АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

представника Черкаської ВК № 62 ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси матеріали судової справи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , 1960 року народження, на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.12.2016 року, якою йому відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а :
Як убачається із згаданої ухвали судді місцевого суду, ОСОБА_8 засуджено вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 04.03.2013 року за ст.115 ч.1 КК України до 8 років позбавлення волі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2016 р., на підставі ст.72 ч.5 КК України, йому зараховано в строк відбування цього покарання попереднє ув`язнення з 27.03.2012 року по 26.07.2013 року із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Початок строку - 27.03.2012 р., кінець строку - 28.11.2018 р.

Відбуваючи, з 10.08. 2012 року, це покарання в Черкаській ВК № 62, 19.12. 2016 року ОСОБА_8 звернувся із клопотанням до Придніпровського районного суду м. Черкаси про його умовно-дострокове звільнення, оскільки за час перебування в колонії він зарекомендував себе із позитивної сторони, має хорошу стабільну поведінку, не працює у зв`язку з хворобою, заохочень та стягнень немає.

За результатами його розгляду, суд відмовив у задоволенні цього клопотання, посилаючись на відсутність до цього підстав, оскільки за час відбування покарання він не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про його скасування із-за необґрунтованості та винесення нової ухвали про задоволення зазначеного клопотання.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом всіх обставин справи, невірну оцінку дослідженим доказам та те, що поза увагою судді залишились його доводи, що він за час перебування в Черкаській ВК № 62 зарекомендував себе позитивно, на виробництві не працює, оскільки тяжко хворіє на гіпертонію, має третю групу інвалідності, посилається на те, що він відбуває покарання у виправній колонії, а не в трудовій, і згідно чинного законодавства, працювати в колонії, це право засудженого, а не його обов`язок. Зазначає, що в ухвалі судді місцевого суду є протиріччя, а саме зазначено, що ОСОБА_8 має два стягнення та одне заохочення, що не відповідає дійсності, так як він немає ні заохочень, ні стягнень. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки він повністю визнав свою вину у скоєному, знаходиться у дружніх стосунках з потерпілою стороною, повністю сплатив судові витрати, тяжко хворіє, потребує обстеження та лікування. Окрім того, відвідує бібліотеку, клуб та Черкаську євангельську баптистську церкву «Дім Євангелія».

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів матеріали справи та суть апеляційної скарги засудженого,

- засудженого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні,

- прокурора та представника Черкаської ВК № 62, які її заперечили,

- перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи зазначеної апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси вказаним вимогам відповідає.

Як вбачається з ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання може бути застосоване в разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, зокрема, при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Також, п. 17 зазначеної Постанови Пленуму регламентовано, судам під час судового розгляду у справах цієї категорії, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Крім того, виходячи з положень п.3 ч.3 ст.81 КК України, ОСОБА_8 , як особа, засуджена за умисний особливо тяжкий злочин, має відбути не менше трьох чвертей строку покарання.

Встановлено, що ОСОБА_8 на час подання зазначеного клопотання до суду 19.12.2016 року, відбув не менше трьох чвертей строку покарання у виді позбавлення волі. Проте, згідно характеристики на засудженого ОСОБА_8 , затвердженої начальником установи-начальником арештного дому Черкаської ВК №62 полковником внутрішньої служби ОСОБА_9 від 30.11.2016 року та довідки про наявність стягнень та заохочень, за час відбування покарання в Черкаській ВК №62 за вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 04.03.2013 року засуджений ОСОБА_8 за час перебування в місцях позбавлення волі - Черкаській ВК № 62 характеризується посередньо, встановлених правил поведінки та розкладу дня установи дотримується лише під контролем адміністрації. Допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, за яке 12.05.2015 року стягнення не накладалось, а обмежились проведенням бесіди виховного характеру. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, але належні висновки робить для себе не завжди.

На виробництві установи не працевлаштований за відсутністю бажання працювати, від участі в роботах по благоустрою установи відмовляється, веде пристосовницький спосіб життя, заохочень немає, провину в скоєному злочині визнав частково.

Адміністрація виправної колонії вважає, що на сьогодні ОСОБА_8 ще не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування цього покарання.

Посилання засудженого на нібито упереджене ставлення до нього адміністративної установи та надання суду необ`єктивної на нього характеристики, є його суб`єктивною думкою, оскільки вона ніякими іншими доказами у справі не підтверджена.

Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення і не може бути звільнений від відбування покарання умовно - достроково.

Наведеним обставинам, суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про що зазначив в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, враховуючи положення ст. 81 КК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", самі по собі посилання засудженого на наявність у нього хвороби, не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав до застосування на даний час щодо засудженого ОСОБА_8 умовно - дострокового звільнення, як те просить у своїй апеляційній скарзі останній, а тому вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити засудженому, що питання звільнення засуджених від покарання у зв`язку з хворобою вирішуються у порядку виконання вироку на підставі ст. 84 КК України з обов`язковим наданням висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою і підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407 ч.1 п.1, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.12.2016 року, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :