У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3., ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд судових рішень,

в с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2009 року ОСОБА_1 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених частиною третьою статті 153, частиною другою статті 156 Кримінального кодексу України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2016 року вирок та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без зміни.

У поданій до Верховного Суду України (далі - Суд) заяві засуджений просить переглянути судові рішення з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК 2012 року), скасувати їх, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому суді м. Дніпро.

Вважає, що суд касаційної інстанції у різних провадженнях неоднаково застосував норми кримінального процесуального закону, якими встановлено обов'язковість технічного запису на вимогу учасників судового розгляду, та визначено порядок його оформлення.

На підтвердження відмінності у правозастосуванні заявник долучив до заяви копії ухвал касаційного суду від 16 жовтня 2014 року, 15 липня і 20 серпня 2015 року, згідно з якими судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано у зв'язку з відсутністю в матеріалах провадження технічних носіїв інформації, на яких зафіксовано перебіг судового процесу, або ж такі неможливо відтворити.

Також до заяви додано копію постанови Суду від 24 листопада 2016 року у справі № 5-1кс(15)16, яка містить висновок про підстави, за яких порушення судом повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу визнається істотним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Підстава, передбачена пунктом 2 статті 445 КПК 2012 року, може бути застосована для перегляду Судом судових рішень, що набрали законної сили, за наявності наступних чинників у їх сукупності:

1) судом касаційної інстанції у різних справах (провадженнях) застосована одна й та сама норма (норми) чинного КПК 2012 року;

2) при застосуванні такої норми (норм) касаційний суд припустився неоднакового (різного, відмінного) їх застосування;

3) унаслідок застосування такої норми (норм) КПК 2012 року судом касаційної інстанції ухвалено судові рішення, які є різними за своїм змістом.

Як видно з копій ухвал касаційного суду, наданих засудженим для порівняння, у них зроблено висновки щодо застосування норм частини п'ятої статті 27, частини четвертої статті 107 і пункту 7 частини другої статті 412 КПК 2012 року.

Водночас, засуджений у своїй заяві оспорює правильність застосування судом касаційної інстанції норм статей 87, 87-1 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року), оскільки судові рішення в його справі, в силу пунктів 11, 15 Перехідних положень КПК 2012 року, переглядались за нормами КПК 1960 року.

Відповідно до правових висновків Суду, викладених, зокрема, в постановах у справах № 5-55кс15, 5-112кс15, 5-125кс15, 5-124кс15 тощо, правовідносини, які виникають, розвиваються і припиняються у зв'язку з реалізацією права осіб на подання заяв про перегляд Судом рішень суду касаційної інстанції, ухвалених за процедурою КПК 1960 року, мають визначатися за КПК 1960 року. Пункт 2 статті 445 КПК 2012 року до таких правовідносин застосовуватися не може.

За таких обставин порівняння указаних норм є неможливим, отже відсутня й підстава для перегляду судових рішень, передбачена пунктом 2 статті 445 КПК 2012 року.

У постанові Суду від 24 листопада 2016 року, на яку посилається засуджений для підтвердження підстави, визначеної пунктом 3 статті 445 КПК 2012 року, викладено правову позицію із приводу правильності застосування норм частини п'ятої статті 27, частини четвертої статті 107 і пункту 7 частини другої статті 412 КПК 2012 року, що також не може свідчити про невідповідність оспорюваного судового рішення суду касаційної інстанції зазначеному висновку Суду.

Оскільки заява засудженого не містить установлених законом підстав для перегляду судових рішень, її слід визнати необґрунтованою.

Керуючись статтею 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд судових рішень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4