АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1940/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 345, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0005557 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Житомир, громадянин України, із середньою освітою, одружений, має неповнолітню дитину 2015 року народження, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимий;

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та йому, на підставі угоди з потерпілим, призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком один рік та покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 обвинувачений у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Як вказано в обвинувальному акті, 29 квітня 2016 року, приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом із іншими невстановленими слідством особами, вчиняли хуліганські дії та пошкодили автомобіль марки «Сітроєн С4», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 .

Крім того, після затримання ОСОБА_7 , який усвідомлюючи, що перед ним знаходяться саме працівники правоохоронного органу, які виконують службові обов`язки, почав безпідставно створювати конфліктну ситуацію висловлюватися в їх адресу нецензурною лайкою, погрожувати фізичною розправою та провокувати бійку, тим самим перешкоджаючи працівникам правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки. На законні вимоги працівників правоохоронних органів припинити вказані протиправні дії ОСОБА_7 не реагував, намагався втекти, після чого працівниками патрульної служби було прийняте рішення застосувати спеціальний засіб сталеві наручники. В цей час, ОСОБА_7 почав чинити опір та при спробі одягти на нього наручники безпричинно вкусив працівника патрульної служби ОСОБА_12 за мізинець правої руки, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні від 22 вересня 2016 року було надано угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим, яку суд вироком від того ж числа і затвердив, при цьому, відповідно до чинного процесуального законодавства, не доводячи розгляд кримінального провадження по суті до кінця.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить цей вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування прокурор зазначає, що судом першої інстанції, при затвердженні угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим, не враховано вимог п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.

Таким чином, прокурор вважає, що оскільки неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_7 першочергово завдали шкоди суспільним інтересам, тому укладення угоди між потерпілим та підозрюваним є неприпустимим.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційних вимог, а обвинуваченого та його захисника проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначених межах, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного провадження в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Рішення про ухвалення вироку на підставі затвердження угоди між обвинуваченим та потерпілим суд першої інстанції прийняв без проведення судового розгляду в повному обсязі та без дослідження і оцінки будь-яких доказів, у відповідності до положень ст. 474 КПК України.

При ухваленні вироку суд керувався положеннями ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ним не піддаються сумнівам фактичні обставини кримінального провадження та юридична кваліфікація скоєного обвинуваченим, але ставить питання про скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, вказуючи на істотні порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства, а саме ст. ст. 369 та 475, ч.1, КПК України.

Аналіз тексту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 показує, що він обвинувачений в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто за ч.2 ст. 345 КК України, а також у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто за ч.2 ст. 342 КК України.

Ці правові норми розташовані у розділі ХУ КК України, - «Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян», а це вже саме по собі вказує на те, що, хоча їхні диспозиції і передбачають кримінальну відповідальність, зокрема, за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу, тобто конкретній особі, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та опір працівникові правоохоронного органу, тобто конкретній особі, проте об`єктом злочинного посягання законом у таких випадках визнано не здоров`я конкретного працівника правоохоронного органу, а авторитет органу державної влади.

Отже міркування прокурора про те, що у таких випадках прийняття рішення судом на підставі угоди про примирення між обвинуваченим і конкретним працівником правоохоронного органу неприпустиме, ґрунтується на правильному тлумаченні як матеріального, так і процесуального законодавства та відповідає загально визнаній судовій практиці, підкресленій, зокрема, і у згаданій апелянтом постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Таким чином, оскаржений прокурором вирок щодо ОСОБА_7 , яким затверджено угоду між ним і потерпілим ОСОБА_12 слід скасувати через істотне порушення норм кримінального процесуального та кримінального закону і апеляційні вимоги в цій частині задовольнити.

Що ж стосується апеляційної вимоги про призначення нового розгляду в суді першої інстанції, то вона також поставлена правильно, оскільки судом першої інстанції у повному обсязі фактичні обставини кримінального провадження досліджені не були, оцінка доказам обвинувачення і захисту в плані відносності, допустимості, належності, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження не надавалась, відтак і судова колегія позбавлена можливості такі обставини досліджувати та оцінювати.

В апеляційній скарзі прокурор питань щодо справедливості рішення суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_13 та можливості його звільнення від відбування покарання не ставив, відтак і суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, вказані рішення суду першої інстанції не аналізує та не оцінює.

В силу викладеного вище, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року задовольнити.

Вказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у цьому ж суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: