АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження №636/779/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1170/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/1170/17 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02 липня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.03.1990 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.2 ст.206 КК України на 2 роки позбавлення волі, підставі ст.46-1 КК України з відстрочкою від відбування покарання на 2 роки;

- 12.03.1995 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.3 ст.81, ст.17 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України рахувати засудженим умовно із іспитовим строком на 2 роки;

- 29.01.2002 року Апеляційним судом Харківської області за п.п. «а», «і» ст.93, ч.3 ст.142, ст.42, ч.2 ст.189, ч.3 ст.355 КК України на 15 років позбавлення вол з конфіскацією майна. 16.07.2014 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 10 днів,-

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Харківської області від 29.01.2002 року, та визначено остаточне покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Як установив суд, 09 лютого 2016 року близько 14 години 30 хвилин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) із квартири своєї колишньої співмешканки. Реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, ОСОБА_7 прийшов до квартири ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , та, використавши дублікат ключів, протиправно проник до її житла, де таємно заволодів газовим балоном з редуктором, вартістю 375,00 грн., що знаходився у коморі за вказаною адресою та належить потерпілій ОСОБА_9 , після чого, обернувши викрадене на свою користь, з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, застосування до нього незаконних методів слідства, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації його дій. Зазначив, що він на протязі останніх двох років проживав разом з потерпілою в цивільному шлюбі; балон він не викрадав, а лише забрав свої речі, оскільки посварився з потерпілою; до житла не проникав, а відімкнув двері за допомогою своїх ключів. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

У своїй апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Зазначив, що ОСОБА_7 не проникав до квартири, оскільки володів ключами від неї і мав до цього житла вільний доступ, а тому дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст.186 КоАП України, як самоуправство. Указав, що характеристику ОСОБА_7 склав слідчий, який був звільнений з органів МВС у зв`язку із знаходженням на службі у нетверезому стані. Вважає призначене обвинуваченому покарання занадто суворим, оскільки сума завданого збитку складає лише 375 грн. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зазначив, що ОСОБА_7 , раніше судимий за корисливі тяжкі злочини, звільнявся умовно-дострокового за попереднім вироком, щиро не покаявся офіційно не працює, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі та на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, призначити остаточне покарання - 5 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їхні апеляційні скарги, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та вважавшого вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з грудня 2015 року, після сварки, вона перестала проживати з ОСОБА_7 . У лютому 2016 року вона разом з сином поверталась додому і в під`їзді зустріла ОСОБА_7 , який почав знову сваритися. Задля уникнення сварки вони з сином покинули будинок і вона зателефонувала дільничному. По прибуттю дільничного інспектора вони зайшли у приміщення квартири та побачили, що замок комори зламаний і звідти зник газовий балон з редуктором та деякі інструменти. Балон вона купувала самостійно і ніяких коштів ОСОБА_7 не давав.

Свідок ОСОБА_10 надав аналогічні покази щодо обставин вчинення обвинуваченим крадіжки, зазначивши при цьому, що його мати купила газовий балон самостійно, в той час коли ОСОБА_7 відбував покарання за попереднім вироком.

За показаннями свідка ОСОБА_11 09 лютого 2016 року йому, як дільничному інспектору, зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила, що ОСОБА_7 , з яким вона на даний час не проживає разом, не пускає її у квартиру. Прибувши на місце виклику, він разом з ОСОБА_9 та її сином піднялися до квартири, де виявили, зламаний замок комори та зникнення звідки газового балону і редуктора.

З даних протоколу огляду місця події від 09.02.2016 року убачається, що за адресою АДРЕСА_2 , виявлено сліди деформації на дерев`яних дверях комори. (а.с. 8-13).

Свідок ОСОБА_12 , пояснив, що він, на прохання ОСОБА_7 , продав належний останньому, зі слів обвинуваченого, газовий балон ОСОБА_13 .

Як показав свідок ОСОБА_13 , 09 лютого 2016 року він купив у ОСОБА_14 газовий балон за 35 грн.

За даними протоколу огляду місця події від 10 лютого 2016 року, у цей день у домоволодінні ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено газовий балон червоного кольору з редуктором (а.с.44-49).

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання, потерпіла ОСОБА_10 в присутності понятих впізнала належний їй газовий балон, який обвинувачений таємно викрав за вищевказаних обставин і опосередковано через ОСОБА_12 продав ОСОБА_13 (а.с.29-33).

Згідно даним протоколу проведення слідчого експерименту від 27.02.2016 року ОСОБА_7 в умовах, що виключали будь-який вплив на нього, добровільно в присутності понятих та потерпілої ОСОБА_9 вказав час, місце, спосіб та показав механізм вчинення ним таємного викрадення належних потерпілій газового балону та редуктора (а.с.108-110).

Вартість викраденого обвинуваченим належних потерпілій ОСОБА_9 газового балону та редуктора, як про це зазначено у вироку, підтверджена висновками судово-товарознавчої експертизи.
Доводи скарг обвинуваченого та його захисника про відсутність в діянні ОСОБА_15 складу кримінального правопорушення з посиланням на те, що останній співмешкав разом з потерпілою у належному їй домоволодінні, мав від цього житла ключі і що газовий балон придбав саме ОСОБА_15 , є безпідставними.

За показаннями потерпілої ОСОБА_9 газовий балон вона придбала самостійно без допомоги обвинуваченого, а з грудня 2015 року вона перестала проживати з ОСОБА_7 і своєї згоди ОСОБА_7 на перебування у належній їй квартири вона не давала.
Ці показання підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 .

Доводам обвинуваченого та його захисника щодо спільного проживання обвинуваченого та потерпілою, суд дав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 саме проникнув до житла з метою таємного викрадення чужого майна, оскільки на момент вчинення злочину обвинувачений разом з ОСОБА_9 не проживав, згоди власника квартири на перебування в цьому житлі не отримував, для проникнення в квартиру використав наявний у нього дублікат ключів, а комору, де зберігався газовий балон, відкрив за допомогою викрутки, якою зламав навісний замок на дверях.
Ці узгоджені між собою та не викликаючі сумнівів у їх об`єктивності докази, які безперечно викривають ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, вказують на неспроможність доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про зворотне.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України.
Як слідує із матеріалів провадження під час досудового слідства ОСОБА_7 скарг чи заяв про застосування до нього фізичного і психічного насильства працівниками поліції не подавав, хоча не був позбавлений такої можливості.

До того ж суд першої інстанції не посилався у вироку на показання ОСОБА_7 , наданими ним слідчому на досудовому слідстві та не обґрунтовував ними своє судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів розцінює доводи апеляційної скарги обвинуваченого про застосування до нього на досудовому слідстві працівниками правоохоронних органів фізичного і психічного насильства, надуманими - як бажання ОСОБА_7 уникнути відповідальності за вчинене.

Доводи скарги обвинуваченого про надання свідком ОСОБА_10 показань під диктовку слідчого, є лише припущенням, вони нічим не обґрунтовані, а тому безпідставні.

Посилання у скарзі обвинуваченого доручення слідчого (а.с.34), як на підтвердження факту вчинення на нього фізичного і психічного впливу працівниками правоохоронних органів, також безпідставні.

Згідно цього процесуального рішення, слідчим було надане доручення на проведення оперативно- розшукових заходів для встановлення можливих свідків вчинення крадіжки майна, яке належить іншій особі громадянці ОСОБА_16 , вчиненої за іншою адресою (а.с.34).

Проаналізував суд та надав належну оцінку показанням потерпілої, наданими у судовому засіданні, в яких вона намагалася допомогти обвинуваченому, оскільки примирилася з ним, однак при цьому стверджувала, що газовий балон вона купувала самостійно, за свої кошти, оскільки в той час ОСОБА_7 перебував у місцях позбавлення волі і матеріально не допомагав їй у цьому.

Таким чином, передбачених ст.409 КПК України підстав для скасування чи зміни вироку судом першої інстанції не допущено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні злочини проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене покарання, за своїм розміром, є справедливим - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і підстав для призначення біль суворого чи більш м`якого, не вбачає.

З огляду на наведене доводи скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 липня 2016 року по 06 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: