Справа № 589/773/17
Провадження № 1-в/589/130/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , шляхом відеоконференції з Шосткинською ВК № 66,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, -
ВСТАНОВИВ:
02 березня 2017 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2015 року за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.
В клопотанні засуджений зазначив, що він відбув дві третіх частин строку покарання, його мати має на утриманні п`ять дітей, з яких він є найстаршим, а тому лише він може допомагати матері. Також вказує, що не має жодного зауваження від керівництва колонії та працює в колонії на безоплатній основі, а тому просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Засуджений у судовому засіданні підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.
В судове засідання представник Шосткинської ВК № 66 не з`явився, однак надав до суду матеріали, які характеризують особу засудженого.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши особову справу засудженого та заслухавши пояснення засудженого і прокурора, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно положень ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Відповідно роз`яснень, які містяться у Постанові № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судам при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому основним, вирішальним, є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Так, судом встановлено, що вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2015 року ОСОБА_4 засуджений ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 вересня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 20 червня 2014 року по 28 вересня 2016 року у строк покарання, призначеного вироком суду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Станом на день розгляду справи ОСОБА_4 відбув 2/3 частин призначеного йому за вироком суду покарання.
Разом з тим, суд вважає недоведеним факт того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно даних особової справи засудженого, ОСОБА_4 прибув до Шосткинської ВК № 66 11 жовтня 2011 року із Сумського СІЗО.
За період перебування в слідчому ізоляторі ОСОБА_4 чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, внаслідок чого до нього застосовувалися стягнення у виді догани та карцеру. Підставами для застосування відповідних стягнень було порушення ОСОБА_4 розпорядку дня, встановлення між камерного зв`язку та виготовлення металевої пластини заточеної з однієї сторони. На даний час вказані стягнення погашені та зняті.
З моменту прибуття засудженого до установи виконання покарань та станом на день розгляду клопотання судом, ОСОБА_4 був двічі притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Постановою начальника колонії від 20 березня 2017 року оголошено сувору догану за зберігання сім-карти та постановою від 01 квітня 2017 року накладено таке ж стягнення за зберігання гральних карт.
При цьому звертає на себе увагу та обставина, що вказані стягнення накладені на ОСОБА_4 вже після направлення засудженим клопотання до суду про умовно-дострокове звільнення.
Заохочення ОСОБА_4 за час відбування покарання мав лише одне 16 січня 2017 року у виді зняття попереднього накладеного стягнення.
Згідно характеристики засудженого від 10 березня 2017 року та 03 квітня 2017 року, засуджений ОСОБА_4 за характером спокійний та хитрий. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, до себе не завжди вимогливий. У відношенні до представників адміністрації колонії тактовний, виконує їх вимоги, але потребує додаткового контролю за своєю поведінкою. Здатен дотримуватися вимог режиму утримання, але тільки під наглядом представників колонії. Станом на 03 квітня 2017 року перебуває на профілактичному обліку як особа, яка злісно порушує вимоги режиму відбування покарання. На виробництві установи не працевикористовувася. Ігнорує просвітницькі, релігійні ті інші культурно-масові заходи. Не має професії та не отримує її в профтехучилищі установи. Виконує обов`язки днювального дільниці карантину діагностики та розподілу. Підтримує стосунки з близькими родичами. Таким чином, за загальним висновком, наданим начальником відділу соціально-психологічної служби та заступником начальника виправної колонії, засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення, а тому застосування вимог ст. 81 КК України, на їх думку, є передчасним.
Згідно даних вироку, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, останній вину у вчиненому злочині не визнав. Твердження висловлені у суді, що він щиро кається у вчиненому, суд сприймає критично, оскільки будь-яких переконливих доводів засуджений та підтвердження цього не навів.
Зважаючи на вищевикладене, а саме на те, що судом не встановлено будь-яких даних, які б підтверджували активну участь ОСОБА_4 у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тому суд приходить до висновку, що засуджений, не зважаючи на відбуття двох третин строку покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин, не довів свого виправлення, а отже до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відтак клопотання засудженого не підлягає задоволення з підстав необґрунтованості.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавленні волі, яке призначено вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2015 року.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1