Справа № 156/827/16-к Провадження №11-кп/773/274/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000139 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, одружений, на утриманні одна малолітня дитина, не судимий, засуджений:
- за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді 1 ( одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки.
Цивільний позов потерпілого-цивільного позивача про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1920,00 грн. судових витрат на правову допомогу
Судом вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 22.05.2016 року приблизно о 22 годині , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , керуючи автомобілем « Шевроле» моделі «Авео», р.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись у межах населеного пункту с. Павлівка Іваничівського району в напрямку смт. Іваничі , не вибрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Деу» моделі «Ланос», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди останньому згідно висновку експерта № 202 від 12.07.2016 року були спричинені тілесні ушкодження: перелом нижнього суглобового відростку та пластини дуги 6 шийного хребця, які утворилися внаслідок різкого, надмірного згинання-розгинання в шийному відділі хребта, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості по признаку тривалості розладу здоров`я.
Зокрема, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Шевроле» моделі «Авео», р.н.з. НОМЕР_1 порушив наступні пункти Правил дорожнього руху України:
п. 11.2. Нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїжджої частини;
п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди;
п. 13.3 Під час зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
Порушення вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
У поданій апеляції прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, вказує, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та іншим обставинам провадження внаслідок м`якості. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок в частині задоволення цивільного позову та стягнення судових витрат на правову допомогу таким, що не відповідає вимогам законодавства, та підлягає зміні внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильного застосування норм процесуального та матеріального права. Просить вирок в частині вирішення цивільного позову та розподілу судових витрат змінити, зменшити суму стягнення моральної шкоди до 3000 грн. а рішення про стягнення з нього судових витрат на правову допомогу скасувати.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, обвинуваченого та захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, потерпілого, який вважав, що рішення суду першої інстанції не підлягає зміні, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, підтверджуються зібраними в провадженні доказами і ніким не оспорюються.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оскаржується.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом дотримані, а також в повній мірі враховані обставини на які зроблено посилання в апеляційній скарзі прокурора.

Покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк, призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так призначаючи покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк та звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суд, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав повністю як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні одну малолітню дитину, позицію потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, а тому вірно прийшов до висновку, що реальне відбування покарання не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, та підставно призначив основне покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України у вигляді обмеження волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті з призначенням останньому додаткового покарання у виді позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік і застосував у даному випадку положення ст.75 КК України.
Встановлення судом іспитового строку дасть можливість правоохоронним органам здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

Призначене ОСОБА_7 покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідає принципам законності та справедливості.

Законних підстав для зміни чи скасування вироку по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилань обвинуваченого про необґрунтоване визначення моральної шкоди то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 9 Постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.2013 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення, вимушені зміни у його життєвих стосунках, а тому вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, та принципами розумності, виваженості й справедливості.
Крім того безпідставними є твердження обвинуваченого про необхідність скасування рішення про стягнення з нього судових витрат на правову допомогу, оскільки вказані витрати підтверджені розрахунком витрат на правову допомогу (а.с. 80) та квитанцією №21 від 26.01.2017 року про оплату вказаних послуг (а.с.81)

З вищенаведених підстав, апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд ,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 10 березня 2017 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 30.05.2017р.

Суддя ОСОБА_2

секретар с/з ОСОБА_5