Справа № 344/6974/16-к
Провадження № 11-кп/779/19/2017
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2016 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з середньо спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий, громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст. 121 КК на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі положень ст.75 КК, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередньо обраний домашній арешт.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за таких обставин.

Так, 05.03.2016 року близько 20 год. ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 . В цей час він почув, що хтось зі сторони вулиці стукає в стіну його будинку, що його дуже обурило. ОСОБА_7 , перебуваючи під впливом негативних емоцій, з метою з`ясування причин порушення спокою, взяв з собою предмет, схожий на биту, для спричинення тілесних ушкоджень та вийшов на вулицю, де біля будинку побачив незнайомих йому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і почав з ними сварку, звинувачуючи їх в тому, що вони стукали в стіну будинку та порушують спокій. Під час конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, тримаючи в руці предмет, схожий на биту, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс удар вказаним предметом по голові ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, гострої субдоральної гематоми лівої півкулі. Від отриманої травми потерпілий впав на землю і знепритомнів.

Після вчинення злочину ОСОБА_7 залишив місце події і пішов додому, а потерпілого ОСОБА_10 було доставлено до Івано-Франківської ОКЛ..

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого покликається на незаконність та необґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_7 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 121 КК та призначити покарання 5 років позбавлення волі.

В запереченні на АС прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вважає вирок законним і обґрунтованим, оскільки судом було правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому призначене обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням ст.75 КК, є законним, справедливим і достатнім для його виправлення.

Просить АС прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 без зміни.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 реальне покарання; пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили доводи АС прокурора, просять вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження і додані документи та дослідивши їх, а також обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.1 ст. 121 КК, відповідають встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема заяви ОСОБА_7 від 18 жовтня 2016 року, він, в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися. Як зазначено у вироку, обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання є його щире каяття в скоєному і визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, що позитивно характеризується по місцю проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, добровільно відшкодував завдані збитки, потерпілий, який просять його суворо не карати. Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК судом не встановлено. Стосовно покликань прокурора на незаконність вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, то вони є слушними. Як передбачено положеннями ч.2 ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Згідно вимог ч.3 ст.65 КК, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею особливої частини КК за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу. Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 вид покарання, і його строк, суд першої інстанції хоч і вірно встановив дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, однак не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК, який відповідно до положень ст. 12 цього ж Кодексу відносяться до категорії тяжких. Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_12 покарання із випробуванням є явно несправедливим, оскільки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 правопорушення та його особі через м`якість. Таким чином, колегія суддів визнає, що висновки суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, і що до обвинуваченого слід застосувати положення ст.75 КК та звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, є необґрунтованими. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п.4 ч.1 ст.409 цього ж Кодексу, а також з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання через його м`якість. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає вирок суду щодо ОСОБА_7 незаконним в частині призначеного йому покарання через його м`якість, оскільки не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та неправильного застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, а саме у неправильному застосуванні судом першої інстанції положень ст.ст.75, 76 КК. За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання слід скасувати за м`якістю, оскільки його виправлення можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, який у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу є тяжким злочином. Поряд з вищенаведеним, колегія суддів враховує обставини, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання та дані про його особу, зокрема: що він позитивно характеризується, раніше не судимий, неодружений, на обліках ОНД та ОПНД №3 не перебуває, не працює, здійснює догляд за особою похилого віку - дідусем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незадовільний стан здоров`я обвинуваченого; щире його каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, віктимну поведінку потерпілого та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання. З урахуванням вищевикладеного, а саме, за наявності кількох обставин, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК, а також враховуючи дані про його особу, апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання йому покарання за цей злочин слід застосувати положення ст.69 цього ж Кодексу, тобто перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті інкримінованого злочину, а саме обмеження волі. Таке покарання апеляційний суд вважає буде справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Враховуючи вищевикладене, АС прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 слід скасувати в частині призначеного йому покарання. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати за м`якістю призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 реальне покарання з урахуванням обставин, що його пом`якшують, та даних про його особу, яке буде достатнім і справедливим, тобто із застосуванням положень ст. 69 КК. На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати за м`якістю призначеного йому покарання та постановити новий вирок в цій частині.

Визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст.121 КК, і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу 2 (два) роки обмеження волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту прибуття засудженого до місця відбування покарання в порядку виконання вироку.

До приведення вироку до виконання запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишити попередньо обраний домашній арешт. В решті вирок Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4