Справа № 140/1674/14-к
Провадження №:1-кп/138/4/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2017 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
потерпілої ОСОБА_14 ,
потерпілих та цивільних позивачів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
обвинувачених: ОСОБА_18 ,
ОСОБА_19 ,
ОСОБА_20 ,
ОСОБА_21 ,
ОСОБА_22 ,
ОСОБА_23 ,
захисників: ОСОБА_24 ,
ОСОБА_25 ,
ОСОБА_26 ,
ОСОБА_27 ,
ОСОБА_28 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області об`єднані кримінальні провадженнях № 0000359 від 04 жовтня 2013 року та № 0000016 від 23.01.2014, по обвинуваченню:
1) ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, з середньою освітою, має одну неповнолітню дитину, раніше судимого:
-18.11.2010 Замостянським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України;
2) ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Димитрів Донецької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, з неповною середньою освітою, має неповнолітню дитину, раніше судимого:
-05.05.2000 Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.140, ст.46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку суду на 2 роки;
-30.04.2002 Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
-16.11.2003 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;
-06.03.2007 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ст. 391, 71 КК України до 1 року 5 днів позбавлення волі,

за ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.307, ч.2 ст.315, ч.2 ст.317 КК України;
3) ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Мазурівка, Чернівецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого,

за ч.2, ч.3 ст. 185, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.4 ст.187, ст. 198, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України;
4) ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, має неповнолітню дитину 2003 р.н., в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ч.2, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.317 КК України;
5) ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та жителя АДРЕСА_5 , українця, громадянина України, розлученого, має неповнолітню дитину 2014 р.н., не працюючого, з середньою спеціальною освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ч.3 ст.185 КК України;
6) ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с.Мазурівка, Чернівецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи загального захворювання (з серпня 2016 року, терміном на 1 рік) з середньою спеціальною освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Наприкінці грудня 2012 року біля 22:00 год. в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_20 , за попередньою змову з ОСОБА_22 на таємне викрадення чужого майна, зайшли на охоронювану територію ферми, яка розташована на околиці села та належить СФГ «Оріон», де в подальшому через розбиту шибку вікна, незаконно проникли всередину приміщення ферми, звідки таємно, навмисно викрали 50 м металевої стрічки гноєтранспортера, загальною вагою 105 кг, по ціні 1 грн 63 коп. за один кілограм брухту чорного металу, на загальну суму 171,15 грн., чим потерпілому було заподіяно матеріального збитку на вказану суму.

Дії ОСОБА_20 та ОСОБА_22 на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна - крадіжка, кваліфікуючими ознаками якої є крадіжка, вчинена за попередньою змовою, поєднана з проникненням в приміщення.
Суд вважає таку правову кваліфікацію дій обвинувачених правильною враховуючи таке.
Обвинувачений ОСОБА_22 свою вину у чиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК Україну по епізоду викрадення майна СФГ «Оріон» визнав в повному обсязі, пояснивши, що вдень, восени 2012 року, до нього прийшов в гості ОСОБА_20 . За городом ОСОБА_22 орали поля, куди він разом з ОСОБА_20 пішли збирати металолом. Вони підійшли до приміщення ферми, де раніше знаходилася тракторна бригада. Підійшовши до приміщення ферми, вони побачили, що там розбите вікно. В середині вони побачили металеву стрічку від транспортера. Тоді він з ОСОБА_20 вирішили викрасти стрічку і почали її діставати з ферми та складати в мішки. Взяли стрічки стільки, скільки змогли нести. Тобто по мішку, близько 40-50 кг кожен і понесли додому. Принесли додому до ОСОБА_22 і він сказав своїй сестрі, що назбирав металолом на полі. В подальшому металеву стрічку продав циганам, які приймали металобрухт по селі. Скільки грошей отримали за металобрухт не пам`ятає, а гроші розділили між собою. Також пояснив, що в скоєному він щиро кається. Шкоду він потерпілому не відшкодовував.

Обвинувачений ОСОБА_20 вину у чиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК Україну по епізоду викрадення майна СФГ «Оріон» визнав в повному обсязі, пояснивши, що вдень близько 16 год. 00 хв. восени 2012 року він прийшов до ОСОБА_22 і вони разом пішли в поле збирати металобрухт. Коли йшли через поле, то підійшли до приміщення ферми, де побачили відкрите вікно. Нагнулися через вікно і побачили металеву стрічку. Взяли метрів 50. Яка була вага точно не пам`ятає, близько 40-50 кг. Пізніше здали циганам, а гроші розподілили між собою. Зазначив, що в скоєному він щиро кається.

Вина обвинувачених у вчиненні даного злочину також підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 10.02.2014 з фототаблицями до нього, згідно якого в присутності двох понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 було оглянуто територію СФГ «Оріон». (а.с.196-202 т.16);

- протоколом огляду місця події від 05.03.2014 з фототаблицями до нього, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 в приміщенні, де зберігається зерно пшениці на території СФГ «Оріон» в с.Борівка Чернівецького району Вінницької області по вул.Дружби,136, було оглянуто та зважено металеву стрічку гноєтранспортера. Вага 1 метра металевої стрічки становила 2,1 кг (а.с.208-212 т.16);

- довідкою директора Могилів-Подільського цеху ПАТ «Поділлявторметал», з якої слідує, що вартість 1 кг. брухту чорних металів станом на грудень 2012 року становить 1 грн. 63 коп. (а.с.213 т.16).

За наслідками оцінки доказів суд встановив, що вага викраденого майна становила лише 105 кг, а не 355 кг, як зазначено в обвинувальному акті. Разом з тим, в обвинувальному акті також вказано про те, що довжина металевої стрічки, яку було викрадено становить 50 м і самі ж обвинувачені таку обставину підтвердили.

Таким чином, зважаючи на зміст довідки про вартість 1 кілограму брухту чорних металів, станом на грудень 2012 року, вартість викраденого майна становить 171,15 грн., тоді як мінімальна вартість майна для кваліфікації події, як злочину за ст. 185 КК України в 2012 році становила 107 грн. 30 коп. (0,2 податкової соціальної пільги).

Крім того, 03 жовтня 2013 року в с. Сокіл Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_20 достовірно знаючи про те, що напередодні ОСОБА_33 вчинив крадіжку акумуляторної батареї з домоволодіння ОСОБА_14 , навмисно, переслідуючи корисливі наміри, усвідомлюючи ту обставину, що акумуляторна батарея здобута злочинним шляхом, продав зазначену акумуляторну батарею ОСОБА_34 за грошові кошти в сумі 300,00 грн.

