Єдиний унікальний № 500/3123/16-к
Провадження № 1-кп/500/15/17
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою
та про відмову у зміні запобіжного заходу
13 січня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,
потерпіла ОСОБА_8 ,
розглянувши в м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000368, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, без постійного місця реєстрації та проживання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

встановив:
ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні вищезазначеного злочину. Судовий розгляд відкладений на 26.01.2017 р., а строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 закінчується 16.01.2017 р.

10 січня 2017 року від прокурора ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, в якому прокурор посилається на те, що на даний час не відпали ризики, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу, крім того, у зв`язку з повідомленням ОСОБА_7 нових обставин, виникла необхідність у допиті додаткового свідка його дружини ОСОБА_9 , тому з метою уникнення можливого тиску на свідка, змінювати запобіжний захід на більш м`який немає доцільності.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_7 , якого підтримала також його захисник ОСОБА_6 , заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись при цьому на те, що його обвинувачення ґрунтується на фальсифікованих доказах, його стан здоров`я є незадовільним, він зобов`язується з`являтися до суду за першою вимогою.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечувала проти продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думки учасників судового провадження, дійшов до такого.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2016 р. з метою запобігти спробам переховатися від органу досудового розслідування або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому порядку та закінчується 16.01.2017 р., а судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не закінчений з об`єктивних причин.

За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199, ч. 1 ст. 201 КПК, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

При вирішенні питання про запобіжний захід та про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд також відповідно до ст. 178 КПК України оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; відсутність у нього постійного місця проживання, а також міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він хоча і одружений, але не має власних дітей й утриманців; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання. Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на поганий стан здоров`я, то на даний час суду не були надані жодні медичні документи про це.

Суд, оцінивши обставини, що викладені у клопотаннях сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховатися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що ОСОБА_7 не має постійного місця проживання, а також з огляду на те, що він, маючи три незняті та непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину також проти власності з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, 04 лютого 2016 року, тобто в день звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за попереднім вироком. Про наявність вказаних ризиків суд неодноразово зазначав у попередніх ухвалах про продовження строку тримання під вартою, на даний час суд не вбачає підстав для іншого висновку. Крім того, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , про допит якої судом дано доручення органу досудового розслідування з метою перевірки його показів, які він надав під час судового розгляду, суд вважає, що посилання прокурора на існування ризику вплинути на вказаного свідка є слушними. При цьому, впливати на свідка є можливість не шляхом застосування тиску, а й іншим чином.

Таким чином, вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час є виправданим заходом, оскільки вказані обставини чітко вказують на те, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_7 може продовжити вчиняти нові злочини, порушуючи права інших осіб, також може незаконно впливати свідка, перешкоджаючи інтересам правосуддя, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності, інтересів правосуддя, запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу.

З урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не закінчений, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не перевищує 60 днів, до 13 березня 2017 року, у зв`язку з чим у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 201, 331, 369 372 КПК України, суд
постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити, в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинувачуваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, на строк, що не перевищує 60 днів, до 13 березня 2017 року.

Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 13 березня 2017 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№ 22) для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Суддя Суддя

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2