.
Виходячи з показань свідка ОСОБА_12 , вранці 9 травня 2016 року він пішов на рибалку до р. Південний Буг. Біля 10.00 години він повертався додому. Коли підходив до пляжу, йому назустріч вибігла дівчинка та почала кликати на допомогу, та сказала, що її подругу гвалтують. Побігши за дівчиною, через кілька кроків побачив, що на камені сидить обвинувачений повністю роздягнений і тримає рукою майже голу дівчинку. Схопивши обвинуваченого, скрутив його. В цей момент на березі побачив ще одного рибалку та покликав його на допомогу. Після цього він побіг на рятувальну станцію, щоб викликати поліцію, але по дорозі зустрів матір дівчинки, яка повідомила, що вона вже викликала поліцію. Тоді вони разом повернулись на місце події, де і дочекались поліцію.
Як слідує з даних рапорта інспектора - чергового Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу ГУНП ОСОБА_17 (а.п. 57), 9 травня 2016 року в 12.10 надійшло повідомлення від мешканки м. Южноукраїнська ОСОБА_15 про те, що її малолітня донька ОСОБА_10 2005 року народження потребує допомоги на міському пляжі м. Южноукраїнська.
З даних протоколу огляду місця події від 9 травня 2016 року (а.п. 58 63) слідує, що біля міського пляжу біля р. Південний Буг виявлено оголеного чоловіка, який представився, як ОСОБА_6 . На відстані біля 2-х метрів від нього виявлені чоловічий одяг, а саме: кросівки, джинси. Також на місці події виявлена чоловіча футболка.
Згідно висновку експерта №223 від 11 травня 2016 року (а.п. 70 -72), у ОСОБА_10 виявлені слідуючи тілесні ушкодження: в ділянці попереку з права відмічається набряк м`яких тканин з блідо-синім відтінком. В ділянці лобка три крововиливи. На правому стегні в верхній та середній третині внутрішньої поверхні, на лівому стегні в верхній третині зовнішньої поверхні шість крововиливів невизначеної форми. В ділянці правої сідниці, в ділянці правого стегна верхній третині задній поверхні вісім саден. На лівому плечі верхній третині внутрішньої поверхні крововиливи. На тильній поверхні правої кісті садно лінійної форми. Дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Набряк м`яких тканин, садна та крововиливи виникли від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Набряк м`яких тканин в ділянці попереку з права, садна на ділянці правої сідниці, в ділянці правого стегна верхній третині задній поверхні могли виникнути внаслідок поштовху та падінні з положення стоячи та ударі об тверді предмети з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи наявність набряку м`яких тканин в ділянці попереку з права, міг виникнути від однієї ударної дії. Садна, крововиливи вірогідно виникли від ковзання твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею по тілі. Три крововиливи в ділянці лобка виникли від дії твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Пошкоджень дівочої пліви не виявлено. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень при обставинах, які вказує ОСОБА_10 .
Як вбачається з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 травня 2016 року (73 75), ОСОБА_11 впізнала по фотографії чоловіка, який 9 травня 2016 року на узбережжі р. Південний Буг в м. Южноукраїнську ходив голий, а потім стягнув з ОСОБА_10 труси та штани та вчинив з нею акт орально-генітального контакту. Цей чоловік є ОСОБА_6 .
З даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 травня 2016 року (а.п. 76 -77) вбачається, що ОСОБА_12 впізнав по фотографії чоловіка, який 9 травня 2016 року на узбережжі р. Південний Буг в м. Южноукраїнську за 200 метрів від міського пляжу, знаходячись в оголеному стані, тримав рукою оголену дівчину. Цей чоловік є ОСОБА_6 .
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про вчинення ОСОБА_6 розпусних дій щодо малолітньої особи, та задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчиненого щодо малолітньої особи.
Показання потерпілих, їх законних представників, допитаних в якості свідків, показання свідка ОСОБА_12 не містять істотних суперечностей. Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого показання потерпілих та свідків щодо наявності на ньому футболки, її кольору, не є істотними. Більше того, апеляційним судом враховуються стан малолітньої потерпілої ОСОБА_10 під час вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів.

Доводи обвинуваченого і його захисника в апеляційний скаргах стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_6 малолітню потерпілу ОСОБА_10 раніше не знав і вперше побачив в судовому засіданні, є такими, що не відповідають дійсності, спростовуються як показаннями самої малолітньої ОСОБА_10 , так і її законного представника ОСОБА_15 , які підтвердили, що добре знають обвинуваченого, так як мешкають в одному дворі.
Версія захисту, викладена в апеляційних скаргах щодо побиття обвинуваченого ОСОБА_6 невідомими особами, його оголення, викрадення мобільного телефону була предметом перевірки в суді першої інстанції, не знайшла підтвердження, спростована дослідженими доказами, про що суд обґрунтовано мотивував у вироку.
Вирок суду першої інстанції, як слідує із його змісту, обґрунтовано доказами, процесуальним джерелом яких не є показання обвинуваченого.
За такого, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо приниження його людську гідності при перебуванні у відділу поліції та під час його доставки до відділу не впливають на висновки суду щодо вчинення ним інкримінованих злочинів та, за його ініціативою або ініціативою захисника, можуть бути предметом перевірки відповідними правоохоронними органами.

Упередженого ставлення до обвинуваченого, неповноти проведення досудового слідства судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, і в цій частині доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Твердження обвинуваченого щодо хибності версії досудового слідства відносно придбання ним пляшки горілки в магазині не заслуговують на увагу, так як ці обставини не наведені судом у вироку як обставини, які доведені судом.

Щодо відсутні доказів перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відсутній медичний висновок, на що посилаються в апеляційних скаргах апелянти, то, як вірно визнав суд першої інстанції, оскільки факт вживання горілки підтвердив сам обвинувачений ОСОБА_6 , то відсутність відповідного медичного висновку не може спростувати це. Показань обвинуваченого ОСОБА_6 , які ним підтверджені і в апеляційній скарзі, достатньо для визначення його стану.

Твердження обвинуваченого щодо порушення органом досудового розслідування положень ст. 171 КПК України, в силу чого йому не повернуті: куртка, джинси, покривало, труси, кросівки, футболка, які були вилучені під час його затримання, є неприйнятними виходячи з наступного.

Аналіз змісту ч. 5 ст. 171 КПК свідчить про те, що вона встановлює обов`язок слідчого, прокурора подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. У свою чергу, за умови невиконання такого обов`язку у зазначених суб`єктів виникає інший обов`язок негайно повернути особі вилучене майно, строк виконання якого не обмежується в часі, а отже, моментом завершення виконання такого обов`язку є винятково його виконання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, до дня ухвалення судом першої інстанції за даним кримінальним провадженням вироку, ані обвинуваченим, ані захисником в його інтересах не подавались скарги щодо неповернення вказаного майна.

Приймаючи рішення щодо речових доказів, якими також було визнано зазначене майно, судом при ухваленні вироку вирішено повернути ОСОБА_6 куртку, джинси, покривало, труси, кросівки, футболку, які зберігалися в кімнаті речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на висновки експертів № 415 від 18 липня 2016 року, № 416 від 22 липня 2016 року, № 418 від 22 липня 2016 року, дані по яким на переконання обвинуваченого, свідчать про його непричетність до інкримінованих йому злочинів, а також посилання захисника в апеляційній скарзі з цього приводу, є безпідставними, оскільки, в наведених ними висновках експерти лише констатували факт не виявлення на наданих їм об`єктах сперматозоїдів, крові та слини обвинуваченого, що само по собі не спростовує вчинення ним розпусних дій щодо малолітніх ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства щодо малолітньої ОСОБА_10 .

Твердження обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах щодо обов`язкового проведення психологічної експертизи потерпілій, відсутність якої, на думку апелянтів, ставить під сумнів наявність загрози нормального психологічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_10 , перенесення нею глибоко психологічного стресу, є також безпідставними, виходячи з наступного.
Положенням ч. 2 ст. 242 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, з`ясування яких зобов`язує звертатися до експерта для проведення відповідної експертизи. Таких обставин зміст обвинувачення не містить.
Відсутність висновку експерта щодо психологічного стану потерпілої не свідчить про відсутність загрози нормального психологічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_10 та не перенесення нею психологічного стресу.
Як свідчать докази по даному кримінальному провадженню, малолітня потерпіла ОСОБА_10 , в силу дій обвинуваченого ОСОБА_6 , в певний період часу була замкнута в спілкуванні, у тому числі, з близькими особами, не змогла відразу розповісти про побачене та вчинене відносно неї, тобто, на цьому етапі її розвитку дії обвинуваченого для неї були не тільки несподіванкою, а змусили її перенести страх за своє життя і здоров`я, що свідчить і про наявність загрози її нормального психологічного та соціального розвитку і про перенесення нею глибокого психологічного стресу, про що вірно вказав суд першої інстанції у вироку, належним чином умотивувавши цей висновок.
Твердження захисника в апеляційній скарзі щодо висновку суду відносно загрози нормального психологічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_11 внаслідок дій обвинуваченого є взагалі незрозумілими, так як відсутній такий висновок суду першої інстанції.

Порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , якими останній вважав пред`явлення йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, та утримання його під вартою після отримання відповідних висновків експертів судово-медичних експертиз щодо не виявлення його слідів крові, сперматозоїдів, слини, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому твердження обвинуваченого в цій частині також є безпідставними.
За наведеного, апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним в розпусних діях щодо малолітньої особи та задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчиненого щодо малолітньої особи, а тому, і в цій частині твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах є безпідставними.
Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України.

Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначене у мінімальних межах санкцій ч. 3 ст. 153 і ч. 2 ст. 156 КК України, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким, інший особливо тяжким, сукупності усіх обставин, що характеризують дані злочини, які є умисними, особистості обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, має негативну характеристику, його стан здоров`я, обставини, яка обтяжує його покарання, а саме, вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які пом`якшують його покарання.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, є вірним і достатньо умотивованим, узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

Пославшись на підставі ч. 5 ст. 72 КК України на зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення у строк покарання у визначеному законом співвідношенні, суд першої інстанції не визначив конкретного строку попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню у строк покарання.
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За такого, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 становить з 9 травня 2016 року по 12 травня 2016 року, з 16 травня 2016 року по 10 жовтня 2016 року та з 11 жовтня 2016 року по 20 лютого 2017 року включно (день набрання вироком законної сили) та підлягає зарахуванню обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дві дні позбавлення волі.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 9 травня 2016 року по 12 травня 2016 року, з 16 травня 2016 року по 10 жовтня 2016 року та з 11 жовтня 2016 року по 20 лютого 2017 року включно зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дві дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: