Справа № 346/3452/17
Провадження № 1-кп/346/335/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою освітою, який проходить військову службу за контрактом на посаді механіка-водія протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимого, українця, громадянина України, депутатом не обирався,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу, будучи призначеним, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Злочин вчинено при наступних обставинах.
08 листопада 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08 листопада 2016 № 229-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону вказаної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08 листопада 2016 № 322 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення вказаної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак, 06 березня 2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби назавжди, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 10 год. 00 хв. 06 липня 2017 року, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

06 липня 2017 року о 10 год. 00 хв. обвинувачений солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ( АДРЕСА_3 ).

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст.408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення на службу, будучи призначеним, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Під час досудового розслідування 25 липня 2017 р. в кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до змісту укладеної угоди, сторони домовились про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.408 КК України та про узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з можливістю застосування ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки. При цьому, сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку суду згідно ст.ст. 394, 424 КПК України та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та прокурором, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди розуміє.
Захисник просив суд затвердити угоду.
Вислухавши учасників провадження, перевіривши угоду, матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладення угоди є добровільним та повністю відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України та угода про визнання винуватості може бути затверджена судом. Умови угоди не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди підозрюваний та прокурор, визначена в межах санкції ч. 3 ст.408 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб не встановлено. Злочин, передбачений ч. 3 ст.408 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 408 КК України, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Таким чином, суд вважає, угоду про визнання винуватості слід затвердити та призначити узгоджене сторонами покарання, оскільки з врахуванням суспільної небезпеки та ступеня тяжкості вчиненого, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують покарання, зокрема визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутності обставин, які обтяжують покарання, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у межах санкції ч.3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки, буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Також на підставі ст. 76 КК України необхідно на обвинуваченого покласти обов`язки, передбачені цією статтею.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 липня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п' ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, лише з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1