пр. № 1-кп/336/130/2017
№ 336/251/17
ВИРОК
Іменем України
14 серпня 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_12

представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13

представника цивільного відповідача ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Димитров Донецької області, проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_2 , одруженого, освіта вища, непрацюючого, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
13 жовтня 2016 року приблизно о 10.00 годині водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем Хюндай Санта Фе, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі Харків-Сімферополь від вул. Магістральної в напрямку вул. Миколи Корищенка (Кузнецова) у м. Запоріжжя. В цей же час ОСОБА_12 , керуючи автомобілем Форд Фієста, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснювала рух по автодорозі Харків-Сімферополь у попутному з автомобілем ОСОБА_10 напрямку позаду нього. В салоні автомобілю під керування ОСОБА_12 в якості пасажира перебувала ОСОБА_15

13 жовтня 2016 року о 10.00 годині водій ОСОБА_10 під час руху в районі автозаправної станції «ВОГ», розташованої перед перехрестям автодороги Харків-Сімферополь з вул. Базовою у м. Запоріжжя, в порушення пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, які вказують, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам, маючи об`єктивну можливість перед виконанням маневру розвороту ліворуч виявити, що позаду нього у попутному напрямку рухається автомобіль під керування ОСОБА_12 , перед здійсненням маневру розвороту з правої смуги руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дороги автомобілю під керування ОСОБА_12 та почав виконувати маневр розвороту ліворуч з правої смуги руху, внаслідок чого сталось зіткнення автомобілю під керуванням ОСОБА_10 з автомобілем під керування ОСОБА_12 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шиловидного відростка правої ліктьової кістки та правої променевої кістки в нижній третині, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_15 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому шиловидного відростка правої променевої кістки, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у скоєнні злочину не визнав повністю, просив ухвалити щодо нього виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Про обставини дорожньо-транспортної пригоди пояснив, що 13.10.2016 року приблизно о 10.00 годині він заправлявся пальним на АЗС «ВОГ», після чого виїхав на проїжджу частину, перестроївся до лівого ряду та став шукати місце, щоб розвернутись. Зупинившись, почув сигнал та відчув удар в задню частину автомобілю. Удар прийшовся у ліву частину заднього бамперу його автомобілю, потім в арку лівого заднього колеса та далі. З автомобілю він не виходив, оскільки двері було заблоковано. Під час удару його автомобіль стояв з увімкненим лівим покажчиком повороту. Розворот він здійснював з лівої крайньої полоси під незначним кутом.

Потерпіла ОСОБА_12 суду пояснила, що 13.10.2016 року здійснювала рух в якості водія автомобілю Форд Фієста по автодорозі Харків-Сімферополь з боку вул. Магістральної в бік вул. Молочної у м. Запоріжжя зі швидкістю десь 60 км/год. Дорожнє покриття було мокре, йшов дощ. В автомобілі на передньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_15 , а ззаду сидів ОСОБА_16 . Автомобіль під керуванням ОСОБА_10 виїхав з АЗС «ВОГ» та продовжив рух по автодорозі у правому ряді зі швидкістю 15-20 км/год. Раптом метрів за 10-15 перед автомобілем ОСОБА_12 автомобіль під керуванням ОСОБА_10 різко почав виконувати маневр лівого розвороту з правого ряду. ОСОБА_12 почала гальмувати, однак сталось зіткнення передньої правої частини автомобілю під керуванням ОСОБА_12 з бічною лівою частиною автомобілю ОСОБА_10 ближче до заднього колеса. Після ДТП ОСОБА_10 з автомобілю не виходив, допомоги не надавав. Після дорожньо-транспортної пригоди автомобілі не переміщувались. Потерпілі викликали працівників поліції та швидку медичну допомогу. Внаслідок ДТП ОСОБА_12 отримала перелом правої руки та лікувалась досить тривалий час. Оскільки вона правша та має маленьку дитину на утриманні, тож неможливість користуватись рукою утворювала для неї значні складнощі. На цей час рука повністю своїх функцій не відновила, оскільки ОСОБА_12 не може підіймати важкі речі та вільно повертати зап`ясток.

Потерпіла ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що 13.10.2016 року в автомобілі під керуванням ОСОБА_12 їхали з вул. Рекордної по автодорозі Харків-Сімферополь. Дорожнє покриття було мокре, оскільки йшов дощ. ОСОБА_15 перебувала на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_16 сидів позаду. Автомобіль під керуванням ОСОБА_10 виїхав з АЗС та нешвидко їхав у правій полосі, аж раптом несподівано розпочав виконувати маневр повороту вліво та сталось зіткнення. Далі ОСОБА_12 викликала швидку медичну допомогу. Після отриманого перелому ОСОБА_15 лікувалась приблизно півтора місяця. Також їй пропонували зробити операцію, однак, вона була вимушена відмовитись через неможливість сплатити її вартість.

Письмовою заявою від 12.04.2017 року (т. 1 а.с. 110) ОСОБА_15 просила подальший розгляд справи проводити за її відсутності, задовольнити позовні вимоги повністю, а покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначити в межах санкції статті 286 ч. 1 КК України.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснив, що того дня разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 їхали з вул. Рекордної у м. Запоріжжя в автомобілі під керуванням ОСОБА_17 . Свідок сидів позаду ОСОБА_12 . Вони в автомобілі їхали по автодорозі, коли з правого боку виїхав автомобіль. Після зіткнення ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 вийшли з автомобілю та почали викликати швидку медичну допомогу та поліцію. ОСОБА_10 з автомобілю не виходив, допомоги не надавав. Під час проведення слідчого експерименту за його участі обставини події свідок пам`ятав краще.

Слідчий ОСОБА_18 , допитаний під час судового слідства в якості свідка, суду пояснив, що до свого провадження отримав кримінальне провадження після того, як досудове розслідування частково вже було проведено, призначено частину експертиз, тощо. У постанові про визнання автомобілів речовими доказами, реєстрі матеріалів досудового розслідування ним були допущені описки. Коли слідчий викликав ОСОБА_10 не пам`ятає, однак, викликав його телефоном завчасно. В ході відкриття ОСОБА_10 матеріалів кримінального провадження будь-яких клопотань він не заявляв, його позиція щодо механізму ДТП суперечила іншим зібраним доказам.

Допитаний в якості свідка слідчий ОСОБА_19 суду пояснив, що 13.10.2016 року перебував у добовому наряді та був викликаний на місце ДТП. Прибувши на місце пригоди побачив там ОСОБА_10 та ще одного чоловіка, який вказав, що перебував в іншому автомобілі в якості пасажира. При огляді місця події застосовувались фотозйомка та відеозйомка, носії, на яких вони містились, передані свідком іншому слідчому. Після огляду місця події автомобілі були вилучені та поміщенні на спецмайданчик. Вимірювальне обладнання, яке використовувались при огляді місця події, сертифіковане.

Також в судовому засіданні досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення.

Відповідно до протоколу огляду місця події (т. 1 а.с. 132-140) 13.10.2016 року слідчим за участі ОСОБА_10 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, в ході якого було оглянуто місце ДТП, а також і зафіксовані пошкодження обох транспортних засобів. Так, в протоколі огляду місця події зафіксовано, що автомобіль Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_1 має пошкодження у вигляді вм`ятини в нижній частині лівої задньої двері з переходом на передні ліві двері, напрямок деформації зліва направо. Наявні подряпини в місці деформації.

Автомобіль Фієста має пошкодження у вигляді розбитої передньої правої фари, деформовані капот, переднє праве крило, напрямок спереду-назад.

Цей протокол огляду місця події підписаний ОСОБА_10 без заперечень, тим самим ОСОБА_10 підтверджено, що обставини ДТП відповідають вказаному у протоколі, пошкодження обох автомобілів зазначені слідчим вірно.

Суд погоджується з посиланнями захисника на те, що схема ДТП, яка є додатком до протоколу огляду місця події, не в повній мірі відповідає фотографіям з місця події, а саме: на схемі помилково зазначено, що дорожня розмітка у вигляді подвійної суцільної смуги закінчилась до місця зіткнення, а місце зіткнення розташовано біля переривчастої лінії, натомість, на думку суду, це може пояснюватись неуважністю слідчого, який фіксував розташування автомобілів після ДТП.

Оцінюючи схему ДТП та фотографії з місця ДТП, суд віддає перевагу саме фотографіям, які додані прокурором пізніше окремо від протоколу огляду місця події, водночас позначені як складові фототаблиці до цього протоколу (т. 1 а.с. 246-248), враховуючи, що обома учасника дорожньо-транспортної пригоди, як потерпілою ОСОБА_12 , так і обвинуваченим ОСОБА_10 в судовому засіданні підтверджено, що фотографії зроблені саме після дорожньо-транспортної пригоди та на них зафіксоване кінцеве положення автомобілів після аварії.

На вказаних фотографіях можна бачити, що автомобіль ОСОБА_10 розташовано майже перпендикулярно проїзній частині.

Вивчивши вищевказані докази суд вважає, що кінцеве положення автомобілю ОСОБА_10 , яке зафіксоване на фотознімках, які є додатками до протоколу огляду місця події, перелік та локалізація пошкоджень, які зафіксовані у протоколі огляду місця події та висновку експерта не узгоджуються з механізмом дорожньо-транспортної пригоди, на якому наполягав ОСОБА_10 , але повністю узгоджуються з тим механізмом, який вказали потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та свідок ОСОБА_16 .

Так, ані на фотографіях, ані у протоколі огляду місця події, який проведений у присутності та за участі безпосередньо ОСОБА_10 , ані при огляді автомобілів експертом на автомобілі Хюндай Санта Фе, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений, не знайдено пошкоджень у задній частині автомобілю, тож посилання ОСОБА_10 на те, що перед зіткненням його автомобіль розташовувався вздовж проїзної частини та був статичним, натомість як автомобіль під керуванням ОСОБА_12 врізався в задню частину його автомобілю, є неспроможними та такими, що суперечать усім іншим дослідженим судом доказам.

Суд погоджується з доводами захисника про те, що у протоколі огляду місця події місце дорожньо-транспортної пригоди визначене невірно як ділянка проїзної частини поряд з підприємством по вул. Магістральній, 100А, натомість це не спростовує інших зазначених у протоколі відомостей, з якими погодився і сам обвинувачений, підписавши протокол без заперечень.

В ході проведення додаткового огляду місця події за участі ОСОБА_12 04.11.2016 року (т. 1 а.с. 150-152) з`ясовувались місце зіткнення та обставини дорожньо-транспортної пригоди, які вказувала саме потерпіла.

При проведенні слідчих експериментів за участю ОСОБА_16 04.11.2016 року (т. 1 а.с. 153-155), ОСОБА_20 04.11.2016 року (т. 1 а.с. 156-159) кожен з учасників розповідав про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Пояснення як потерпілої ОСОБА_20 , так і свідка ОСОБА_16 під час слідчих експериментів суттєвих розбіжностей з їх показами під час судового засідання не мають, а ті, що були, пояснюються плином часу, що пройшов після ДТП.

Відповідно до висновку експерта № 4234 (т. 1 а.с. 161-162) закриті переломи шиловидного відростку правої ліктьової та правої променевої кістки в нижній треті у ОСОБА_12 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Пошкодження утворились від дії тупого (тупих) предметів, давність утворення їх не суперечить строку, вказаному при викладенні обставин справи. Виявлені у ОСОБА_12 пошкодження специфічними або характерними для пошкоджень, що утворюються в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не є, однак, можливість їх отримання в результаті дорожньо-транспортної пригоди не виключається.

Відповідно до висновку експерта № 4233 (т. 1 а.с. 164-165) закритий перелом шиловидного відростку правої ліктьової кістки у ОСОБА_20 кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але потягло за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Пошкодження утворилось від дії тупого (тупих) предметів, давність утворення їх не суперечить строку, вказаному при викладенні обставин справи. Виявлене у ОСОБА_20 пошкодження специфічним або характерним для пошкоджень, що утворюються в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не є, однак, можливість його отримання в результаті дорожньо-транспортної пригоди не виключається.

Як вбачається з висновку експертизи технічного стану автомобілю № 849/16 від 28.11.2016 року (т. 1 а.с. 169-182) на момент проведення дослідження робоча гальмівна система автомобілю Форд, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться у працездатному стані, а ходова частина та рульове управління у непрацездатному стані. Відмова у ходовій частині автомобілю Форд виникла або в момент ДТП або після неї. Відмова у рульовому управлінні виникла в момент ДТП.

Згідно з висновком експертизи технічного стану автомобілю № 850/16 від 25.11.2016 року (т. 1 а.с. 186-198) на момент проведення дослідження робоча гальмівна система та рульове управління автомобілю Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться у працездатному стані, а ходова частина у непрацездатному стані. Відмова у ходовій частині автомобілю Хюндай виникла або в момент ДТП або після неї.

Відповідно до висновку експерта з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод № 886/16 від 23.12.2016 року (т. 1 а.с. 203-207) водій автомобілю Форд Фієста, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 повинна була діяти згідно вимог п. 12.3 ПДР.

Водій автомобілю Хюндай Санта Фе, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був діяти згідно вимог п. 10.1, 10.4 ПДР.

В діях водія автомобілю Форд Фієста, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 невідповідностей вимогам ПДР, з технічної точки зору, не вбачається.

В діях водія автомобілю Хюндай Санта Фе, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 є невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР, що, з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з подією ДТП, саме його дії є необхідною умовою створення дорожньо-транспортної пригоди та її причиною.

Водій автомобілю Форд Фієста, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Хюндай Санта Фе, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 .

Суд не погоджується з посиланнями захисника на те, що висновок експерта не є належним доказом, оскільки він ґрунтується на показах ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які надані в ході додаткового огляду місця події та слідчих експериментів, які у свою чергу, на переконання сторони захисту, не відповідають дійсності, оскільки результати вимірювань відстаней та часу отримані слідчим з використанням несертифікованого обладнання, а також з використанням автомобілю, який не є ідентичним чи подібним автомобілю ОСОБА_10 у зв`язку з наступним.

Використання слідчим в ході вищевказаних слідчих дій рулетки та секундоміру, які не були належним чином сертифіковані, є лише припущеннями захисника, оскільки доказів протилежного стороною захисту не надано, про витребування відповідних сертифікатів зі строком дії на жовтень 2016 року ані обвинувачений, ані його захисник не клопотали.

Також стороною захисту не надано і доказів того, що результати вимірювань, отримані слідчим та надані в якості вихідних даних експерту відрізняються від фактичних.

Використання ж в ході слідчих експериментів замість автомобілю Хюндай Санта Фе автомобілю Кіа Соренто, на переконання суду, не суперечить положенням чинного законодавства, є допустимим та не вплинуло будь-яким суттєвим чином на отримані результати, адже автомобілі Хюндай Санта Фе та Киа Соренто є подібними за своїми фізичними параметрами (вага відповідно 1823 кг та 1760 кг, довжина кузову 4660 см та 4685 см, висота кузову 1725 см та 1771 см), а також і технічними характеристиками, що підтверджено відповідною порівняльною таблицею, яка наявна в матеріалах справи, а також і поясненнями експерта ОСОБА_22 в судовому засіданні.

Висновком експерта № 851/16 від 30.11.2016 року (т. 1 а.с. 211-225) визначено, що визначити кут взаємного розташування транспортних засобів на момент їх контакту на надається можливим за відсутності парних ділянок на обох транспортних засобах, які контактували при зіткненні та які повинні бути жорстко пов`язані з транспортним засобом.

Транспортні засоби на момент зіткнення знаходились у русі.

Визначене при огляді місця данної ДТП місце зіткнення транспортних засобів може відповідати дійсності.

Допитаний в ході судового слідства експерт ОСОБА_22 пояснив, що при проведенні експертизи ним були оглянуті обидва автомобілі, а саме Форд Фієста та Хюндай Санта Фе, пошкодження обох автомобілів були ним описані. Так, у автомобілю Форд Фієста мались пошкодження у передній правій частині, а у автомобілю Хюндай у лівій боковій задній з продовженням вперед. Початок контактування автомобілів прийшовся приблизно в районі лівого заднього колеса автомобілю Хюндай, а потім пошкодження продовжились в передню його частину. Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що на момент зіткнення його автомобіль стояв технічно неспроможні, оскільки під час зіткнення обидва автомобілі рухались, що наочно підтверджено виявленими на них пошкодженнями.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду (т. 1 а.с. 230) у ОСОБА_10 на момент огляду 13.10.2016 року о 13.05 годині ознак сп`яніння не виявлено.

Судом не досліджувались та не оцінювались в якості доказів копії протоколів огляду транспортних засобів (т. 1 а.с. 141-142), оскільки всупереч положенням ст. 99 КПК України прокурором були надані лише копії протоколів замість їх оригіналів, при цьому слідчий не зміг зрозуміло пояснити куди поділись оригінали таких доказів.

Вивчивши та оцінивши усі зібрані та представленні суду докази, суд вважає, що ОСОБА_10 були допущені порушення Правил дорожнього руху України та саме його дії мали своїм невідворотнім наслідком зіткнення автомобілів, тож саме його дії і перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортної пригодою.

Оцінюючи доводи сторони захисту про недопустимість усіх досліджених судом письмових доказів внаслідок не відкриття обвинуваченому в порядку ст. 290 КПК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 290 ч. 1, 2, 3, 7, 12 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відповідно до повідомлення від 29.12.2016 року та протоколу надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 1 а.с. 233, 235) прокурором ОСОБА_5 роз`яснено підозрюваному ОСОБА_10 право ознайомитись з матеріалами кримінального провадження як особисто, так і за допомогою захисника. На зазначеному повідомленні міститься напис, вчинений особисто ОСОБА_10 наступного змісту: «ознакомлен (підпис) ОСОБА_10 29.12.2016 г.». На протоколі мається власноручно вчинений ОСОБА_10 напис: «с матеріалами дела ознакомлен, ходатайств нет.».

Того ж дня прокурором ОСОБА_5 ОСОБА_10 було роз`яснено обов`язок відкрити докази сторони захисту, що також засвідчено підписом ОСОБА_10 , на що ОСОБА_10 повідомив прокурора письмово про відсутність у нього доказів чи матеріалів, які б він мав відкрити стороні обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України.

Суд зауважує, що на обох вищевказаних повідомленнях наявні лише написи, вчинені особисто ОСОБА_10 , чого він не заперечував в судовому засіданні, про те, що йому були відкриті докази, які зібрані стороною обвинувачення та він повідомлений про обов`язок також відкрити прокурору і свої докази. Про наявність будь-яких зауважень, заперечень чи клопотань ОСОБА_10 не заявляв, хоча такої можливості позбавлений не був. Сам обвинувачений ОСОБА_10 під час судового розгляду не заперечував того, що матеріали кримінальної справи йому були надані, при цьому суд констатує, що ознайомлення підозрюваного з доказами сторони обвинувачення є безумовним правом підозрюваного, яке він має реалізовувати на власний розсуд. Обов`язку слідчого або прокурора ознайомлювати підозрюваного з доказами сторони обвинувачення в примусовому порядку КПК України не містить.

На думку суду, вік, освіта та життєвий досвід ОСОБА_10 будь-яким чином не перешкоджали йому розуміти сутність тих процесуальних дій, які відбувались 29.12.2016 року, тож він повністю розумів сутність та наслідки подій та не мав заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання недопустимими доказів, зібраних в ході досудового розслідування та наданих стороною обвинувачення суду з підстав, на які вказував захисник.

Суд погоджується з доводами захисника про те, що заява ОСОБА_20 від 24.10.2016 року не містить у собі вимоги про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, натомість слідчим не виносилось і постанови про відмову у визнанні ОСОБА_20 потерпілою, тож вона такого статусу набула.

В матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_10 від 13.01.2017 року, відповідно до якої підозрюваний ОСОБА_10 отримав копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (т. 1 а.с. 9).

Також судом на вимогу захисника було зобов`язано прокурора в судовому засіданні надати розписку ОСОБА_10 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, датовану 30.12.2016 року, на якій прокурор в судовому засіданні власноруч здійснив напис «Проект» (т. 1 а.с. 237)

Оцінюючи вищевказані документи у їх сукупності, суд погоджується з доводами сторони захисту, що документи, які оформлені у порядку виконання положень ст. 290 КПК України містять незрозумілі виправлення та істотні розбіжності.

Водночас, на думку суду, порушення, допущенні стороною обвинувачення в ході виконання обов`язку з відкриття доказів та вручення обвинувального акту, не є такими, що непоправно порушили право ОСОБА_10 на захист, адже навіть у той період часу, який пройшов між набуттям ОСОБА_10 статусу підозрюваного та врученням обвинувального акту ніщо не заважало йому звернутися до слідчого або прокурора з будь-якими клопотаннями, а рівно ніщо не заважало ОСОБА_10 звернутися і скористатися правою допомогою, що він зробив лише на стадії підготовчого судового засідання.

Крім того, після надання прокурором суду письмових доказів ані у обвинуваченого ОСОБА_10 , ані у його захисника будь-яких перешкод для ознайомлення з зібраними стороною обвинувачення доказами не було, своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи вони скористались, тож навіть у разі порушення права підозрюваного на стадії досудового розслідування таке його право було повністю поновлено на стадії судового слідства та не призвело до обмеження можливостей ефективно захищатись від висунутого обвинувачення.

Суд також не погоджується із тим, що ОСОБА_10 не були надані для ознайомлення речові докази, а саме автомобілі, оскільки автомобіль, належний ОСОБА_10 був повернутий останньому 29.12.2016 року, що засвідчив сам ОСОБА_10 письмовою розпискою, з клопотанням же про надання можливості огляду автомобілю, належного ОСОБА_12 , ОСОБА_10 не звертався, як і не клопотав про призначення будь-яких інших досліджень чи проведення інших дій з використанням автомобілю ОСОБА_12 в якості доказу.

Твердження захисника про порушення слідчим порядку визнання речовими доказами автомобілів постановою від 02.11.2016 року (т. 1 а.с. 143) та за відсутності ухвали слідчого судді про арешт вказаних автомобілів неможливість їх використання в якості доказів, в тому числі і протиправності дослідження їх експертом, суд оцінює критично, оскільки транспортні засоби ідентифікуються та обліковуються саме за реєстраційними номерами, тож за умови зазначення реєстраційних номерів в постанові про визнання речовими доказами не є обов`язковим для безпомилкової ідентифікації вказувати окрім марки автомобілю також його модель. Суд також звертає увагу на те, що арешт майна є заходом примусу, який направлено на запобігання знищенню, спотворенню чи втраті речового доказу, натомість як у цьому випадку автомобілі були добровільно надані їх власниками для здійснення процесуальних дій та проведення експертних досліджень, про що свідчить відсутність будь-яких скарг в порядку ст. 303 КПК України.

Після проведення досліджень автомобілі були повернуті їх власникам, що не заперечувалось ані потерпілою ОСОБА_12 , ані обвинуваченим ОСОБА_10 та підтверджено відповідними розписками (т. 1 а.с. 144, 145).

Підсумовуючи вищевикладене, суд, дослідивши усі надані докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що вина ОСОБА_10 у скоєнні злочину повністю доведена показами потерпілих, свідків, висновками експертиз та іншими письмовими доказами, які між собою логічно узгоджуються та взаємодоповнюються, не є суперечливими.

Фактично єдиним доказом, який не узгоджується з іншими, є пояснення самого обвинуваченого, який безумовно зацікавлений в результатах розгляду справи. Його позиція щодо невизнання вини у скоєному та перекладання вини у дорожньо-транспортній пригоді на потерпілу ОСОБА_12 , на переконання суду, має на меті ухилення від відповідальності.

Дії ОСОБА_10 суд кваліфікує як необережне порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ст. 286 ч. 1 КК України.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_10 є раніше не судимим (т. 1 а.с. 231), являється інвалідом 2 групи за загальним захворюванням (т. 1 а.с. 232).

Санкцією статті 286 ч. 1 КК України передбачено можливість призначення покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_10 , та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, суд виходить з наступного.

ОСОБА_10 ніде не працює та не повідомив суду про наявність у нього офіційних джерел доходів, а крім того, і майна, яке перебувало б у його власності, окрім автомобілю, на який судом накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову.

