У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора потерпілого представника потерпілого захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333, за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батурин Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
За цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1875,85 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 230 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишено без задоволення. Вирок місцевого суду змінено, виключено з мотивувальної частини із показань обвинуваченого посилання суду на те, що він вдарив палицею потерпілого ОСОБА_6 в область голови.
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 02 травня 2015 року приблизно о 21.00 год. біля кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у с. Обмачів Бахмацького району Чернігівської області під час сварки з ОСОБА_6 , що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та переросла в бійку, умисно ударив в обличчя ОСОБА_6 дерев`яною палицею із цвяхами на кінці, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та проникаючим пораненням лівого ока з повною втратою гостроти зору цього ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати працездатності більше однієї третини.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, вважає, що вину ОСОБА_9 не доведено. Захисник зазначає, що: місцевий суд розглянув справу упереджено, не дав належної оцінки суперечностям у показаннях свідків щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому; не встановив мотиву, мети та знаряддя вчинення злочину; порушив право сторони захисту на допит свідка в судовому засіданні. Ці порушення не були усунуті судом апеляційної інстанції, який не мотивував своїх висновків на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, безпідставно врахував показання свідка слідчого ОСОБА_10 . Ухвала цього суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
У запереченні на касаційну скаргу прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, зазначає про безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі захисника, та просить залишити судові рішення без зміни, а скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримання скарги, пояснення потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення скарги та вважали, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами допущено не було, думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі захисника, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 ґрунтуються на ретельно перевірених доказах, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість засудженого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 в суді, який категорично вказав на ОСОБА_9 , котрий біля кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у с. Обмачів під час конфлікту вдарив його штахетником у голову і потрапив в область лівого ока.

Ці показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були очевидцями подій та бачили, що в ході конфлікту у потерпілого в руках нічого не було та що ОСОБА_9 наніс удар потерпілому штахетником у голову, попавши в око. Свідок ОСОБА_16 також зазначив, що в руках у ОСОБА_6 жодних предметів не було.

Показання потерпілого та свідків підтверджуються даними висновку судово-медичної експертизи, протоколів огляду місця події, огляду предметів та визнання їх речовими доказами, слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 , а також з іншими доказами, які суд дослідив у судовому засіданні та оцінив відповідно до вимог ст. 94 КПК і обґрунтовано визнав їх належними і допустимими доказами відповідно до вимог статей 85,86 цього Кодексу. Тому доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що місцевий суд не дав належної оцінки суперечливим показанням свідків, є необґрунтованими.
Також суд зазначив, що показання допитаних у судовому засіданні свідків не містять логічних протиріч, співпадають за загальним змістом, а незначні розбіжності в їх показаннях, на які зокрема посилається захисник у касаційній скарзі, зумовлені значним проміжком часу, який пройшов з моменту подій, особливостями психологічного їх сприйняття та не викликають сумніву щодо їх правдивості. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Безпідставними є й твердження захисника, наведені у скарзі, про те, що судом першої інстанції не було встановлено місце вчинення злочину, мотив, мета та знаряддя його вчинення.
З вироку місцевого суду вбачається, що цей суд установив усі ознаки об`єктивної й суб`єктивної сторін складу інкримінованого ОСОБА_9 злочину. Суд апеляційної інстанції розглянув аналогічні доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, визнав їх необґрунтованими і навів мотиви свого рішення.
Кваліфікація дій ОСОБА_9 є правильною.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи касаційної скарги про порушення права обвинуваченого на захист унаслідок того, що ОСОБА_9 та його захиснику не було надано право на допит неповнолітнього свідка ОСОБА_17 .
Під час прослуховування аудіозапису судового засіданні суду першої інстанції було встановлено, що неповнолітній свідок ОСОБА_17 в суді посилалася на те, що вона нічого не пам`ятає, а свої показання під час досудового розслідування давала за відсутності матері та їх не читала. Враховуючи зазначене, суд обґрунтовано не взяв її показання до уваги, оскільки показання, надані свідком на досудовому розслідуванні, були отримані з порушенням вимог закону, а ті покази, які були надані нею під час судового розгляду, не містять будь-якої достовірної інформації стосовно предмету дослідження по справі.
Тому суд не поклав ці показання неповнолітнього свідка в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 , що не суперечить практиці ЄСПЛ, викладеній у справах «Жогло проти України», «Олег Колесник проти України», «Жуковський проти України». Колегія суддів не вбачає порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд апеляційної інстанції розглянув апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого з дотриманням положень глави 31 КПК, перевірив усі доводи, викладені у скаргах та навів в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 цього Кодексу докладні мотиви, з яких він виходив при постановленні рішення, з якими погоджується суд касаційної інстанції.
У той же час доводи касаційної скарги захисника про безпідставне урахування апеляційним судом показань свідка слідчого ОСОБА_10 про обставини допиту ним свідка ОСОБА_17 на досудовому слідстві є вірними.
Місцевий суд не взяв до уваги показання слідчого відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК, тому ці показання слід виключити з ухвали суду апеляційної інстанції, як доказ. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що показання свідка слідчого ОСОБА_10 слід виключити з мотивувальної частини ухвали суду апеляційної інстанції. За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити. Виключити з мотивувальної частини посилання, як на доказ, на показання свідка слідчого ОСОБА_10 .

У решті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3