Номер провадження: 11-сс/785/656/17
Номер справи місцевого суду: 521/6036/17
Головуючий у першій інстанції Корой
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

апелянта - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000918 від 06.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000918 від 06.03.2017 року, та накладений арешт на транспортний засіб марки "FORD" модель "FOCUS", д/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , вилучений під час огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське Плато, буд.5/3, із забороною користуватись та розпоряджатись автомобілем.

Своє рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої необхідності в накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може бути предметом кримінального правопорушення та зберегти на собі його сліди, набуте злочинним шляхом, а ненакладення арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або інших негативних наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

На дану ухвалу потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна без заборони ОСОБА_6 використовувати автомобіль.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 вказує, що слідчий суддя, застосовуючи арешт майна із забороною використовувати автомобіль, не обґрунтував належним чином необхідності застосування такого ступеню втручання у право власності. Потерпілий вважає, що арешт майна із забороною відчуження автомобіля власником до завершення кримінального провадження є цілком достатнім заходом забезпечення для досягнення цілей кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновків про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Наявність правових підстав та доцільність накладення арешту на майно в апеляційній скарзі не оспорюється та підтверджується матеріалами провадження, тому апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу лише в межах апеляційної скарги, тобто з питань ступеню обмеження прав власника арештованого майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в цілому дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що автомобіль "FORD" модель "FOCUS", д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , може бути предметом кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди, оскільки згідно з викладеними у клопотанні обставинами вказаним транспортним засобом незаконно заволодів ОСОБА_8 . Крім того, постановою слідчого від 18.04.2017 року вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому його арешт відповідає меті, встановленій п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Разом з цим, слідчим суддею не в повній мірі дотримані вимоги кримінального процесуального закону в частині визначення ступеню втручання в права власника стосовно арештованого майна.

Так, відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому ступінь обмеження прав власника при накладенні арешту на його майно повинен бути належним чином обґрунтований в ухвалі слідчого судді.

З матеріалів провадження вбачається, що автомобіль "FORD" модель "FOCUS", номер кузова НОМЕР_2 , був переданий ОСОБА_6 на підставі договору комісії №04/04/13-04 та зареєстрований на його ім`я під реєстраційним номером НОМЕР_1 .

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що слідчий суддя враховує конкретні обставини кримінального правопорушення, підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наявність ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2016 року про арешт вищевказаного автомобіля в рамках цивільного судочинства.

При цьому слідчий суддя не вказав, яким чином незастосування обмеження права користування автомобілем може зашкодити кримінальному провадженню та до яких негативних наслідків може призвести.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду також не зміг пояснити, чому порушував у клопотанні питання саме про заборону розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

На думку апеляційного суду, обмеження права розпорядження транспортним засобом в повній мірі здатне забезпечити досягнення мети арешту майна та недопущення настання негативних наслідків у кримінальному провадженні. Про це в судовому засіданні неодноразово заявляв потерпілий ОСОБА_6 .

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно із забороною розпоряджатись ним.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000918 від 06.03.2017 року, та накладений арешт на транспортний засіб марки "FORD" модель "FOCUS", д/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , вилучений під час огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське Плато, буд.5/3, із забороною користуватись та розпоряджатись автомобілем, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки "FORD" модель "FOCUS", д/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , вилучений під час огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське Плато, 5/3, заборонивши розпоряджатись вказаним майном.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3