Такі дії ОСОБА_20 на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ст.198 КК України, тобто заздалегідь не обіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
Суд вважає таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого правильною враховуючи таке.
Обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні даного злочину визнав, зазначивши, що в скоєному він щиро кається.

Обвинувачений надав суду показання про те, що в жовтні 2013 він та ОСОБА_35 в с.Сокіл Чернівецького району Вінницької області, зупинились автомобілем біля магазину, щоб купити цигарки. Коли він повернувся з магазину до автомобіля то ОСОБА_36 уже біля машини не було. Згодом ОСОБА_37 повернувся та приніс якийсь акумулятор. В дорозі, приблизно через годину, ОСОБА_37 розповів йому як він викрав цей акумулятор. ОСОБА_20 знаючи, що акумулятор крадений, продав його ОСОБА_38 за 300,00 грн. ОСОБА_38 про те, що акумулятор крадений не розповідав.

Потерпіла ОСОБА_39 надала суду показання про те, що в осінній період 2013 року в неї з домоволодіння по АДРЕСА_3 було викрадено з автомобіля марки «ВАЗ» акумулятрону батарею. Потерпіла звернулася з заявою в міліцію про викрадення акумулятора. Через деякий час працівники міліції повідомили їй, що ОСОБА_20 продав акумуляторну батарею за 300,00 грн. ОСОБА_38 , який проживає в с.Сокіл Чернівецького району Вінницької області. Акумулятор їй повернуто, а тому претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_20 вона немає.

Свідок ОСОБА_40 надав суду показання про те, що з ОСОБА_20 вчився в одному училищі. В жовтні 2013 року до нього зателефонував ОСОБА_20 і запропонував придбати в нього акумулятор, сказав, що від його машини. Акумулятор ОСОБА_20 привіз на своєму автомобілі, витягнув з багажника. Акумулятор був білий з чорною кришкою. Купив його за 300,00 грн. у ОСОБА_20 . Через деякий час акамулятор забрали працівники міліції.

Свідок ОСОБА_41 в судовому засіданні надав показання, що в 2014 році він працював сторожем на тракторній бригаді в СТОВ «Соколянка». До нього на роботу приїхали працівники міліції, які зняли з трактора, на якому працював ОСОБА_40 , акумуляторну батарею. Працівники міліції повідомили ОСОБА_42 , що даний акумулятор крадений і вилучили його, про що склалися документи, які він підписав.

Вина обвинуваченого у вчиненні даного злочину також підтверджується вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 09.09.2014 з якого слідує, що ОСОБА_43 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу.Даним вироком встановлено, що 03.10.2013 біля 21 год. 00 хв. в с. Борівка, Чернівецького району, Вінницької області, ОСОБА_35 , шляхом вільного доступу, зайшов на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_6 та належить ОСОБА_14 де з під капоту автомобіля марки «ВАЗ-2107», таємно, навмисно викрав акумуляторну батарею марки «AMEGA», вартістю 605,00 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 матеріального збитку на вказану суму. Вирок суду набрав законної сили 10.10.2014 (Т.19, а. с. 180).

Крім того, на початку грудня 2013 року біля 21:00 год. в с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_18 , діючи повторно, за попередньою змовою, на таємне викрадення чужого майна з ОСОБА_21 , перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_7 , шляхом вільного доступу, діючи з прямим умислом, з-під капоту автомобіля марки «ГАЗ-2410», який належить ОСОБА_44 , таємно викрали акумуляторну батарею марки «ІСТА» вартістю 250,00 грн., чим заподіяли потерпілому ОСОБА_44 матеріального збитку на вказану суму.

Дії ОСОБА_18 та ОСОБА_21 на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна - крадіжка, кваліфікуючими ознаками якої є крадіжка вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Суд визнає доведеною вину ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна крадіжка, кваліфікуючими ознаками якої є крадіжка вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.

Суд визнає доведеною вину ОСОБА_21 у вчиненні злочину по даному епізоду за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна крадіжка, кваліфікуючою ознакою якої є лише крадіжка вчинена за попередньою змовою групою осіб. Зважаючи на час події по даному епізоду, таку ознаку, як вчинення злочину повторно суд вважає за необхідне виключити з кваліфікації дій даного обвинуваченого, оскільки доказів того, що до даної події він вчинив злочин за ст. 185 КК України, або будь-який із злочинів передбачених у примітці до даної норми, стороною обвинувачення, суду не надано.

Так, обвинувачений ОСОБА_21 свою вину у вчиненні даного злочину визнав. Надав показання про те, що в грудні 2013 року в вечірню пору доби він з ОСОБА_45 та ОСОБА_18 їхали в сусіднє село. В цей час в с.Моївка в їхньому автомобілі сіла акумуляторна батарея. Залишивши ОСОБА_46 сплячим на задньому сидінні автомобіля, він разом з ОСОБА_18 пішли шукати акумулятор. Він з ОСОБА_18 підійшли до незнайомого домоволодіння, де знаходився автомобіль марки «ВАЗ-2410». Вони зняли з того авто акумуляторну батарею і почали нести до свого автомобіля. Так, як акумулятор був важкий, вони зателефонували до ОСОБА_46 , щоб той допоміг принести їм акумулятор. Втрьох принесли акумулятор до свого авто, приєднали його, завели авто та поїхали далі. ОСОБА_47 не знав що вони викрали акумулятор. Потім, коли їхали додому, то розповіли ОСОБА_48 про це. Власника акумулятора не знали. Акумулятор продали в інший день за 200,00 грн. в м. Ямпіль невідомій особі. Зазначив, що в скоєному він щиро кається та те, що коли вчиняли крадіжку він був в нетверезому стані. Потерпілому хотів відшкодувати збитки, однак не застав його вдома, тому збитки так і не відшкодував.

Обвинувачений ОСОБА_18 в судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_49 визнав в повному обсязі. Надав суду показання про те, зокрема, що в грудні 2013 року, він разом з ОСОБА_21 , ОСОБА_50 та ОСОБА_45 їхали на автомобілі ОСОБА_21 . В цей час в їх авто в с.Моївка Чернівецького району, сів акумулятор, і вони вирішили його позичити у знайомого, який приймає металобрухт. ОСОБА_18 та ОСОБА_21 пішли шукати акумулятор, а ОСОБА_51 та ОСОБА_47 спали п`яні в автомобілі на задньому сидінні. Прийшовши до потерпілого на подвір`я, ОСОБА_18 з ОСОБА_21 почали стукати до нього у вікно, однак з будинку ніхто не вийшов. В цей час вони побачили на подвір`ї старий автомобіль марки «ГАЗ-2410» та за спільної згоди зняли акумулятор з тієї машини та пішли до своєї. ОСОБА_47 вийшов з машини і допомагав нести їм акумулятор, однак про крадіжку ОСОБА_48 відразу ніхто не розповів. Пізніше ОСОБА_18 та ОСОБА_21 розповіли ОСОБА_48 де взяли акумулятор. Через деякий час ОСОБА_18 сказали, що акумулятор продали, а за гроші купили бензин. Гроші за акумулятор ОСОБА_18 ніхто не давав. Також зазначив, що в скоєному він щиро кається.

Вина обвинувачених у вчиненні даного злочину також підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 10.02.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_52 та ОСОБА_53 оглянуто автомобіль марки «ГАЗ-2410», д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_54 . Даний автомобіль білого кольору, під капотом у нього відсутня акумуляторна батарея (а.с.220 т.16);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2014 з фототаблицями до нього, згідно якого ОСОБА_18 в присутності понятих ОСОБА_55 і ОСОБА_56 показує місце в с.Моївка, де стояв автомобіль, з якого було викрадено акумулятор (а.с.223-228 т.16);

- довідкою ПП ОСОБА_57 від 12.02.2014, згідно якої станом на грудень 2013 року, вартість бувшої у використанні акумуляторної батареї марки «ІСТА» становила 250,00 грн. (а.с.222 т.16).

- заявами ОСОБА_49 про залучення його до провадження як потерпілого та про вчинення злочину (Т.16, а.с.221, Т.17, а. с. 170).

Крім того, в період з кінця грудня 2013 - початок січня 2014 року, точної дати не встановлено, в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_18 , діючи повторно, за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна з ОСОБА_19 , попередня судимість за вчинення умисного злочину якого не була погашеною або знятою, а також з ОСОБА_21 , який в даному випадку уже діяв повторно, шляхом вільного доступу, зайшли на подвір`я домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_8 , яке належить ОСОБА_58 , де з автомобіля марки ВАЗ - 2104, таємно викрали три колеса до зазначеного автомобіля, по ціні 235,00 грн. за одне колесо, на загальну суму 705,00 грн. Такими діями потерпілому завдано матеріальний збиток на суму 705,00 грн.

Дії ОСОБА_18 , ОСОБА_21 по даному епізоду на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна - крадіжка, кваліфікуючими ознаками якої є крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_19 за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна - крадіжка, кваліфікуючою ознакою якої є крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Суд вважає таку правову кваліфікацію дій обвинуваченихо правильною враховуючи таке.
Обвинувачений ОСОБА_21 свою вину у вчиненні даного злочину визнав. Надав показання про те, що в грудні 2013 року, з ОСОБА_18 , в с. Борівка, в якому проживають самі обвинувачені, зайшли на одне подвір`я та з автомобіля ВАЗ-2104 викрали три колеса. Крали вночі разом з ОСОБА_18 , оскільки домовились викрасти колеса ввечері, ще перед подією. Задумали крадіжку разом. Про те, що в потерпілого на подвір`ї є автомобіль вони з ОСОБА_18 знали. Грошима від продажу поділився з ОСОБА_18 . Через тиждень він продав їх в селі, за 300,00 грн., ОСОБА_59 . Колеса повернули власнику ОСОБА_60 . Він викупив їх, і повернув потерпілому. Працівники міліції під час досудового розслідування вилучили колеса. ОСОБА_21 сам показав де вони знаходяться. ОСОБА_19 з ними не було і він не знав про цю подію. ОСОБА_19 зустріли вже після вчинення крадіжки. Про крадіжку не розповідали йому. До вечора цього дня він був у себе вдома, а потім у ОСОБА_18 вдома. До домоволодіння потерпілого їхали машиною ОСОБА_21 з ОСОБА_18 . Під`їхали, пішли до машини, зняли колеса, погрузили в багажник своєї машини і поїхали звідти. Також зазначив, що в скоєному він щиро кається, оскільки коли крали колеса та акумулятор в с. Моївка він був у нетверезому стані.

Обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у вчиненні даного злочину визнав. Надав показання про те, зокрема, що цю подію він точно не пам`ятає. В грудні 2013 року, в с. Борівка. ОСОБА_18 з ОСОБА_21 шукали колеса, необхідні для машини ОСОБА_21 . ОСОБА_61 здається був там, але точно не пам`ятає. Вони не домовлялись попередньо красти колеса. Вони просто їхали з ОСОБА_21 та ОСОБА_62 в с. Пилипи, і проїжджали біля будинку Благодарського і вирішили вкрасти колеса. Вони були п`яні. Це було ввечері. Те чи хазяїна не було, він не пам`ятає. Те, що їх може хтось застати, він не хвилювався. Колеса знімали за допомогою ключа. Крадіжку здійснювали вони з ОСОБА_21 . ОСОБА_61 крадіжку не вчиняв. Потім ОСОБА_18 змінив свої покази з приводу свого стану спяніння та зазначив, що він був в тверезому стані, бо був би в нетверезому, він би туди не дійшов. Зазначив, що в скоєному кається.

Обвинувачений ОСОБА_19 свою вину у вчиненні даного злочину не визнав. Надав показання про те, що ввечері, в грудні 2013 року, в с. Борівка зустрів хлопців, які їхали на машині ОСОБА_21 . Вони поїхали до магазину, але людей щось не було. Благодарського він знає. ОСОБА_19 залишився біля магазину, де стояла машина, метрів 15 від будинку Благодарського. Що планується крадіжка він не знав. ОСОБА_18 та ОСОБА_21 були нетверезі. ОСОБА_18 точно, а чи ОСОБА_21 був п`яний він не знає. ОСОБА_21 та ОСОБА_18 носили колеса до машини. Машина стояла за поворотом від будинку. ОСОБА_19 теж був в нетверезому стані. Потім ОСОБА_21 та ОСОБА_18 на другий чи третій день розповіли про крадіжку.

Свідок ОСОБА_63 в судовому засіданні надав суду показання про те, що ОСОБА_21 йому говорив, що хоче продати два колеса від автомобіля. Сусід ОСОБА_64 якраз хотів придбати бувші у використанні колеса, а тому він і сказав йому про це.

Вина обвинувачених у вчиненні даного злочину також підтверджується:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2014 з фототаблицями до нього, згідно якого ОСОБА_18 в присутності понятих ОСОБА_55 і ОСОБА_56 розповів, що в грудні 2013 року, він спільно з ОСОБА_21 та ОСОБА_19 вчинили крадіжку коліс у ОСОБА_65 , а в подальшому запропонував показати та показав, як з автомобіля ОСОБА_65 було викрадено 3 колеса (Т.16, а.с.223-228);

- протоколом огляду місця події від 09.02.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_66 та ОСОБА_67 оглянули домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_8 , яке належить ОСОБА_68 . На подвір`ї даного домоволодіння знаходиться автомобіль марки «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору. Під час огляду даного автомобіля встановлено відсутність всіх чотирьох коліс. Як пояснив власник автомобіля ОСОБА_69 два колеса з лівої сторони він зняв. При огляді багажного відділення даного автомобіля встановлено відсутність запасного колеса (а.с.232 т.16);

- довідкою ПП ОСОБА_70 від 12.02.2014 про те, що станом на грудень 2013 року вартість бувшого у використанні колісного диска до автомобіля ВАЗ-2104, становила 85,00 грн. (а.с.234 т.16), а вартість бувшої у використанні автомобільної покришки марки «Капітан-Росава» 175/70 становила 150,00 грн. (а.с.235 т.16);

- протоколом огляду місця події від 11.02.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_71 оглянуто домоволодіння ОСОБА_72 . На території даного домоволодіння розташований гараж, в якому знаходиться автомобіль марки ВАЗ-2106. Під даним автомобілем розташована ремонтна яма, в якій знаходилися колеса, які були вилучені працівниками міліції (а.с.237 т.16);

- протоколом огляду місця події від 11.02.2014 згідно якого, в присутності понятих ОСОБА_71 та ОСОБА_73 оглянуто домоволодіння ОСОБА_74 , а саме гараж, в якому знаходиться автомобіль марки ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_3 , належний ОСОБА_21 Праве колесо даного автомобіля ОСОБА_21 добровільно видав працівникам міліції (а.с.239 т.16).

Також суду надано дві заяви ОСОБА_65 про залучення його до провадження, як потерпілого, датовану 09.02.2014, а також про те, що він не має претензій будь-якого характеру до ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (Т.16, а.с.233,242).

Суд вважає, що вина ОСОБА_19 по даному епізоду доведена протоколом слідчого експерименту. На спростування такого доказу, крім заперечення факту співучасті ОСОБА_19 у вчинені злочину, сторона захисту не надала суду жодних доказів.

Крім того, суд звертає увагу на суттєві розбіжності в показаннях самих обвинувачених по даному епізоду, що стосується участі ОСОБА_19 в даній події, зокрема, з приводу моменту їх зустрічі та безпосередніх дій ОСОБА_19 .

Так, обвинувачений ОСОБА_21 зазначив, що ОСОБА_19 до та під час вчинення крадіжки не було, його зустріли по дорозі коли поверталися після вчинення крадіжки.

Обвинувачений ОСОБА_18 зазначив, що ОСОБА_19 під час скоєння крадіжки з ними не було, а потім, що він їхав з ними в автомобілі.

Тоді, як сам ОСОБА_19 повідомляє, що ввечері, в грудні 2013 року, в с. Борівка зустрів хлопців, які їхали на машині ОСОБА_21 . Вони поїхали до магазину, але людей щось не було. Благодарського він знає. ОСОБА_19 залишився біля магазину, де стояла машина, метрів 15 від будинку Благодарського. ОСОБА_18 та ОСОБА_21 були нетверезі. ОСОБА_18 точно, а чи ОСОБА_21 був п`яний він не знає. ОСОБА_21 та ОСОБА_18 носили колеса до машини. Машина стояла за поворотом від будинку. ОСОБА_19 теж був в нетверезому стані.

Тобто, ОСОБА_21 вказує про зустріч з ОСОБА_19 уже після вчинення злочину, ОСОБА_18 взагалі заперечує присутність ОСОБА_19 , а сам ОСОБА_19 вказує, що зустрів ОСОБА_21 та ОСОБА_18 саме до вчинення злочину та, те, що він очікував їх біля автомобіля, до якого вони приносили викрадені колеса і що їх машина стояла метрів 15 від дому потерпілого.

ОСОБА_21 зазначав про свій стан сп`яніння так, як і ОСОБА_19 про свій. Також ОСОБА_19 стверджував факт, що і ОСОБА_18 був в нетверезому стані. Сам же ОСОБА_75 спочатку зазначивши, що усі були п`яні, потім змінив такі показання та вказав, що той стан в якому він був він вважає тверезим, бо в іншому випадку він би не дійшов до будинку потерпілого.

Суд вважає вказані вище показання обвинувачених з приводу того, що ОСОБА_19 не брав співучасть у вчинені даного злочину такими, що надані з метою сприяння уникненню кримінальної відповідальності ОСОБА_19 .

Крім того, на початку січня 2014 року в с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , діючи повторно, за попередньою змовою щодо таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проникли на територію будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_9 , яке належить ОСОБА_76 . Витягнувши скло з вікна будинку, ОСОБА_18 незаконно проник в приміщення будинку, звідки вони таємно викрали старі книги релігійного змісту, серед який були книги «Євангеліє» та «Псалтир» по ціні 600,00 грн. кожна, на загальну суму 1200,00 грн. ОСОБА_19 перебував зовні будинку і ОСОБА_18 передавав йому через вікно викрадені речі. В подальшому викраденим обвинувачені розпорядились на власний розсуд. Такими діями потерпілій ОСОБА_77 завдано матеріального збитку на вказану вище суму.

Дії ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в приміщення і суд вважає таку правову кваліфікацію правильною.
Так, обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у вчиненні даного злочину визнав. Надав показання про те, зокрема, що в січні 2014 року вони втрьох, а саме він, ОСОБА_19 та ОСОБА_47 йшли по селу Борівка Чернівецького району Вінницької області. Всі перебували в стані алкогольного сп`яніння. Проходячи повз будинок, в якому ніхто не жив, він з ОСОБА_19 вирішили здійснити крадіжку. Він з ОСОБА_19 пішли вперід і зайшли на подвір`я, а ОСОБА_47 залишився позаду. Підійшовши до будинку вони вдвох зняли вікно. Він заліз в середину буднику через вікно, а ОСОБА_19 залишився біля будинку. Він знайшов біля ліжка якісь релігійні книги, їх було 4 чи 5, а можливо і більше, він точно не пам`ятає. Далі через вікно він передав ці книги ОСОБА_19 , виліз з хати і вони залишили подвір`я. Що сталося з книгами в подальшому він не знає. Все відбувалось спонтанно, ролі між собою ОСОБА_18 з ОСОБА_19 не розподіляли. Під час скоєння крадіжки ОСОБА_46 з ними не було.

Також зазначив, що в потерпілої він просив вибачення, оскільки в скоєному він щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_19 свою вину у вчиненні даного злочину визнав. Надав показання про те, що в січні 2014 року вони в трьох, він, ОСОБА_19 та ОСОБА_47 йшли по селу Борівка Чернівецького району Вінницької області. Всі перебували в стані алкогольного сп`яніння. Проходячи повз будинок, який належить ОСОБА_77 і в якому ніхто не проживав, він з ОСОБА_18 вирішили здійснити крадіжку. Залишивши ОСОБА_46 позаду себе, він з ОСОБА_18 пішли вперід і зайшли на подвір`я. Підійшовши до будинку, вдвох зняли вікно. ОСОБА_18 заліз в середину буднику через вікно, а ОСОБА_19 залишився біля будинку. ОСОБА_18 знайшов там релігійні книги, які через вікно передав ОСОБА_19 . ОСОБА_18 потім виліз з хати, і вони пішли з подвір`я. Книги після крадіжки він викинув, так як вони не становили ніякої матеріальної цінності. ОСОБА_46 під час скоєння крадіжки з ними не було.

Також зазначив, що він в потерпілої просили вибачення, оскільки в скоєному щиро кається.

Вина обвинувачених у вчиненні даного злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 09.02.2014, згідно якого ОСОБА_77 звернулася з заявою про те, що в період з грудня 2013 року по кінець січня 2014 невідомі особи викрали з її будинку 7 релігійних книг, серед яких були «Євангеліє» та «Псалтир». Шкоду заявник оцінює в 2000,00 грн. (а.с.215 т.16);

- довідкою директора краєзнавчого музею №63 від 13.02.2014 про те, що орієнтовна вартість книг «Псалтир» та «Євангеліє» може складати 600,00 грн. за кожну книгу (а.с.217 т.16);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2014 та фототаблицями до нього, згідно якого ОСОБА_18 в присутності понятих ОСОБА_55 і ОСОБА_56 показав, як він зайшов на подвір`я ОСОБА_77 та проникав до будинку, і викрав книги (Т.16, а.с.223-228).

Крім того, в період з 16 по 18 січня 2014 року, точної дати та часу не встановлено, у вечірній час, в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , діючи повторно, за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проникли на подвір`я господарства АДРЕСА_10 , де знаходився автомобіль марки ВАЗ 2101, що належить ОСОБА_78 . Діючи з прямим умислом, таємно викрали 10 л бензину марки А - 92, по ціні 10, 41 грн. за один літр бензину, на загальну суму 104,1 грн. та акумуляторну батарею марки «Форса», вартістю 250,00 грн., чим заподіяли потерпілому ОСОБА_79 матеріального збитку на загальну суму 354, 10 грн.

Дії ОСОБА_20 та ОСОБА_18 на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна - крадіжка, кваліфікуючими ознаками якої є крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Суд вважає таку правову кваліфікацію дій обвинувачених правильною враховуючи таке.
Обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні даного злочину визнав та зазначив, що в скоєному щиро розкаюється.

Обвинувачений надав суду показання про те, що в січні 2014 року він з ОСОБА_18 зайшли на подвір`я ОСОБА_80 , яке розташоване в с.Борівка Чернівецького району. На подвір`ї стояв автомобіль марки ВАЗ-2101, з якого вони зняли акумулятор та зцідили 10 літрів бензину. Бензин залили в авто та відповідно витратили, а акумуляторну батарею сховали. Згодом акумулятор добровільно видали працівникам міліції, а ті повернули його потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у вчиненні даного злочину визнав. Надав показання аналогічні до показань обвинуваченого ОСОБА_20 , якими фактично підтвердив встановлені судом обставини щодо цього епізоду. Також зазначив, що акумулятор він з ОСОБА_20 добровільно віддали працівникам міліції та те, що в скоєному він щиро розкаюється.

Вина обвинувачених у вчиненні даного злочину також підтверджується:

- заявою ОСОБА_80 від 31.01.2014, в якій він просить прийняти міри до невідомих осіб, які з 17 на 18 січня 2014 року, перебуваючи на його подвір`ї за адресою: АДРЕСА_10 , скоїли крадіжку із його автомобіля марки «ВАЗ-2103» акумуляторної батареї марки «Форса», монолітного набору інструменту і 10 літрів бензину марки А-92, чим завдали йому матеріального збитку на суму 800,00 грн. (а.с.180 т.16). Саме на підставі цієї заяви 01.02.2014 було внесено відомості до ЄРДР за №40000023 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування. Дана обставина підтверджується відповідним витягом (а.с.179 т.16). В подальшому, 03.02.2014, ОСОБА_81 також подав заяву про залучення його, як потерпілого по даному кримінальному провадженню (а.с.183 т.16);

- протоколом огляду місця події від 03.02.2014, згідно якого, було проведено огляд домоволодіння АДРЕСА_10 . На подвір`ї даного домоволодіння розташований автомобіль марки «ВАЗ-2103» д.н.з. НОМЕР_4 , 1985 року випуску. При огляді автомобіля встановлено, що на замку передніх лівих дверей спостерігаються пошкодження, у виді «розкурочення» його внутрішнього циліндричного механізму (а.с.182 т.16). Огляд проведено на підставі заяви ОСОБА_80 (Т.16, а.с. 181);

- довідкою ФОП ОСОБА_57 про те, що вартість б/у акумуляторної батареї марки «Форс», станом на січень 2014 року, становить 250,00 грн. (а.с.184 т.16);

- роздруківкою з мережі інтернет, згідно якої середня вартість бензину марки А-92 на території України становить 10,41 грн. (а.с.185-187 т.16);

- протоколом проведення слідчих експериментів від 04.02.2014, згідно яких в присутності понятих ОСОБА_82 та ОСОБА_83 , підозрювані ОСОБА_18 та ОСОБА_20 розповіли і показали, як вони спільно в середині січня 2014 року скоїли крадіжку з домоволодіння ОСОБА_80 10 л. бензину та акумулятора, який вони сховали по АДРЕСА_1 (а.с.188-189 т.16).
Крім того, згідно того ж обвинувального акту складеного 16.04.2014, ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину за ч.1 ст.317 КК України, тобто надання приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу за обставин, що в грудні 2013 року в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_20 , діючи умисно, протиправно, реалізовуючи злочинну мету, перебуваючи в приміщенні гаражу, власного домоволодіння АДРЕСА_3 , пригостив шляхом куріння наркотичного засобу, канабісу, ОСОБА_18 , тобто надав останньому приміщення гаражу для незаконного вживання наркотичного засобу.

Обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.317 КК України не визнав.

Надав суду показання про те, що він ніколи, в тому числі і в грудні 2013 року, не надавав приміщення гаражу, який знаходиться на території будинковолодіння де він проживає, а саме АДРЕСА_3 , ОСОБА_18 для вживання наркотичних засобів. Також зазначив, що при обшуках він присутній не був, а тому працівники міліції йому не показували, що вилучалося.

Сторона обвинувачення не заявляла клопотання про допит ОСОБА_18 , як свідка по даному епізоду.

На запитання суду ОСОБА_18 категорично заперечував ту обставину, що ОСОБА_20 надавав йому приміщення для вживання наркотичного засобу.

Допитаний за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_84 в судовому засіданні надав показання про те, що він дійсно був присутній при проведенні обшуку в грудні 2014 року в с.Борівка Чернівецького району. Він знаходився в будинку, оскільки було холодно, а працівники міліції принесли в хату, зокрема, пакет з сухою подрібненою рослиною, порізані поліетиленові пляшки, і повідомили що все це вони знайшли. Все що було знайдено при обшуку, працівники міліції вилучили і помістили в пакети, де поняті поставили свої підписи. Він детальніше не пам`ятає, оскільки неодноразово запрошувався працівниками міліції бути понятим.

На підтвердження події злочину та вини обвинуваченого ОСОБА_20 у його вчиненні сторона обвинувачення надала суду:

- протокол обшуку від 10.02.2014, згідно якого в приміщенні гаражу, що розташований по АДРЕСА_3 , при проведені обшуку виявлено, зокрема, поліпропіленова пляшка ємкістю 0,5 л., прозора, на поверхні якої знаходиться етикетка з надписом «ФРУТС» оранж 0,5 л. напій безалкогольний». У пляшки відсутня горловина, у верхній частині пляшки в ділянці горловини знаходиться корок, в якому знаходиться металевий наперсток який має три отвори. В середині пляшки та наперсткові спостерігається нашарування кіптяви темно-коричневого та чорного кольору. Поліпропіленова пляшка ємкістю 1 л. зеленого кольору, на якій спостерігається етикетка з надписом «Перше пиво України» 1 л. У верхній частині пляшки спостерігається відсутність горловини. Поліпропіленова пляшка, прозора, деформована шляхом зжаття та скручування. В середині пляшки міститься фольга. Також, виявлено фрагмент паперу згорнутий (складений) в середині якого знаходиться речовина рослинного походження у подрібненому та висушеному стані, яка за зовнішніми ознаками та специфічним запахом схожа на рослини коноплі. Об`єм або вага такої речовини в протоколі не вказані. В протоколі вказано, що обшук проводився в присутності двох понятих ОСОБА_85 та ОСОБА_86 , а також за участю ОСОБА_87 , якій в день обшуку було вручено копію ухвали слідчого судді (Т.17, а.с.35-36);

- висновок експерта №153 від 13.02.2014 з доданими фототаблицями (Т.19, а.с. 172-179), відповідно до висновку якого, зокрема:

1) надана на експертизу речовина рослинного походження, яка згідно тексту постанови, вилучена із приміщення гаража, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою, у перерахунку на висушену речовину, 18,97 г.

2) надане на експертизу нашарування речовин темного кольору, яке знаходиться на поверхнях двох фрагментів пластикових пляшок із відсутнім нижніми частинами, на поверхні фрагменту фольгового паперу, та на поверхні гофрованого металевого наперстка, містить небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою, у перерахунку на суху речовину, 0,244 г (об`єкт 2 - 0,030 г + об`єкт 3 0,214 г).

- витяг з ЄРДР № 0000037 з якого слідує, що відомості по даному епізоду були внесені до реєстру 09.02.2014 на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення, у тому числі під час досудового розслідування. У витягу вказано, що подія злочину мала місце ще в грудні 2013 та те, що саме ОСОБА_20 надав приміщення гаражу власного домоволодіння для вживання наркотичного засобу канабісу, шляхом куріння через пристрій виготовлений із пластикових пляшок ОСОБА_18 (Т.17, а. с. 33).

Разом з тим, з аналізу змісту положень ст. 84,91,93, 99 КПК України слідує, що такий документ не є доказом.

В ухвалі слідчого судді від 04.02.2014, на підставі якої і проводився обшук, зазначено, що такий дозвіл надавався з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_19 , як співучасника скоєння кримінального правопорушення за ч.3 ст. 187 КК України та з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення саме за ч.3 ст. 187 КК України, відшукання знаряддя такого правопорушення та майна яке було здобуте у результаті його вчинення (Т. 17, а. с. 34).

Так, згідно ч.7 ст. 236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, однак сам по собі протокол обшуку в якому зафіксовано виявлення та вилучення речовини, яка відповідно до висновку експерта є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, а також речей на яких є нашарування екстракту такого засобу, за відсутності інших доказів, не свідчить про подію такого злочину, як надання приміщення з метою вживання наркотичних засобів та про те, що саме обвинувачений ОСОБА_20 винен у вчиненні такого злочину.

Крім того, як слідує з обвинувальних актів та довідок про склад сім`ї №422 від 04.02.2014 та №1101 від 17.05.2017, виданих виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . До складу сім`ї входить мати ОСОБА_88 , яка є власником будинку (Т.4, а. с. 80, Т.19, а. с. 183). Також, як слідує з самого протоколу обшуку, його було проведено за участю ОСОБА_87 , якій було вручено копію ухвали слідчого судді.

Тобто, за адресою місця проведення обшуку проживав не один обвинувачений ОСОБА_20 .

Жодних інших доказів, крім вказаних вище, на підтвердження події такого злочину, те що вона мала місце в грудні 2013 року, а також вини саме обвинуваченого ОСОБА_20 у його вчиненні, стороною обвинувачення суду надано не було.

Сам обвинувачений та його захисник заперечували подію такого злочину під час всього судового розгляду.

