Справа № 739/1791/16-к
Провадження № 1-кп/739/3/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" січня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, відносно якої внесено клопотання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000248 за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК України), клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

- 10 липня 2012 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за частиною першою статті 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до клопотання 15 червня 2016 року, близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в середині центрального собору, який знаходиться на території Спасо-Преображенського чоловічого монастиря, за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Пушкіна, 1, повторно, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з вівтаря відкрито викрав книгу «Священне Євангеліє», вартістю 800 грн. 00 коп., в окладі з металу жовтого кольору, вартістю 500 грн., яку намагався винести з собору, але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений та зупинений продавцем церковного інвентарю ОСОБА_8 .
Суспільно небезпечному діянню ОСОБА_4 органом досудового розслідування надано кримінально-правову оцінку за частиною другою статті 15, частиною другою статті 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №195 від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_4 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрюється, страждав на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, параноїчний синдром і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час він страждає на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, параноїчний синдром і за своїм психічним станом потребує призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, у зв`язку з чим у клопотанні порушується питання про застосування вказаних примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 .
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.
Представник потерпілого у судовому засіданні клопотання підтримав та висловився за застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.
ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив, що відкритого викрадення книги з собору не вчиняв, від дачі пояснень по суті клопотання відмовився.
Законний представник ОСОБА_4 у судовому засіданні висловилася за задоволення клопотання.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив, що події та складу злочину, який ставиться в провину ОСОБА_4 , в ході судового розгляду не встановлено, останній відкритого викрадення чужого майна не вчиняв, а лише спробував викрасти книгу з собору і у подальшому свої дії припинив, також заявив, що висновки експерта про необхідність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом є необґрунтованими і ОСОБА_4 достатньо буде призначення амбулаторної психіатричної допомоги.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, допитавши свідків та дослідивши матеріали кримінального провадження і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або в стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 дала показання про те, що влітку 2016 року, точної дати пригадати не змогла, коли вона знаходилася в приміщенні собору Спасо-Преображенського чоловічого монастиря, де допомагала прибирати та продавала свічки, побачила як до приміщення собору зайшов ОСОБА_4 . Потім присутня в соборі дівчина сказала їй, що останній зайшов до приміщення вівтаря. Далі вона побачила, як ОСОБА_4 вийшов з вівтаря тримаючи Євангеліє. Вона просила його віддати книгу та кликати на допомогу, але ОСОБА_4 відштовхнув її та вийшов з собору. В той час до собору підійшла група дітей, які «накинулися» на ОСОБА_4 , і лише тоді вона змогла відібрати в нього книгу, яку одразу ж сховала.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 дала показання про те, що влітку 2016 року, точніше пригадати не змогла, вона перебувала на своєму робочому місці в музеї «Слово о полку Ігоревім», розташованому на території чоловічого монастиря. Далі почула крики ОСОБА_8 , яка просила викликати міліцію. Вийшовши на вулицю побачила, що на східцях храму стоїть ОСОБА_4 , навколо нього діти, а поряд ОСОБА_8 . Потім вона побачила, як ОСОБА_4 , який тримав в руках книгу відпустив її і ОСОБА_8 забрала цю книгу.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 дала пкоаразня про те, що влітку 2016 року, точніше пригадати не змогла, вона знаходилася на своєму робочому місці в музеї «Слово о полку Ігоревім». Потім почула крик про допомогу і вийшовши на вулицю побачила як незнайомий їй на той час чоловік, яким був ОСОБА_4 , стоїть на східцях собору, поряд з ним стояли діти та ОСОБА_8 . Далі вона побачила, як ОСОБА_8 забрала у ОСОБА_4 книгу, яку той тримав у руках.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 дав показання про те, що від служителів монастиря йому відомо, що ОСОБА_4 намагався викрасти з приміщення Спасо-Преображенського собору книгу «Священне Євангеліє».
З дослідженого судом протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15 червня 2016 року вбачається, що благочинний Спасо-Преображенського монастиря ОСОБА_11 повідомив до Новгород-Сіверського ВП ГУ НП в Чернігівській області про те, що 15 червня 2016 року біля 12 год. невідома особа, знаходячись в приміщенні Спасо-Преображенського собору, намагалася відкрито заволодіти «Святою Євангелією» (а.с. 39).
Згідно дослідженого протоколу огляду місця події від 15 червня 2016 року слідчим було оглянуто Спасо-Преображенський собор, розташований в м. Новгороді-Сіверському, приміщення вівтаря та престол (а.с 40-47).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15 червня 2016 року ОСОБА_8 під час даної слідчої дії розповіла та продемонструвала, як 15 червня 2016 року приблизно о 12 год. вона побачила, як незнайомий їй на той час чоловік вийшов з вівтаря собору тримаючи в руках книгу. Вона наблизилася до нього та спробувала забрати книгу, але той відштовхнув її від себе та пішов до виходу з собору. Вона побігла за ним, схопила за одяг, але чоловік знову її відштовхнув і вийшов з собору. Вона знову побігла за ним при цьому кликала на допомогу. В цей час екскурсійна група школярів обступила вказаного чоловіка, одна дитина схопила його за шию руками і тоді вона змогла забрати в цього чоловіка книгу (а.с. 49-54).
З висновку експерта №11/16 від 17 червня 2016 року вбачається, що оправа ОСОБА_12 не відноситься до культурних та історичних цінностей і її вартість станом на 15 червня 2016 року становить 500 грн. 00 коп. (а.с. 55-57).
Згідно висновку експерта №88 від 29 червня 2016 року «Священное Евангелие» 2003 року не відносить до історико-культурних цінностей і оцінена у 800 грн. 00 коп. (а.с. 58-59).
З аналізу досліджених у судовому засіданні доказів, які є належними та допустимими, вбачається, що 15 червня 2016 року приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні центрального собору Спасо-Преображенського чоловічого монастиря з вівтаря намагався викрасти книгу «Священне Євангеліє», вартістю 800 грн. 00 коп., в окладі з металу жовтого кольору, вартістю 500 грн., яку спробував винести з собору, однак його дії були виявлені ОСОБА_8 . Незважаючи на це ОСОБА_4 продовжив свої дії направлені на заволодіння книгою «Священне Євангеліє», при цьому ОСОБА_8 почала кликати на допомогу, спробувала забрати у ОСОБА_4 вказану книгу, однак той її відштовхнув. У подальшому завдяки допомозі групи дітей, що перебували в монастирі на екскурсії, ОСОБА_8 змогла забрати у ОСОБА_4 зазначену книгу. Вказане підтверджується показанням ОСОБА_13 , наданими нею в судовому засіданні, протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 і показаннями очевидців ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , допитаних в якості свідків. З цих підстав суд відкидає твердження захисника ОСОБА_4 про те, що в ході судового розгляду не було встановлено події суспільно небезпечного діяння, що ОСОБА_4 відкритого викрадення книги не вчиняв, а лише спробував викрасти її після чого свої дії припинив.
З приводу кваліфікації вказаного суспільно небезпечного діяння за частиною другою статті 15, частиною другою статті 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, суд враховує, що вказана кваліфікація зумовлена наявністю у ОСОБА_4 не знятої та непогашеної судимості за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 187 КК України, що на думку органу досудового розслідування та прокурора свідчить про наявність в діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки діяння, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, як повторність.
Відповідно до частини третьої статті 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.
Зі змісту неведеного законодавчого положення вбачається, що при здійсненні кримінально-правової оцінки суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, не можуть враховуватися відомості про попередні судимості і факт вчинення раніше кримінального правопорушення, відповідно суд вважає необґрунтованими твердження, яке міститься у клопотанні, щодо наявності в діях ОСОБА_4 ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 186 КК України та приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4 містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною другою статті 15, частиною першою статті 186 КК України, а саме закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна.
Отже, в ході судового розгляду встановлено, що суспільно небезпечне діяння, передбачене частиною другою статті 15, частиною першою статті 186 КК України мало місце і воно було вчинене ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №195 від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_4 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, страждав на шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, параноїдний синдром. На той час ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності він не виявляв. ОСОБА_4 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 на даний час страждає на шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, параноїдний синдром. За своїм психічним станом він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 за своїм психічним станом на даний час потребує призначення відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Частиною другою статті 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно частини другої статті 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру як госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Частиною третьою статі 94 КК України передбачено, що госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
Оскільки в ході судового розляду встановлено факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною другою статті 15, частиною першою статті 186 КК України в стані неосудності, і ОСОБА_4 потребує госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання.
При цьому суд відкидає як необгрунтовані і такі що протирічать висновкам судово-психіатричного експерта твердження захисника ОСОБА_4 про те, що його підзахисному має бути призначений такий вид примусових заходів медичного характеру як надання амбулаторної психіатричної допомоги.
На підставі частини девятої статті 100 КПК України після набрання ухвалою законної сили речовий доказ - книгу «Священне Євангеліє» з оправою з металу жовтого кольору залишити у володінні її власника Свято-Преображенського чоловічого монастиря

На підставі викладеного, керуючись статями 93, 94 Кримінального кодексу України, статтями 100, 371, 372, 392, 393, 395, 512, 513, 516 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати у кримінальному провадженні №0000248 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу і звичайним наглядом.

Речовий доказ книгу «Священне Євангеліє» з оправою з металу жовтого кольору залишити у володінні її власника Свято-Преображенського чоловічого монастиря.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та оголошено о 08 год. 45 хв. 06 січня 2017 року.