Справа № 166/84/17 Провадження №11-кп/773/212/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, без освіти, неодружений, не працює, в силу ст.89 КК України судимості немає, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 30 листопада 2016 року, моменту його затримання.

Вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 29 листопада 2016 року, о 22.00год., по місцю проживання в АДРЕСА_1 , умисно наніс потерпілій ОСОБА_11 біля ста ударів дерев`яною палицею в різні частини тіла, що мали характер особливого мучення, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть.
У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального та кримінального законів та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та невмотивовано зменшив об`єм встановленого органами досудового розслідування обвинувачення, призначив покарання, яке не передбачене кримінальним законом, не вирішив питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення та питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який інкримінувався згідно обвинувального акту, призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі, до набрання вироком законної сили продовжити строк тримання під вартою та у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України провести відповідне зарахування.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали в частині зарахування, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що стосується тверджень прокурора про те, що суд безпідставно та невмотивовано зменшив об`єм встановленого органами досудового розслідування обвинувачення, призначив покарання, яке не передбачене кримінальним законом, не вирішив питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення та питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили, то вони є частково обгрунтованими, а тому заслуговують на увагу.

В силу ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, однак суд першої інстанції, при ухваленні судового рішення не дотримався в повній мірі вказаних вимог закону.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, 29 листопада 2016 року, близько 22.00год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , під час побутової сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , яка раптово виникла на грунті ревнощів, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись метою заподіяння шкоди здоров`ю останньої, умисно наніс їй близько ста ударів дерев`яною палицею, руками та ногами по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, чим завдав нестерпного болю ОСОБА_11 та заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноїдальних крововиливів на потиличних ділянках обох великих півкуль, субдуральний крововилив в правій тімьяно-потиличній ділянці, крововиливи в м`які тканини голови, в лівий скроневий м`яз, забійні рани волосистої ділянки голови, які за ступенем тяжкості згідно висновку експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілої. Також були заподіяні тілесні ушкодження у виді прямого зламу 9-го ребра справа по лопатковій лінії, який за ступенем тяжкості згідно висновку експерта відноситься до категорії середнього ступеня, а також ушкодження у вигляді саден обличчя, численні синці та садна всього тіла, крововиливи в м`які тканини грудної клітки, поперекової ділянки, навколо ниркову клітковину, які за ступенем тяжкості згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому згідно обвинувального акту злочину в порядку ч.3 ст.349 КПК України, при цьому суд першої інстанції не зменшив обсяг обвинувачення при ухваленні вироку, а лише його конкретизував.

Так у вироку суду конкретно вказано склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, зокрема суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну та об`єктивну сторони, а також причинно-наслідковий зв`язком між діянням та наслідками, а тому твердження прокурора в скарзі про зменшення об`єму обвинувачення є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був затриманий 30 листопада 2016 року. Разом з тим, при ухваленні вироку обвинуваченому не було зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення, з дня його затримання до моменту набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Статтею 51 КК України встановлений вичерпний перелік видів покарань, однак позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі, яке було призначене ОСОБА_8 , чинним кримінальним законом не передбачено.

За таких обставин скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та виключити з вироку суду першої інстанції вказівку про кримінально-виконавчу установу та провести відповідне зарахування як це передбаченого ч.5 ст.72 КК України.

Оскільки ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, при цьому набирає законної сили і вирок суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає за можливе продовжувати строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити вказівку з резолютивної частини про кримінально-виконавчу установу.

В порядку ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі з 30 листопада 2016 року по 31 травня 2017 року включно, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

В решті вирок Ратнівського районного суду від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді