Справа №485/57/16-к 27.12.2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000008 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак, Каланчацького району, Херсонської області, з вищою освітою, працюючого на посаді начальника відділення-лікаря-фтизіатра туберкульозного відділення спеціальної туберкульозної лікарні Снігурівської виправної колонії №5 в Миколаївській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_8
встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначення додаткового покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною із складанням та видачею медичних висновків строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання звільнити із іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.1 ст. 28, ч. 1 ст.366 КК України та призначено покарання:
- за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 358 КК України - 2 роки обмеження волі;
- за ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України 1 рік обмеження волі з позбавленням права займати керівні посади у системі органів Управління державної пенітенціарної служби України терміном на два роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 3років обмеження волі з позбавленням права займати керівні посади у системі органів Управління державної пенітенціарної служби України терміном на два роки.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки за умови, що засуджений не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки;
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання.
-періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 3 514грн.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , вважає вирок таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що відповідно до наказу управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області від 17 липня 2012р. №99 «Про затвердження Положення про спеціальну лікарську комісію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області та її складу» було затверджено склад комісії, яка складалася з начальників відділень, лікарів Снігурівської виправної колонії №5, а тому відповідно до вищезазначеного наказу свідок ОСОБА_9 , членом спеціальної лікарської комісії не був, та не мав повноважень на складання висновку спеціальної лікарської комісії.

Крім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , були допитані в рамках кримінального провадження № 000008, після їх допиту, як свідків останні були визнані підозрюваними і допитані в якості підозрюваних.
Вказує, що відповідно до п. 1 ч. З ст. 87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Отже, на думку апелянта, покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є недопустимими доказами.
Звертає увагу, що судом в якості доказу його вини долучено копію рапорту прокурора ОСОБА_13 , від 11 липня 2014 року про результати прокурорської перевірки, з якого вбачається, що ОСОБА_13 , начебто встановив факт підроблення висновків спеціальної лікарської комісії, які надавалися суду для вирішення питання звільнення від відбування покарання засуджених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Між тим, відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Як випливає зі змісту рапорту ОСОБА_13 , то він був складений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до п. 3 ст. 214 КПК України до початку досудового розслідування допускається тільки проведення огляду місця події, про що складається відповідний протокол. Крім того, в даному рапорті відсутні конкретні фактичні дані, що вказували на підроблення висновків СЛК. Наразі рапорт не відноситься до жодного процесуального джерела доказів, на які посилається законодавець у ч. 2 ст. 84 КПК України, а тому він на думку апелянта, має визнаватися недопустимим доказом. Відповідно до п. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Рапорт прокурора ОСОБА_13 , стороною обвинувачення було долучено в копії, однак судом не надано цьому відповідної правової оцінки.
Зазначає, що з порушенням закону отриманий і протокол тимчасового доступу до речей і документів від 02.12.2014 року, оскільки слідчий суддя надав дозвіл для доступу до документів виключно старшому слідчому прокуратури Миколаївської області ОСОБА_16 , а тому слідчий ОСОБА_17 не мав процесуальних повноважень для проведення даної процесуальної дії.

Також, на думку апелянта, не можуть визнаватися допустимими доказами ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області та апеляційного суду Миколаївської області, якими скасовані рішення Снігурівського районного суду про звільнення ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 від відбування покарання за нововиявленими обставинами, які на думку прокурора мають преюдиціальне значення. В обґрунтування своєї думки, апелянт вказує, що відповідно до ст.90 КПК України преюдиціальне значення для суду мають лише рішення національного суду або міжнародної установи, яким встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, натомість зі змісту наданих прокурором ухвал не встановлено порушення прав людини і основоположних свобод.

Крім того, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі зазначає, що надані прокурором документи, а саме: подання начальника Снігурівської ВК № 5 до Снігурівського районного суду про звільнення особи, захворівшої в місцях позбавлення волі окремо на засудженого ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 являються копіями, а тому, відповідно до п.3 ст. 99 КПК України вони не можуть бути допустими доказами.
Викликає сумніви у апелянта обґрунтованість та об`єктивність даних експертних висновків так як ці висновки ґрунтуються на медичних документах щодо яких припускалися порушення.
Зауважує, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції не врахував, що він не приймав участі у вирішенні питання по ОСОБА_18 , що підтверджується відсутністю його підписів в комісіях.

Вказує, що на протязі судового слідства його захисником заявлялися клопотання про виклик свідків, проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи та залучення до матеріалів провадження доказів, яким суд не дав належної правової оцінки в вироку суду.
В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 та доведеність його вини, вважає вирок суду в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так зазначає, що згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України та роз`ясненнями, наведеними у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього.
Згідно зі ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначати додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа), позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Вказує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_5 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування, як основного покарання у виді 3 років обмеження волі, так і додаткового покарання у виді позбавленням права займати керівні посади у системі органів Управління державної пенітенціарної служби України терміном на 2 роки.
Апелянт вважає, що судом неповно досліджено обставини щодо посади та діяльності, у зв`язку з якими ОСОБА_5 скоєне кримінальне правопорушення, що відповідно до вимог ч. З ст. 404 КГІК України потребує повторного дослідження зазначених обставин.
Узагальнені доводи заперечення прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 .
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор зазначає, що при розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції істотних порушень кримінального процесуального закону, які в силу ст.ст. 412, 415 КПК України є підставами для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, допущено не було.

Вказує, що доводи ОСОБА_5 , що при ухваленні вироку суд першої інстанції не врахував те, що він не брав участі у вирішенні питання по засудженому ОСОБА_18 і у висновку СЛК по ОСОБА_18 відсутній його підпис, є неспроможними, оскільки у вироку суду по цьому епізоду ОСОБА_5 не інкриміновано підробку офіційного документу, його визнано винним у організації підроблення шляхом надання вказівок фельдшеру ОСОБА_9 на виготовлення висновку, внесення діагнозу, підроблення підпису ОСОБА_21 .

Вважає, що посилання обвинуваченого на те, що судом не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_22 є безпідставними, оскільки її показання жодним чином не свідчили про невинуватість ОСОБА_5 , а стосувалися ідеальної моделі поведінки членів СЛК.

Вказує, що посилання обвинуваченого на те, що суд не врахував наданий стороною захисту висновок спеціалістів Південного Українського центру з прав громадян у системі охорони здоров`я №017/Э від 14.03.2016 щодо необґрунтованості висновків судово-медичних експертиз по ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про проведення повторних комісійних судово-медичної експертиз і про виклик експертів МОВ СМЕ ОСОБА_23 і ОСОБА_24 є необґрунтованим. Так, висновки експертів №154-к від 25.02.2015р, №156-к від 25.02.2015р., №206-КЕ/2015/пп від 23.06.2015р., №115-к від 19.10.2015р. повністю узгоджуються з дослідженими судом медичними картками (історіями хвороби) ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , показаннями допитаних у суді свідків, довідкою Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру по ОСОБА_18 , довідкою Новотроїцького протитуберкульозної лікарні Херсонської області по ОСОБА_19 .

Прокурор зазначає, що у своїй сукупності вказані докази спростовують висновок спеціалістів Південного Українського центру з прав громадян у системі охорони здоров`я №017/3 від 14.03.2016р., а допити ОСОБА_25 , який був доповідачем у експертній комісії при проведенні експертизи, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 і ОСОБА_28 , які залучалися у якості спеціалістів до проведення експертиз, засвідчили безпідставність клопотання про виклик експертів ОСОБА_23 і ОСОБА_24 .

Вважає, що доводи ОСОБА_5 , що невідповідність кількості аркушів у медичних картках ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях і не спростовують факт проведення експертиз.

Крім того, прокурор вважає безпідставним вимогу обвинуваченого про скасування вироку першої інстанції та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки передбачених ст. 415 КПК України підстав у апеляційній скарзі обвинувачений не навів.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, наказом №51 о/с від 10 вересня 2012 року Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, ОСОБА_5 призначено заступником начальника установи з лікувально-профілактичної роботи - начальника спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської виправної колонії №5 Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (далі УДПтС), яка розташована по вул. Суворова, 1, в с. Центральне Снігурівського району Миколаївської області (далі Снігурівська ВК-5).

Наказом №9 о/с від 29 січня 2014 року начальника Снігурівської ВК-5 ОСОБА_5 тимчасово призначено виконуючим обов`язків заступника начальника установи з лікувально-профілактичної роботи - начальника спеціалізованої туберкульозної лікарні - лікаря фтизіатра Снігурівської ВК- 5.

Відповідно до посадової інструкції до службових повноважень обвинуваченого ОСОБА_5 входило: забезпечувати організацію висококваліфікованої стаціонарної допомоги засудженим; вирішувати питання щодо прийняття медичних працівників на посади начальницького складу, прийняття та звільнення службовців та робітників, заохочування та накладання в установленому порядку стягнень на персонал лікарні; розподіляти обов`язки серед своїх заступників, начальників відділень, координувати роботу всіх структурних підрозділів лікарні; здійснювати планування роботи лікарні та організовувати її виконання, затверджувати плани структурних підрозділів лікарні, правила внутрішнього розпорядку лікарні та посадові інструкції персоналу, контролювати виконання підлеглими своїх обов`язків та планових заходів; забезпечувати виконання правил внутрішнього розпорядку, дисципліни серед персоналу лікарні, режиму утримання хворих засуджених і персоналу господарської частини. Вирішувати питання, пов`язані з передчасним виписуванням хворих; видавати накази щодо організації роботи лікарні, укладати договори, подавати на розгляд керівництву УДПтСУ в Миколаївській області питання про поліпшення медичного обслуговування і охорони здоров"я засуджених хворих на туберкульоз; складати звіти про діяльність лікарні та своєчасно подавати їх до УДПтСУ в Миколаївській області.

Таким чином, посада, яку займав ОСОБА_5 , відноситься до службової особи правоохоронного органу.

Наказом №99 від 17 липня 2012 року УДПтСУ в Миколаївській області, була створена і діяла спеціальна лікарська комісія (далі Комісія), яка є спеціальним органом в складі лікарів спеціалістів з метою проведення експертизи засуджених, які захворіли в місцях позбавлення волі, а також осіб, які захворіли до засудження і їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного у Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженому спільним наказом Держдепартаменту з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2000 року №3/6 "Про затвердження нормативно-правових актів з питань медико-санітарного забезпечення осіб, які утримуються в слідчих ізоляторах та установах виконання покарань Державного департаменту України з питань виконання покарань" (далі Перелік).

Спеціальна лікарська комісія діяла у складі: голови комісії - начальника сектору охорони здоров`я Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_22 ; заступника голови комісії - начальника туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 майора внутрішньої служби ОСОБА_5 ; члена комісії - начальника відділення лікаря-фтизіатра туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 ОСОБА_11 ; члена комісії - начальника відділення лікаря-фтизіатра туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 ОСОБА_10 ; члена комісії - начальника рентгенологічного кабінету, лікаря-рентгенолога туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 ОСОБА_29 .

В своїй діяльності Комісія керувалася Положенням про спеціальну лікарську комісію, затвердженого наказом начальника УДПтСУ в Миколаївській області №99 від 17 липня 2012 року (далі Положення).

Згідно з розділом II Положення і Додатком №1 до нього за результатами роботи спеціальної лікарської комісії складається висновок про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком.

Вказаний висновок є офіційним документом, оскільки видається державним правоохоронним органом у законодавчо встановленому порядку з дотриманням визначеної форми та містить передбачені законом реквізити, а зафіксована у ньому інформація підтверджує факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру.

Обвинувачений ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог вище вказаних нормативних актів та своїх службових обов`язків, будучи службовою особою, умисно, організував підроблення та підробив офіційні документи з метою використання їх іншою особою, за наступних обставин.

28 лютого 2013 року для відбуття покарання у вигляді позбавлення волі до Снігурівської ВК №5 прибув ОСОБА_20 . Цього ж дня його було поміщено до туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 і на підставі медичного обстеження було виставлено остаточний діагноз: "Вперше діагностований туберкульоз (06.03.2013) легень".

З метою звільнення засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_5 наказав підлеглому фельдшеру ОСОБА_9 виготовити на комп`ютері та роздрукувати у чотирьох примірниках висновок спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_20 щодо наявності у нього захворювання, передбаченого Переліком, а саме: "Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+, Тубінтоксикаційний синдром. Дихальна недостатність 111ст.", який не відповідав дійсному стану здоров`я засудженого.

ОСОБА_9 , за вказівкою ОСОБА_5 , умисно, власноручно у всіх примірниках висновків підробив підписи членів спеціальної лікарської комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_21 та власноручно виконав записи навпроти їх прізвища "згоден", "згодна", що не відповідало дійсності.

Обвинувачений, усвідомлюючи, що хвороба, на яку страждав ОСОБА_20 , не підпадає під Перелік, а підписи у висновку спеціальної медичної комісії від імені її членів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_21 підроблені, умисно, всупереч інтересам служби, у групі осіб з іншими членами спеціальної лікарської комісії, 23 липня 2013 року власноручно підписав від свого імені всі чотири примірника висновку, а у четвертому примірнику виконав рукописний запис "згоден".

Вказаний висновок разом з поданням начальника Снігурівської ВК №5 про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_20 направлено до Снігурівського районного суду Миколаївської області, який ухвалою від 25 липня 2013 року звільнив засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі у зв`язку з тяжким захворюванням на не відбутий строк 1 рік 11 місяців 5 днів до його одужання.
Крім того, 17 січня 2014 року для відбуття покарання до Снігурівської ВК №5 прибув ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджений 11 січня 2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, якого в цей же день було поміщено до туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 і на підставі медичного обстеження було діагностовано: "Вперше діагностований туберкульоз (24.01.2014) легень інфільтративний, Деструкція- МБТ-, Мазок-. Культура в роботі, Гістологія 0, Категорія 1, Когорта 1 (2014), ДН 111 ступеня, легенево - серцева недостатність 111 ст., тубінтоксикація, негоспітальна двостороння пневмонія, хронічний вірусний гепатит С, хронічний пієлонефрит стадія загострення, анемія, посттромбофлебитичний синдром нижніх кінцівок".

З метою звільнення засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_5 повторно наказав підлеглому фельдшеру ОСОБА_9 виготовити на комп"ютері та роздрукувати у чотирьох примірниках висновок спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_18 , щодо наявності у нього захворювання, передбаченого Переліком, а саме: "Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+, Легенево-серцева недостатність 111 ступеня. ДН 111 ступеня. Негоспітальна двостороння пневмонія. Хронічний вірусний гепатит С. хронічний пієлонефрит. Стадія загострення. Анемія легкого ступеня, який не відповідав дійсному стану здоров"я засудженого, оскільки в ОСОБА_18 було відсутнє захворювання у вигляді прогресуючого інфільтративного туберкульозу легень фази розпаду та обсіменіння, МБТ+, ДН 111 ступеня".

ОСОБА_9 , за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_5 , умисно, власноручно у всіх примірниках висновків підробив підпис члена спеціальної лікарської комісії ОСОБА_21 та власноручно виконав запис навпроти її прізвища "згодна", що не відповідало дійсності.

Вказаний висновок разом з поданням начальника Снігурівської ВК №5 про звільнення від відбуванні покарання за хворобою засудженого ОСОБА_18 направлено до Снігурівського районного суду Миколаївської області, який ухвалою від 10 лютого 2014 року звільнив засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі у зв`язку з тяжким захворюванням на невідбутий строк 8 місяців 24 дні до його одужання.

Крім того, 4 лютого 2014 року для відбуття покарання до Снігурівської ВК №5 прибув ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засуджений 26 січня 2011 року Іванівським районним судом Херсонської області зач.2 ст.307 КК України до 5 років позбавлення волі, якого в цей же день поміщено до туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 і на підставі медичного обстеження було виставлено остаточний діагноз: "Вперше діагностований туберкульоз (06.02.2014), лівобічний ексудативний плеврит, Деструкція-, МБТ-, Мазок-, Культура в роботі, Гістологія 0, Категорія 3, Когорта 1(2014) Генотип-".

З метою звільнення засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_5 повторно наказав підлеглому фельдшеру ОСОБА_9 виготовити на комп`ютері та роздрукувати у чотирьох примірниках висновок спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_19 щодо наявності у нього захворювання, передбаченого Переліком, а саме: "Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+, Лівостронній ексудативний плеврит, легенево-серцева недостатність 111 ступеня. ДН 111 ступеня. Хронічний токсичний гепатит мінімального ступеня активності. Енцефалопатія змішаного генезу. Алкогольна міокардіопатія. Симптоматична гепотензія", який не відповідав дійсному стану здоров"я засудженого, тому що в ОСОБА_19 було відсутнє захворювання у вигляді прогресуючого інфільтративного туберкульозу легень, фази розпаду та обсіменіння, МБТ+, легенево-серцева недостатність 111 ступеня, ДН 111 ступеня".

ОСОБА_9 , за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_5 , умисно, власноручно у всіх примірниках висновків підробив підпис члена спеціальної лікарської комісії ОСОБА_21 та власноручно виконав запис навпроти її прізвища "згодна", що не відповідало дійсності.

Обвинувачений, усвідомлюючи, що хвороба, на яку страждав ОСОБА_19 не підпадає під Перелік, а підпис у висновку спеціальної медичної комісії від імені її члена ОСОБА_21 виконано не нею, а підроблено, умисно, всупереч інтересам служби, у групі осіб з іншими членами спеціальної лікарської комісії, 10 лютого 2014 року власноручно підписав від свого імені всі чотири примірника "висновку, а у четвертому примірнику виконав рукописний запис "згоден".

Вказаний висновок разом з поданням начальника Снігурівської ВК №5 про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_19 направлено до Снігурівського районного суду Миколаївської області, який ухвалою від 21 лютого 2014 року звільнив засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі у зв`язку з тяжким захворюванням на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 4 дні до його одужання.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 358 КК України, як організація підроблення офіційного документа, який видається організацією, яка має право видавати такі документи, який надає права ті звільняє від обов`язків, з метою використання його іншою особою, вчинене повторно, та за ч.1 ст.28 і ч.1 ст.366 КК України як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене групою осіб без попередньої змови.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого та їх заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора та заперечення щодо апеляційної скарги обвинуваченого, повторно дослідивши фактичні обставини провадження в межах заявленого прокурором клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

В суді першої інстанції та апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_5 вину за висунутим обвинуваченням не визнав та пояснив, що дійсно працював на вказаній посаді у Снігурівській ВК-5, 31 грудня 2013 року з посади звільнився, у зв`язку з виходом на пенсію як військовослужбовець, але продовжував працювати вільнонайомним працівником. Він входив до складу спеціальної лікарської комісії і приймав участь у її засіданнях під час розгляду подань лікарів лікарні, у зв`язку з тяжкими хворобами засуджених. Разом з ним у лікарні працювали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , які як і він, були членами лікарської комісії. Фельдшером у лікарні працював ОСОБА_9 , але він (обвинувачений) як його безпосередній керівник, ОСОБА_9 будь-яких вказівок щодо підроблення підписів членів лікарської комісії відносно засуджених ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , не давав. На спеціальну лікарську комісію засудженого представляв лікуючий лікар, який і виставляв остаточний діагноз, а комісія обговорювала цей діагноз і приймала колегіальне рішення про його затвердження, а якщо хтось із членів комісії не згодний, про це зазначалося у четвертому примірнику висновку. Вважає, що засуджені ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 хворіли на туберкульоз легень, перебували у важкому стані, а тому комісія обґрунтовано виставила їм діагноз, який підпадає під Перелік. Враховуючи, що в його діях відсутній склад злочину, просив суд його виправдати.

Проте, не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 суд 1-ої інстанції, дослідивши під час судового розгляду зібрані та надані сторонами докази і оцінивши їх в сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст. 89 та ст. 94 КПК України, правильно дійшов висновку, що вина обвинуваченого за пред`явленим йому обвинуваченням доведена.
Так, ОСОБА_11 , у ході розгляду кримінального провадження показала, що вона, як член лікарської комісії, підписала висновки лікарської комісії по засудженим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . На її думку, діагноз, який зазначений у висновку, комісією було наближено до Переліку, у зв`язку з тим, що стан хворих був дійсно тяжким, але підстав для звільнення їх по хворобі не було.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що підпис у висновку комісії про хворобу засудженого ОСОБА_20 від його імені було підроблено, так як він на той період перебував у відпустці. По засудженим ОСОБА_18 і ОСОБА_19 засідання комісії не проводилося, а до нього прийшов фельдшер ОСОБА_9 і повідомив, що він, за вказівкою ОСОБА_5 , виготовив висновок лікарської комісії відносно вказаних засуджених і зазначив діагноз хвороби, який підпадає під Перелік. Свідок підписав вказаний акт, у зв`язку з тим, що стан засуджених був дійсно тяжким. Проте хвороба, на яку вони страждали не підпадала під Перелік.

Поясненнями свідка ОСОБА_12 , яка також підтвердила, що висновок засідання комісії відносно засудженого ОСОБА_18 не відповідав дійсному стану здоров"я засудженого, тобто хвороба, на яку страждав засуджений не підпадала під Перелік, але стан його був тяжкий і комісія прийняла рішення про наближення діагнозу до Переліку.

Поясненнями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що працює фельдшером спеціалізованої протитуберкульозної лікарні Снігурівської ВК-5. Його безпосереднім керівником на той час був обвинувачений ОСОБА_5 . Саме за його вказівкою він виготовляв на комп`ютері висновки спеціальної лікарської комісії УДПтС. України в Миколаївській області по засудженим ОСОБА_20 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Діагнози захворювань у висновку також зазначав за вказівкою обвинуваченого і на його прохання підробив підписи у висновках за членів комісії ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_21 .

Суд обґрунтовано послався у вироку на підтвердження вини обвинуваченого на показання зазначених свідків , оскільки їх показання щодо обставин вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів узгоджуються між собою та дослідженими судом і наведеними у вироку письмовими доказами, а саме:

висновком експерта №1169 від 18 вересня 2015 року (т.1 а.с.245-252), відповідно до якого рукописний текст "згодна" на зворотній стороні другого листа висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_18 від імені ОСОБА_21 виконаний іншою особою, підпис на зворотній стороні другого листа висновку щодо наявності захворювання у засудженого ОСОБА_18 виконаний не ОСОБА_21 , а іншою особою;

висновком експерта №1480 від 30 жовтня 2015 року (т.2 а.с.5-16), згідно з яким рукописний текст "згодна" на зворотній стороні другого листа висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_20 від імені ОСОБА_21 виконаний іншою особою;
висновком експерта №1500 від 03 листопада 2015 року (т.2 а.с. 18-36), згідно з яким рукописний запис "згодна" у висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд ОСОБА_18 виконаний ОСОБА_9 , підпис від імені ОСОБА_21 виконаний не ОСОБА_21 , а ОСОБА_9 , рукописний запис "згодна" у висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд ОСОБА_20 виконаний ОСОБА_9 ;

висновком експерта №1480 від 30 жовтня 2015 року (т.2 а.с.5-16), згідно з яким рукописний текст "згодна" на зворотній стороні другого листа висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_20 від імені ОСОБА_21 виконаний іншою особою;

висновком експерта №1652 від 02 грудня 2015 року (т.2 а.с.43-66), згідно з яким рукописний текст "згоден" у висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_20 виконаний ОСОБА_5 . Підпис від імені ОСОБА_30 на зворотному боці спеціальної лікарської комісії про медичний огляд ОСОБА_20 виконаний ймовірно ОСОБА_5 .

Таким чином, із показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , висновків наведених експертиз слідує, що саме ОСОБА_5 був організатором підробки підписів членів комісії ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_21 у висновках спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засуджених ОСОБА_18 ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Твердження захисника про те, що докази які були отримані з показань вказаних свідків є недопустимими відповідно до п.6 ч.3 ст.87 КПК України є необґрунтованими, оскільки на час допиту свідків судом стосовно даних осіб було прийнято процесуальне рішення, а саме закрито кримінальні провадження.

Факт внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене групою осіб підтверджується Наказом №99 УДПтС від 17 липня 2012 року (т.1 а.с. 176), Положенням про спеціальну лікарську комісію, затвердженим наказом УДПтС 17 липня 2012 року №99 (т.1 а.с. 177-189), згідно з якими, у відповідності до вимог розділу 10 спільного наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров"я України від 18 січня 2000 року №3/6 "Про затвердження нормативно-правових актів з питань медико-санітарного забезпечення осіб, які утримуються у слідчих ізоляторах та установах виконання покарань Державного департаменту України з питань виконання покарань" затверджено Положення "Про спеціальну лікарську комісію Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області", та склад спеціальної лікарської комісії, до складу якої ввійшов як заступник голови комісії - начальник туберкульозної лікарні Снігурівської ВК-5 - ОСОБА_5 , а членами комісії: лікарі-фтизіатри туберкульозної лікарні Снігурівської ВК-5 - ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , начальник рентгенологічного кабінету ОСОБА_21 та лікар-терапевт ОСОБА_12 . У своїй діяльності комісія повинна керуватися Положенням, "Порядком представлення у суди про звільнення від подальшого відбування покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу" (Розділ 10 спільного наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров"я України від 18 січня 2000 року №3/6).

Поданням адміністрації Снігурівської ВК-5 від 4 лютого 2014 року до Снігурівського районного суду Миколаївської області про звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_18 у зв`язку з тяжкою хворобою. (т.1 а.с. 160)

Висновком спеціальної лікарської комісії від 03 лютого 2014 року (т.1 а.с.161-162) про медичне обстеження засудженого ОСОБА_18 , згідно з яким комісія виставила діагноз: прогресуючи інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+, легенево-серцева недостатність 111 ст. ДН 111 ст. негоспітальна двостороння пневмонія, хронічний вірусний гепатит С. Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень підпадає під п.2.1 Переліку і є підставою для подання матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання до суду.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2014 року (т.1 а.с. 173), відповідно до якої ОСОБА_18 звільнено від відбування покарання по хворобі, на підставі ст.84 КК України, у вигляді позбавлення волі, терміном на 8 місяців 24 дні до його одужання.

Довідкою Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру (т.1 а.с. 195), з якої вбачається, що з 28 березня 2014 року по 17 квітня 2014 рік ОСОБА_18 знаходився на стаціонарному лікуванні з інфільтративним туберкульозом легень, Деструкція-, МБТ-, тобто прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, який зазначений у висновку спеціальної лікарської комісії, не підтвердився.

Висновком експерта № 154-К від 25 лютого 2015 року (т.1 а.с.208-213), згідно з яким діагноз: прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду і обсіменіння, МБТ+, не знайшов свого підтвердження.

Випискою з медичної карти засудженого ОСОБА_18 (т.2 а.с.203-242), яка свідчить, що засуджений поступив до Снігурівської ВК-5 17 січня 2014 року і йому встановлено вперше діагностований туберкульоз легень інфільтративний, Деструкція - , МБТ-, Культура в роботі, Мазок-.

Поданням про звільнення особи, захворівшої у місцях позбавлення волі (т.1 а.с. 163), згідно з яким 12 лютого 2014 року до Снігурівського районного суду Миколаївської області звернулася адміністрація Снігурівської ВК-5 і просила суд звільнити від відбування покарання засудженого ОСОБА_19 .

Висновком спеціальної лікарської комісії від 10 лютого 2014 року (т.1 а.с. 164) про медичне обстеження засудженого ОСОБА_19 , згідно з яким комісія виставила діагноз: прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+. Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень підпадає під п.1.2 Переліку і є підставою для подання матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання до суду.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2014 року (т.1 а.с, 174), відповідно до якої ОСОБА_19 звільнено від відбування покарання по хворобі, на підставі ст.84 КК України, у вигляді позбавлення волі, терміном на 1 рік 8 місяців 4 дні до його одужання.

Довідкою Новотроїцької протитуберкульозної лікарні Херсонської області, згідно з якою ОСОБА_19 перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі з 03 квітня 2014 року по 20 січня 2015 рік, з діагнозом: вперше діагностований туберкульоз легень, МБТ-, Категорія 1, Когорта 1 (2014).

Висновком експерта №156-К від 25 лютого 2015 року (т.1 а.с.214- 219), згідно з яким діагноз: прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду і обсіменіння, МБТ+, не знайшов свого підтвердження за медичними документами засудженого ОСОБА_19 ..

Медичною карткою №35/14 стаціонарного хворого - засудженого ОСОБА_19 (т.З а.с. 1-41) яка свідчить, що він поступив до Снігурівської ВК- 5 04 лютого 2014 року і йому встановлено вперше діагностований туберкульоз легень, МБТ-, Мазок - , Культура в роботі, Категорія 1,-Когорта 3 (2014).

Поданням про звільнення особи, захворівшої у місцях позбавлення волі (т.1 а.с. 165), згідно з яким 25 липня 2013 року до Снігурівського районного суду Миколаївської області звернулася адміністрація Снігурівської ВК-5 і просила суд звільнити від відбування покарання засудженого ОСОБА_20 .

Висновком спеціальної лікарської комісії від 23 липня 2013 року (т.1 а.с. 166) про медичне обстеження засудженого ОСОБА_20 , згідно з яким комісія виставила діагноз прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+. Прогресуючий інфільтративний 4 туберкульоз легень підпадає під п.1.2 Переліку і є підставою для подання матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання до суду.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2013 року (т.1 а.с. 175) відповідно до якої ОСОБА_20 звільнено від відбування покарання по хворобі, на підставі ст.84 КК України, у вигляді позбавлення волі, терміном на 1 рік 11 місяців 5 днів до його одужання.

Висновком експерта №206-КЕ/2015 року від 23 червня 2015 року (т.1 а.с.220- 227), згідно з яким діагноз: прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду і обсіменіння, МБТ+, не знайшов свого підтвердження за медичними документами засудженого ОСОБА_31 ..

Висновком експерта №115-К від 19 жовтня 2015 року (т.1 а.с.231- 240), з якого вбачається, що тяжкість стану здоров`я засудженого, зазначений у висновку спеціальної медичної комісії, не відповідає медичним документам та стану здоров`я засудженого на день звільнення.

Вказані докази свідчать про те, що засуджені ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не страждали на тяжкі захворювання , які входять до Переліку захворювань і є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженому спільним наказом Держдепартаменту з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров"я України від 18 січня 2000 року №3/6 . Проте, за вказівкою ОСОБА_5 , з метою звільнення засуджених від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, до висновку спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засуджених ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_32 , були внесені завідомо неправдиві відомості щодо наявності у них захворювань, передбачених Переліком. Висновки спеціальної лікарської комісії разом з поданням були направлені до Снігурівського районного суду і стали підставою для звільнення засуджених від відбування покарання.

Дослідивши та проаналізувавши у сукупності з іншими доказами висновки судово медичних експертиз та допитавши експертів та свідків, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що результати досліджень експертів є достовірними, та послався на них у вироку на підтвердження вини обвинуваченого.

Так, свідок ОСОБА_26 , повідомив, що засуджений ОСОБА_18 після звільнення проходив курс лікування в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері, де він (свідок) працює головним лікарем. Діагноз туберкульоз у ОСОБА_18 не підтвердився і він був виписаний на амбулаторне лікування..

Експерт ОСОБА_27 , підтвердила, що вона, як лікар-фтизіатр Миколаївського протитуберкульозного диспансеру, в якості експерта приймала участь у дослідженні медичних документів на засуджених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Діагноз, виставлений комісією Снігурівської ВК-5, не відповідав записам у медичних документах на засуджених, тобто не знайшов свого підтвердження прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фази розпаду і обсіменіння.

Свідок ОСОБА_28 підтвердила в судовому засіданні наявність невідповідності діагнозу, зазначеному у висновку лікарської комісії рентгенологічним знімкам, які додавалися до медичних документів на засуджених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Доводи обвинуваченого про недопустимість судово медичних експертиз, як доказу є безпідставними. Як судово-медичні так і почеркознавчі експертизи , були призначені та проведені відповідно до вимог ст.ст. 110, 242, 243 КПК України за зверненням сторони кримінального провадження (слідчого), експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, висновки експертів належним чином оформленні та підписані експертами. Судово-медичні експертизи були проведені на підставі всіх наявних і наданих експертам медичних документів із залученням спеціалістів рентгенолога, фтизіатра. Висновки експертів узгоджуються із іншими наявними у кримінальному провадженні доказами і не викликають сумніви в їх достовірності та обґрунтованості а, тому суд вірно визнав дані докази належними та допустимими та послався на них у вироку на підтвердження винуватості обвинуваченого.

Що стосується доводів обвинуваченого про невідповідність кількості аркушів у медичних картках ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які надавались експертам, то вони ґрунтуються на припущеннях, нічим не підтверджені і не спростовують факт проведення експертиз та їх висновки.

Є неприйнятним посилання обвинуваченого на те, що суд безпідставно, на його думку, не врахував наданий стороною захисту висновок спеціалістів Південного Українського центру з прав громадян у системі охорони здоров`я №017/Э від 14.03.2016 щодо необґрунтованості висновків судово-медичних експертиз по ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та відмовив у задоволенні клопотань про проведення повторних комісійних судово-медичної експертиз і про виклик експертів МОВ СМЕ ОСОБА_23 і ОСОБА_24 .

Так, висновки експертів №154-к від 25.02.2015р, №156-к від 25.02.2015р., №206-КЕ/2015/пп від 23.06.2015р., №115-к від 19.10.2015р. повністю узгоджуються з дослідженими судом медичними картками (історіями хвороби) ОСОБА_20 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , показаннями допитаних у суді свідків, довідкою Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру по ОСОБА_18 , довідкою Новотроїцького протитуберкульозної лікарні Херсонської області по ОСОБА_19 .

У своїй сукупності вказані докази спростовують висновок спеціалістів Південного Українського центру з прав громадян у системі охорони здоров`я №017/3 від 14.03.2016р., а допити ОСОБА_25 , який був доповідачем у експертній комісії при проведенні експертизи, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 і ОСОБА_28 , які залучалися у якості спеціалістів до проведення експертиз, засвідчили безпідставність клопотання про виклик експертів ОСОБА_23 і ОСОБА_24 .

Також є безпідставним посилання обвинуваченого на порушення процедури вилучення документів у кримінальному провадженні. Всі документи які є доказами в кримінальному провадженні отримані слідчим відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону, а саме ст. ст.159, 164,167, 168 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до документів, про що складені відповідні протоколи. Вказані документи відповідають критеріям ст. 99 КПК України і обґрунтовано визнані судом належними та допустимими відповідно до вимог ст. 85 та ст. 86 КПК України.

Є неспроможними доводи ОСОБА_5 , що при ухваленні вироку суд першої інстанції не врахував те, що він не брав участі у вирішенні питання по засудженому ОСОБА_18 і у висновку СЛК по ОСОБА_18 відсутній його підпис. Так, по даному епізоду ОСОБА_5 визнано винним у організації підроблення вказаного документу, шляхом надання вказівок фельдшеру ОСОБА_9 на виготовлення висновку, внесення діагнозу, підроблення підпису ОСОБА_21 . Той факт, що він особисто не складав та не підписував документ, а саме висновок СЛК, не спростовує доведеність його винуватості у організації цього злочину.

Твердження обвинуваченого щодо неналежної оцінки судом показань свідка ОСОБА_22 є безпідставними, оскільки показання вказаного свідка стосувалися ідеальної моделі поведінки членів СЛК та жодним чином не спростовували ОСОБА_5 в інкримінованих злочинах.

Суд повно та об`єктивно дослідив фактичні обставини кримінального провадження, на підставі досліджених доказів в їх сукупності дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 і вірно кваліфікував його дії за ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч.1 ст. 28 ч.1 ст. 366 КК України. Тому посилання обвинуваченого на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

При розгляді справи та постановленні вироку, судом не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які могли бути підставою для скасування рішення суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, про що просить апелянт. А тому доводи апелянта в цій частині також є безпідставними.

Проте, призначаючи ОСОБА_5 додаткове покарання суд допустився помилки.

Так згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України та роз`ясненнями, наведеними у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього.
Призначаючи ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права займати керівні посади у системі органів Управління державної пенітенціарної служби України, суд не врахував, що вчиняючи злочин обвинувачений не займав керівні посади в системі органів Управління державної пенітенціарної служби України. Наказом №9 о/с від 29 січня 2014 року начальника Снігурівської ВК-5 ОСОБА_5 тимчасово призначено виконуючим обов`язків заступника начальника установи з лікувально-профілактичної роботи - начальника спеціалізованої туберкульозної лікарні - лікаря фтизіатра Снігурівської ВК- 5.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог закону при призначенні ОСОБА_5 додаткового покарання є слушними.
Однак, вимогами ч.1 ст. 65 КК України та положеннями викладеними в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що визнавши особу винною у вчиненні кількох злочинів, відповідальність за які передбачена різними статтями (частинами статей) КК, суд повинен призначити додаткове покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити його за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України. Призначення додаткового покарання, як і основного, лише за сукупністю злочинів є неприпустимим.
Між тим, апеляційна скарга прокурора, що стосується призначення ОСОБА_5 додаткового покарання , не містить вимогу щодо призначення такого покарання за конкретною статтею закону, а лише за сукупністю злочинів, що позбавляє апеляційний суд можливості прийняти таке рішення, враховуючи положення ст. 404 КПК України, оскільки це виходить за межі апеляційної скарги прокурора та погіршує становище обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, а також особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, апеляційний суд вважає за можливе не призначати ОСОБА_5 додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 366 КК України у виді позбавлення права обіймати певні посади, застосувавши вимоги ст. 69 КК України.
За такого не підлягають задоволенню також доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку в зв`язку з неправильним застосуванням судом закону, а саме звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про не призначення такого покарання.
Основне покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступені тяжкості вчинених ним злочинів які відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, фактичних обставин вчинених обвинуваченим злочинів, а саме його роль у вчиненому та особи обвинуваченого, і призначено в межах санкцій статей кримінального закону, за якими ОСОБА_5 визнано винним. Призначене обвинуваченому покарання відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи зазначене апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,408,409, 424, 425,426, 532 КПК України, апеляційний суд-
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 року відносно ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.3 ст. 27, ч.3ст. 358 КК України до 2-х років обмеження волі.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.28 ч.1 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права обіймати певні посади.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3-х років обмеження волі без позбавлення права обіймати певні посади.

Вважати ОСОБА_5 звільненим від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ст. 76 КК України.

В іншій частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення .

Головуючий
Судді