З урахуванням цього, а також і ситуації, яка складалась в Україні з виконанням покарань у вигляді штрафів, суд вважає недоцільним призначати покарання у вигляді штрафу, враховуючи сумнівну можливість фактичного його виконання та неможливість його заміни іншим покаранням у разі несплати.

Оскільки ОСОБА_10 не працює та є інвалідом 2 групи,тож не виявляється можливим призначення йому покарання у виді виправних робіт або обмеження волі.

За таких обставин суд вважає, що єдиним покаранням, яке є можливим та доцільним призначити ОСОБА_10 є арешт. Доказів неможливості за станом здоров`я обвинуваченого відбути таке покарання суду не надавалось.

Визначаючи необхідність призначення також і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з того, що ОСОБА_10 вину свою у скоєнні злочину вперто заперечував, намагався перекласти провину за дорожньо-транспортну пригоду на потерпілу, у скоєному не розкаявся, шкоду потерпілим не відшкодував та навіть не вибачився перед потерпілими за спричинені ним збитки морального та матеріального характеру, а весь час твердив, що потерпілим мав бути він. Така поведінка ОСОБА_10 переконує суд у тому, що протиправності своїх дій обвинувачений не усвідомив та необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху з метою забезпечення безпеки як своєї власної, так і оточуючих не зрозумів.

Враховуючи таке, а також з урахуванням відсутності відомостей про наявність у ОСОБА_10 доходів або іншого майна, зокрема і інших транспортних засобів, окрім автомобілю, на який судом накладено арешт з метою забезпечення заявленого позову, суд вважає, що ОСОБА_10 також слід призначити і додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він і не потребуватиме такого права доки не буде відшкодовано збитки.

У підготовчому судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_15 заявила позов до ОСОБА_10 , в якому, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було спричинено фізичний біль внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, вона була обмежена тривалий час у можливості працювати та вести звичайний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для його організації, просила стягнути з ОСОБА_10 на свою користь на відшкодування моральної шкоди 10000 гривень.

У підготовчому судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_12 заявила позов до ПрАТ «СК «АСКО ДС» та ОСОБА_10 , який в подальшому уточнювала (т. 1 а.с. 55) в якому, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано матеріальної шкоди на суму 166967,62 гривень, з яких розмір матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобілю становить 166841,13 гривень та витрати на лікування в сумі 126,49 гривень, а також їй було спричинено фізичний біль внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, вона була обмежена тривалий час у можливості працювати та вести звичайний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для його організації, тож їй було завдано і моральної шкоди. По суті вимог просила стягнути з ПрАТ «СК АСКО ДС» 99626,49 гривень, а з ОСОБА_10 матеріальну шкоду, яка перевищує ліміт відповідальності страхової компанії у сумі 67341,13 гривень, а також стягнути з ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 10000 гривень.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «СК АСКО ДС» ОСОБА_14 проти позову заперечувала з підстав, тотожних підставам заперечення цивільного відповідача ОСОБА_10 , тобто через недоведеність вини ОСОБА_10 у скоєнні ДТП. Проти відповідності розміру матеріальної шкоди фактичним матеріальним втратам позивача ОСОБА_12 не заперечувала.

З копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 30, 228) вбачається, що автомобіль Ford Fiesta білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, належить ОСОБА_12 , а автомобілю Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_10 .

З копії фіскальних чеків (т. 1 а.с. 31) встановлено, що 24.11.2016 року, 29.11.2016 року та 02.12.2016 року були придбані медикаменти та супутні товари медичного призначення на загальну суму 126,49 гривень.

Оскільки факт придбання вказаних товарів саме ОСОБА_12 та мету їх використання для лікування отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травм цивільними відповідачами не заперечувались, тож суд вважає, що розмір витрат на лікування є доведеним належним чином.

З копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т. 1 а.с. 32) вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника (володільця) автомобілю Huyndai Santa Fe, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «СК АСКО ДС» 03.07.2016 року на період з 03.08.2016 року до 02.08.2017 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 100000 гривень, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000 гривень, розмір франшизи встановлений у 500 гривень.

Відповідно до копії висновку експертного автотоварознавчого дослідження (т. 1 а.с. 62), яке проведено на замовлення ПрАТ «СК АСКО ДС», вартість відновлювального ремонту автомобілю Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування ПДВ, становить 141502,27 гривень.

Оскільки цивільними відповідачами не оспорювався розмір матеріальних збитків ОСОБА_12 внаслідок пошкодження автомобілю, тож суд розглядає позов в межах заявлених цивільними відповідачами заперечень.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

Оскільки діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки, як то зазначає ст. 1187 ч. 1 ЦК України, відповідно до ч. 2, 5 тієї ж статті ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника автомобілю була застрахована, порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди в цьому випадку регулюється також нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (далі Закон № 1961).

Як вказує ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 12 п. 12.2 Закону № 1961 франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.
Стаття 23 Закону № 1961 визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Стаття 24 п. 24.1. Закону № 1961 вказує, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем ОСОБА_12 документи на підтвердження витрат на лікування, суд вважає доведеними та вбачає підстави для стягнення з ПрАТ «СК АСКО ДС» витрат на суму 126,49 гривень, оскільки понесення таких витрат саме ОСОБА_12 та безпосередньо у зв`язку з лікуванням отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди травм представником ПрАТ «СК АСКО ДС» не оспорювалось.
Статтями 28, 29 Закону України № 1961 встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:
з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;
з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;
з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;
з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;
з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;
з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
З копії висновку експертного автотоварознавчого дослідження вбачається, що таке дослідження проведено на замовлення ПраТ «СК АСКО ДС» експертом ОСОБА_23 , який є атестованим судовим експертом з правом проведення автотоварознавчих експертиз, що підтверджено карткою експерта.
Випадки, коли шкода страховиком не відшкодовується перелічені ст. 32 Закону України № 1961, та до цього випадку не відносяться.
Статтею 36 Закону України № 1961 вказано, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Статтею 1194 ЦК України вказано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_12 в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.
При визначенні розміру моральної шкоди цивільним позивачам ОСОБА_12 та ОСОБА_20 суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1167 та 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , обвинуваченого, висновки судово-медичних експертиз, обсяг та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілих, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 та ОСОБА_15 безумовно зазнали фізичних та моральних страждань, були вимушені лікуватись, а також були обмежені у можливості вільно займатись звичайними справами, а ОСОБА_12 також додатково була позбавлена можливості в повному обсягу доглядати неповнолітню ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 98), а також і зазнала моральних страждань через пошкодження належного їй автомобілю та неможливість тривалий час його відремонтувати та використовувати.

Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_12 в частині відшкодування моральної шкоди повністю, оскільки заявлена нею сума є, на погляд суду, навіть незначною, враховуючи тривалість лікування, яке не завершено і станом на липень 2017 року (т. 2 а.с. 51), вимушених змін у житті та поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 під час судового слідства, який увесь час намагався перекласти вину саме на ОСОБА_12 .

Позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_20 , на думку суду, слід задовольнити частково в розмірі 6000 гривень, виходячи з того, що вона отримала менш значні тілесні пошкодження ніж ОСОБА_12 , тож відповідно зазнавала і менше фізичних та психологічних страждань.

Також судом вирішуються питання щодо витрат на залучення експертів у відповідності до положень ст. 124 КПК України та речових доказів згідно ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 286 ч. 1 КК України,
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_10 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Призначити ОСОБА_10 за ст. 286 ч. 1 КК України покарання у виді трьох місяців арешту з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на три роки.

Строк покарання рахувати з часу фактичного приведення вироку суду до виконання.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 4222,08 гривень (чотири тисячі двісті двадцять дві гривні 08 коп).

Цивільний позов ОСОБА_12 до Приватного акціонерного товариства «СК АСКО ДС» та ОСОБА_10 задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК АСКО ДС» на користь ОСОБА_12 99626,49 гривень (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять шість гривень 49 коп) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 67341,13 гривень (шістдесят сім тисяч триста сорок одну гривню 13 коп) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 гривень (десять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_20 6000 гривень (шість тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речовий доказ - автомобіль Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_12 , залишити ОСОБА_12 .

Речовий доказ - автомобіль Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_10 , на який накладено арешт ухвалою суду від 30.06.2017 року, залишити під арештом до відшкодування збитків у вказаному кримінальному провадженні.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1