Справа № 646/3646/16-к Пр.№ 1-кп/646/111/2017
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.17 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши клопотання щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання, яке підтримав його підзахисний ОСОБА_8 , та просив суд змінити обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який, посилаючись на відсутність ризиків, на які посилається прокурор. В обґрунтування клопотання послався на стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого, його незадовільний стан здоров`я та повне відшкодування шкоди потерпілому.

Прокурор проти заміни запобіжного заходу ОСОБА_8 заперечував.

Інші учасники процесу проти задоволення клопотання не заперечували.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках заявленого клопотання, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є убезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Стороною обвинувачення не надано жодного обґрунтованого доказу та доводів про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Рішенням Європейського суду з прав людини "Єлоєв проти України" від листопада 2008 року регламентовано, що після спливу певного проміжку часу досудового розслідування, судового розгляду, навіть обґрунтована підозра у чиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою звинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції було констатовано у таких рішеннях Європейського суду з прав людини: «Буров проти України», «Болдирєв проти України», «Борисенко проти України», "Прокопенко проти України", «Колесніков гроти України», «Паскал проти України», «Плєшков проти України», «Третьяков проти України», «Іззетов проти України», Тодоров проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Цигоній проти України», «Харченко проти України», «Корнейкова проти України».
У практиці ЄСПЛ визначено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ у справі «Яблонський проти Польщі», у справі «I.A. проти Франції», у справі «Іловецький проти Польщі»). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції у справі «Харченко проти України», «Плєшков проти України», «Третьяков проти України» констатовано з огляду на те, що рішення судів про продовження строку тримання заявника під вартою не містили належних підстав для такого тримання та національні органи влади не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
Ратифікувавши Конвенцію Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини, що є міжнародним органом, який за умов, визначених Конвенцією, може розглядати заяви, подані особами, які скаржаться на порушення своїх прав, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі наведеного, враховуючи, що ОСОБА_8 з 27.01.2016р. і до теперішнього часу перебуває під вартою, тобто більше року на час розгляду даного клопотання, при цьому він має стійкі соціальні зв`язки, оскільки одружений та має малолітню дитину, 2014 року народження (а.с.41,42), проживає з бабусею, яка має тяжкий стан здоров`я у зв`язку з ампутацією ноги, при цьому він до кримінальної відповідальності притягається вперше, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою допустимо та доцільно змінити на домашній арешт, з урахуванням принципів, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та вищенаведеної практики Європейського суду з прав людини, норми яких у даному випадку привалюють над вимогами внутрішнього законодавства, оскільки ризики, які передбачені статтею 177 КПК України, на даний момент фактично відсутні, а одна тільки тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_8 , не є визначальним фактором і безумовною обставиною подальшого продовження застосування даного запобіжного заходу.
При цьому суд враховує доводи прокурора про те, що обвинуваченими відшкодовано шкоду, завдану потерпілому, при цьому єдиний свідок, заявлений стороною обвинувачення вже допитаний слідчим суддею, а непроживання обвинуваченого за місцем реєстрації прокурором ніякими доказами не доведена, та спростовується наданою суду довідкою щодо місця проживання та складу сім`ї обвинуваченого, при цьому відповідно до ст.29 ЦК України фізична особа може мати декілька місць проживання.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 9, 176, 177, 314, 369 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити з тримання під вартою на на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під-варти в залі суду.
Заборонити ОСОБА_8 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово з носінням засобу електронного контролю.
Зобов`язати ОСОБА_8 прибувати до суду за кожною вимогою, носити засіб електронного контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Термін дії ухвали встановити строком 60 діб, тобто до 20 квітня 2017 року включно.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 .
Копію ухвали направити до Куп`янського відділу поліції ГУНП України в Харківській області для виконання.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1