Провадження № 1-кп/127/1576/16

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 08 жовтня 2016 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0006767 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Советськ Калінградської області Російської Федерації, українки, громадянки України, з вищою освітою, вдови, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 у період часу з грудня 2014 року по серпень 2015 року, підбурювана жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих спонукань та використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_5 , діючи умисно, шляхом зловживання довірою останнього, під приводом надання бухгалтерських послуг, а саме для здійснення сплати нарахованих сум загальнодержавних та місцевих податків і зборів до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від імені ФОП ОСОБА_6 , заздалегідь не маючи на меті виконувати вказане, отримала від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 6 833 грн. 49 коп. Отриманими грошовими коштами ОСОБА_4 , розпорядилась на власний розсуд, завдавши ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 6 833 грн. 49 коп.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнала, щиро розкаялась та суду пояснила, що вона починаючи з січня 2013 року надавала послуги ФОП « ОСОБА_8 », а саме сплачувала за нього податки. Разом з тим, отримавши від потерпілого кошти в грудні 2014 року не сплатила всі податки, а частину отриманих коштів витратила на свої потреби. В подальшому, отримуючи кошти від ОСОБА_5 протягом січня-липня 2015 року сплачувала не всі податки, а саме не сплачувала соціальний внесок, про що дізнався потерпілий. Вона надавала потерпілому бухгалтерські послуги на підставі усної домовленості, будь-яких угод в них не було. Потерпілий їй передавав кошти оскільки довіряв. На даний час вона з потерпілим розрахувалась та він претензій до неї не має.
Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_4 надавала бухгалтерські послуги, проте будь-яких документів (договорів, трудових відносин) не існує. Проте, отримуючи від нього кошти на сплату податків, вона не в повній мірі їх сплачувала, тому до нього зателефонували з податкової та повідомили, що у нього утворилась велика заборгованість. Коли він звернувся до податкової, то йому надали список про несплату податків, які він вважав, що проплатив, оскільки вказані кошти давав обвинуваченій, якій довіряв як своєму бухгалтеру. На даний час ОСОБА_4 шкоду йому відшкодувала.
З досліджених в судовому засіданні доказів, що надані стороною обвинувачення вбачається, що 21.09.2015 року з заявою про вчинення злочину звернувся ОСОБА_5 . Згідно вказаної заяви він просить прийняти міри до ОСОБА_4 , яка шляхом обману та зловживання його довірою, порушивши усні домовленості про надання нею бухгалтерських послуг, в період з січня 2015 року по липень 2015 року заволоділа його грошовими коштами в сумі 11130 грн.
Вказана заява зареєстрована у встановленому порядку 08.10.2015 року, що підтверджується витягом з ЄРДР.
Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
З`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ними не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Заслухавши показання обвинуваченої, потерпілого, дослідивши надані під час судового провадження докази, суд дійшов наступних висновків.
Під час судового провадження обвинувачена визнала свою винуватість у вчинені злочину, повідомила, що жодні обставини встановлені під час досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті нею не оспорюються, надала показання та повідомила про обставини вчинення нею злочину.
Суд приймає до уваги показання обвинуваченої, оскільки вона повідомила, що дійсно в період часу з грудня 2014 року по липень 2015 року шляхом зловживання довірою заволоділа коштами ОСОБА_5 , що підтверджується змістом заяви потерпілого ОСОБА_5 та його показаннями в судовому засіданні.
Вказане надає підстави стверджувати, що винуватість обвинуваченої є доведеною, оскільки подані докази містять достатні дані, що підтверджують наявність умислу ОСОБА_4 на заволодіння чужим майном, корисливий мотив її дій та об`єктивні дії, вчинені нею для досягнення її мети.
Суд, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно повідомлень Тиврівської центральної районної лікарні ОСОБА_4 на психіатричному обліку та на диспансерному наркологічному обліку у вказаних закладах не перебуває.
З довідки-характеристики виконавчого комітету Селищної сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 22689 від 09.12.2015 року вбачається, що компрометуючих даних на ОСОБА_4 до виконавчого комітету Селищної сільської ради не надходило.
Згідно вимоги про судимість від 08.15.2015 року, обвинувачена ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, вчинила умисний корисливий злочин невеликої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнала, шкоду відшкодовувала, що підтверджується відповідною розпискою потерпілого, скарг на її поведінку за місцем проживання не надходило.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої - судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженою.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 вину визнала, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування зазначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Керуючись ст. 65-67, 190 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік шість місяців.
На підставі п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: