ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 214/5715/14-к
Провадження № 1-кп/210/286/17

"11" травня 2017 р.

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001841 від 05.05.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, ст. 187 ч. 4 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
23.03.2017 до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001841 від 05.05.2014, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, ст. 187 ч. 4 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, зазначаючи про те, що під час досудового розслідування, а також при складенні обвинувального акту, дотримані всі вимоги, передбаченні КПК України, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.
Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , (кожен окремо) заперечували проти призначення даного обвинувального акту до судового розгляду, посилаючись на обґрунтування, викладені останніми у своїх клопотаннях щодо повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з порушеннями вимог КПК України під час його складання.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен окремо) підтримали клопотання своїх захисників, заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Заслухавши думку сторін та учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, колегія суддів вважає, що прокурором та слідчим, при складанні та затвердженні як обвинувального акту, так і додатків до нього, у тому числі й реєстру, були допущені порушення вимог ст.ст. 109 та 291 КПК України, виходячи з наступного.

Вивченням обвинувального акту судом встановлено, що при його складанні слідчим та прокурором не було дотримано вимог ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не містить належним чином сформульованого обвинувачення. При цьому, в ньому відображено сутність повідомлення про підозру, а саме фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, які не різняться між собою жодним абзацом, окрім зміни П.І.Б. обвинувачених по відношенню до інкримінованого останнім (кожному окремо) злочинів, за різними складами кримінальних правопорушень (не говорячи про орфографічні і граматичні помилки допущені при його складанні), та наявна вказівка на те, що своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачені п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Тобто, без зазначення фактичних обставин вчинення конкретного кримінального правопорушення, а саме, всіх елементів складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона), слідчим та прокурором зазначено, що окрім кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12 КК України, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 187 ч. 4 КК України. Аналогічно, в обвинувальному акті зазначено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що в даному обвинувальному акті фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, ст. 187 ч. 4 КК України.

Такі відомості, відповідно до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен окремо), за цим процесуальним рішенням, мають статус підозрюваних, а не обвинувачених.

Тому, при судовому розгляді даного обвинувального акут вказане порушення буде перешкодою для ухвалення будь-якого судового рішення, та може послугувати підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п. 13 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується їм і від якого вони будуть захищатись у суді, тому обвинувальний акт слід доповнити формулюванням обвинувачення. У даному обвинувальному акті викладені лише загально встановлені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, суд зауважує, що повідомлення про підозру, так само як і виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення. Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають із п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен окремо) вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, ст. 187 ч. 4 КК України, є безпідставним, оскільки обвинувачення висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Зокрема, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає з положень ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного акту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18 грудня 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, не відповідають міжнародним правовим актам, а також національному кримінальному процесуальному Закону України.

Крім того, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, мають містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням.

Проте, обвинувальний акт не містить посилання на мотив вчинення кримінального правопорушення, що є обов`язковим.

Так, фактичні обставини викладені без зазначення способу вчинення злочину, не зазначено ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочину, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину є незрозумілими та суперечливими.

Також, в обов`язковому порядку не вказано суб`єктивне ставлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинюваного злочину та наслідків дій.

Крім цього, злочини, які інкрімінуються обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є злочином у тому числі з матеріальним складом.

Відповідно до ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Проте, всупереч ст. 242 КПК України згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, відсутня експертиза визначення розміру матеріальних збитків, заподіяної кримінальним правопорушенням обвинуваченими.

Крім того, в обвинувальному акті виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення повинно бути відносно кожного обвинуваченого, а розглядуваний обвинувальний акт зазначених відомостей стосовно кожного з обвинувачених не містить, також не зазначено, які саме дії були вчинені кожним з обвинувачених, характер цих дій, не визначено роль кожного з обвинувачених у вчинені злочину, що є неприпустимим грубим порушенням, яке неможливо усунути.
Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, нелогічного та неконкретного обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинуваченого на захист та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження, на що також посилається Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, по справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82 від 19.12.1989 та по справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, ст. 187 ч. 4 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, згідно ст. 384 ч. 1 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Не дотримання вказаної норми закону тягне настання наслідків, передбачених ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України.

Однак, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить письмового роз`яснення прокурора обвинуваченим про можливість та особливості розгляду кримінального провадження відносно них судом присяжних.

Колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що у розділах «І. Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» та «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» реєстру матеріалів досудового розслідування, відсутні відомості про те, що потерпілій, обвинуваченим та їх захисникам було повідомлено про завершення досудового розслідування та відомості про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Тобто, слідчий неналежним чином виконав вимоги ст. 109 КПК України, щодо складання реєстру матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ст. 290 ч. 12 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Такі порушення вимог КПК України, на думку суду, є істотними недоліками, та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення права на захист, спричинити порушення кримінального процесуального закону та завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, і в даному випадку, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд не дає оцінку ні пред`явленому обвинуваченню, ні правовій кваліфікації.

За наслідками підготовчого судового засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що на пі підставі вимог ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001841 від 05.05.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, ст. 187 ч. 4 КК України повернути прокурору Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , для усунення недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3