Крім того, показання свідка ОСОБА_86 з приводу того, що він як понятий не був присутній при безпосередньому виявленні в приміщенні гаражу вказаних в протоколі речей, оскільки перебував в будинку, та відсутність доказів, які б давали суду підстави не брати до уваги такі показання свідка, ставить під сумнів результати такої слідчої дії.

За правилом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, безпосередньо дослідивши зазначені докази, оцінивши всі обставини справи, зважаючи на положення ст.62 Конституції України та ч.1 ст. 317 КК України прийшов до переконання, що зазначені докази у справі є не достатніми для підтвердження події такого злочину та вини обвинуваченого у його вчинені, а відтак в силу дії ч. 1 ст. 373 КПК України по даному епізоду обвинуваченого слід виправдати.
Крім того, ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичного засобу за обставин, що в грудні 2013 року в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_20 , незаконно придбав, зірвавши біля тваринної ферми рослини коноплі, які в подальшому переніс в приміщення гаражу власного домоволодіння АДРЕСА_3 , де незаконно зберігав рослини коноплі, які відповідно до висновку експерта № 153 від 13 лютого 2014 року відносяться до особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісом, масою, у перерахунку на висушену речовину 18, 97 г, з метою збуту.

Обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України не визнав, суду пояснив, що йому не відомо звідки узялися наркотики в гаражі домоволодіння де він проживав. Під час проведення обшуків він присутній не був, оскільки перебував під вартою. Після обшуку до нього в камеру прийшли працівники міліції, принесли папери, які він не читаючи підписав, оскільки працівники міліції застосовували відносно нього фізичне насильство. Також допитували його без захисника, не зважаючи на те, що він просив залучити захисника. З приводу незаконних дій працівників міліції він звертався з скаргами до прокуратури, однак результату це не дало.

Як уже зазначалось вище допитаний за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_84 в судовому засіданні надав суду показання, що він дійсно був присутній при проведенні обшуку в грудні 2014 року в с.Борівка Чернівецького району. Він знаходився в будинку, оскільки було холодно, а працівники міліції принесли в хату, зокрема, пакет з сухою подрібненою рослиною, порізані поліетиленові пляшки, і повідомили що все це вони знайшли. Все що було знайдено при обшуку, працівники міліції вилучили і помістили в пакети, де поняті поставили свої підписи. Він детальніше не пам`ятає, оскільки неодноразово запрошувався працівниками міліції бути понятим.

На підтвердження події злочину та вини обвинуваченого ОСОБА_20 у його вчиненні сторона обвинувачення надала суду:

- протокол обшуку від 10.02.2014, згідно якого в приміщенні гаражу, що розташований по АДРЕСА_3 , при проведені обшуку виявлено, зокрема, поліпропіленова пляшка ємкістю 0,5 л., прозора, на поверхні якої знаходиться етикетка з надписом «ФРУТС» оранж 0,5 л. напій безалкогольний». У пляшки відсутня горловина, у верхній частині пляшки в ділянці горловини знаходиться корок, в якому знаходиться металевий наперсток який має три отвори. В середині пляшки та наперсткові спостерігається нашарування кіптяви темно-коричневого та чорного кольору. Поліпропіленова пляшка ємкістю 1 л. зеленого кольору, на якій спостерігається етикетка з надписом «Перше пиво України» 1 л. У верхній частині пляшки спостерігається відсутність горловини. Поліпропіленова пляшка, прозора, деформована шляхом зжаття та скручування. В середині пляшки міститься фольга. Також, виявлено фрагмент паперу згорнутий (складений) в середині якого знаходиться речовина рослинного походження у подрібненому та висушеному стані, яка за зовнішніми ознаками та специфічним запахом схожа на рослини коноплі. Об`єм або вага такої речовини в протоколі не вказані. В протоколі вказано, що обшук проводився в присутності двох понятих ОСОБА_85 та ОСОБА_86 , а також за участю ОСОБА_87 , якій в день обшуку було вручено копію ухвали слідчого судді (Т.17, а.с.35,36);

- висновок експерта №153 від 13.02.2014 з доданими фототаблицями (Т.19, а.с. 172-179), відповідно до якого, зокрема:

1) надана на експертизу речовина рослинного походження, яка згідно тексту постанови, вилучена із приміщення гаражу, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою, у перерахунку на висушену речовину, 18,97 г.

2) надане на експертизу нашарування речовин темного кольору, яке знаходиться на поверхнях двох фрагментів пластикових пляшок із відсутнім нижніми частинами, на поверхні фрагменту фольгового паперу, та на поверхні гофрованого металевого наперстка, містить небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою, у перерахунку на суху речовину, 0,244 г (об`єкт 2-0,030 г + об`єкт 3 0,214 г).

Як слідує з витягу з ЄРДР № 0000043 по даному епізоду відомості про такий злочин були внесені до реєстру 12.02.2014, з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 309 КК України, на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення, у тому числі під час досудового розслідування. У витягу вказано, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 23.01.2014, під час проведення санкціонованого обшуку в домоволодінні ОСОБА_20 , в підсобному приміщенні було виявлено речовину рослинного походження частково подрібнену сіро-зеленого кольору із специфічним запахом, схожу на рослини коноплі вагою біля 7 г (Т.19, а. с. 171).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного вище висновку експерта, який надавався в межах саме цього провадження, надана на експертизу речовина рослинного походження, яка згідно тексту постанови, вилучена із приміщення гаражу, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою, у перерахунку на висушену речовину, 18,97 г.

Таким чином, відсутність в протоколі обшуку зазначень про об`єм чи вагу вилученої речовини, зміст фабули витягу з ЄРЄД по даному провадженню з приводу ваги вилученої речовини, а саме біля 7 г, а також зміст висновку експерта з приводу ваги речовини, яку було надано на дослідження, а саме 18.97 г, викликають сумніви з приводу дійсного об`єму речовини про яку вказано в обвинувальному акті.

Як уже зазначалось вище в ухвалі слідчого судді від 04.02.2014, на підставі якої і проводився обшук, зазначено, що такий дозвіл надавався з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_19 , як співучасника скоєння кримінального правопорушення за ч.3 ст. 187 КК України та з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення саме за ч.3 ст. 187 КК України, відшукання знаряддя такого правопорушення та майна яке було здобуте у результаті його вчинення (Т. 17, а. с. 34).

Суд уже вказував вище, що відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, однак, як і по епізоду за ч.1 ст. 317 КК України, сам по собі протокол обшуку в якому зафіксовано виявлення та вилучення речовини, яка відповідно до висновку експерта є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, а також речей на яких є нашарування екстракту такого засобу, за відсутності інших доказів, не свідчить про подію такого злочину, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичного засобу та про те, що саме обвинувачений ОСОБА_20 винен у вчиненні такого злочину.

Крім того суд уже звертав увагу на те, що як слідує з обвинувальних актів та довідок про склад сім`ї №422 від 04.02.2014 та №1101 від 17.05.2017, виданих виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . До складу сім`ї входить мати ОСОБА_88 , яка є власником будинку (Т.4, а. с. 80, Т.19, а. с. 183). Також, як слідує з самого протоколу обшуку, його було проведено за участю ОСОБА_87 , якій було вручено копію ухвали слідчого судді.

Тобто, за адресою місця проведення обшуку проживав не один обвинувачений ОСОБА_20 .

Жодних інших доказів, крім вказаних вище, на підтвердження події такого злочину та вини саме обвинуваченого ОСОБА_20 у його вчиненні стороною обвинувачення суду надано не було. Як уже зазначалось вище, сторона обвинувачення не довела подію злочину за ч.1 ст. 317 КК України в якому обвинувачується ОСОБА_20 .

Факт події даного злочину також заперечувався обвинуваченим та його захисником в ході всього судового розгляду.

Крім того, суд також звертав увагу і на те, що показання свідка ОСОБА_86 з приводу того, що він як понятий не був присутній при безпосередньому виявленні в приміщенні гаражу вказаних в протоколі речей, оскільки він перебував в будинку, та відсутність доказів, які б давали суду підстави не брати до уваги такі показання ставить під сумнів результати такої слідчої дії.

За правилом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, безпосередньо дослідивши зазначені докази, оцінивши всі обставини справи, зважаючи на положення ст.62 Конституції України та ч.2 ст. 307 КК України прийшов до переконання, що зазначені докази у справі є не достатніми для підтвердження події такого злочину та вини обвинуваченого ОСОБА_20 у його вчинені, а відтак в силу дії ч. 1 ст. 373 КПК України по даному епізоду обвинуваченого слід виправдати.
Також, ОСОБА_18 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.1 ст.263 КК України, тобто зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за обставин, що влітку 2013 року в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_18 , під час ремонтних робіт за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , знайшов одноствольну мисливську рушницю, з якої вирішив виготовити обріз мисливської рушниці, після чого обрізав ствол та приклад рушниці та незаконно зберігав виготовлений обріз в підсобному приміщенні власного домоволодіння. 10 лютого 2014 року в с. Борівка Чернівецького району під час санкціонованого обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 , працівниками міліції було вилучено виготовлений ОСОБА_18 обріз мисливської одноствольної рушниці, який відповідно до висновку судово-балістичної експертизи №62-Б (від 13 лютого 2014 року є нестандартною вогнепальною зброєю, яка перероблена саморобним способом із деталей мисливської рушниці 16 калібру моделі «ИЖ - К», 1956 року виготовлення, виробництва СРСР, шляхом укорочення ствола до залишкової довжини 317 мм та відпилюванням (укорочення ложе). Даний обріз придатний для проведення пострілів мисливськими патронами 16 калібру.

Обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не визнав. Надав суду показання про те, що в нього не було ніякого обрізу мисливської одноствольної рушниці, і особисто в нього нічого не вилучали. Під час обшуку, який проводили за місцем його проживання працівники міліції знайшли мабуть не рушницю, а пугач, який у нього був ще в дитинстві. Пугач - це кусок дошки прикрученої до металевої труби, яку набивають сіркою, який стріляє феєрверком. Під час обшуку він присутній не був. З 31.01.2014 він перебуває під вартою, і в будинку де він проживав ніхто з того часу не проживає.

На підтвердження події злочину та вини обвинуваченого ОСОБА_18 у його вчиненні сторона обвинувачення надала суду:
- протокол обшуку від 10.02.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_89 та ОСОБА_83 , у присутності ОСОБА_90 , якій було вручено копію ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_18 , а саме в домоволодінні АДРЕСА_2 . В ході проведення обшуку в сараї господарства, зокрема, на землі було виявлено в тканині предмет схожий на обріз мисливської рушниці (а.с.245-247 т.16). Такий обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 10.02.2014 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_18 (Т.16, а.с.244);

- висновок судово-балістичної експертизи №62-Б від 13.02.2017, згідно якого обріз мисливської одноствольної рушниці, вилучений 10 лютого 2014 року під час санкціонованого обшуку в домоволодінні ОСОБА_18 є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю. Він перероблений саморобним способом із деталей мисливської рушниці 16 калібру, моделі «ИЖ-К», 1956 року виготовлення, виробництва СРСР, шляхом укорочення ствола до залишкової довжини 317 мм та відпилюванням (вкорочення) ложе (Т.17, а.с.2-5);

- витяг з кримінального провадження №0000034 від 09.02.2014 з якого слідує, що відомості про подію були внесені до ЄРДР 09.02.2014 на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення, у тому числі під час досудового розслідування. Відповідно до фабули влітку 2013 року в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_18 знайшов в підсобному приміщенні одноствольну мисливську рушницю, після чого за допомогою пилки відрізав приклад та ствол, таким чином виготовивши обріз мисливської рушниці, який залишив за місцем свого проживання (а.с.243 т.16).

Разом з тим, такий документ як витяг з ЄРДР не є доказом в розумінні ст. 84,91,93, 99 КПК України, а є лише документом, який підтверджує, крім іншого, дату, факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, а також джерело інформації про подію.

Свідок ОСОБА_91 в судовому засіданні надала суду показання про те, зокрема, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_18 . В кінці січня 2014 року о 23 год. 00 хв. їй зателефонували працівники міліції, і повідомили, що її син ОСОБА_18 затриманий і йому необхідно привезти теплі речі. Після чого в її домоволодінні було проведено п`ять разів обшуки. При першому обшуку було п`ять машин міліції. Другого разу нічого не знайшли. У третій раз пішли в кухню, а свідок із слідчим Краковецьким пішла в сарай. Під час третього обшуку, в сараї знайшли бочку. З під бочки в червоній ганчірці знайшли трошки «трави». Обшуки проводились з інтервалом двох-трьох днів. З «травою» був «обріз», тобто вогнепальна зброя. Було два понятих, чоловік і жінка. Двадцять п`ять чоловік проводило обшук. Перший і другий раз при обшуку нічого не знайшли, перший раз прийшли з «бумагою», другий раз ні. Під час третього обшуку вона зайшла в сарай тільки із слідчим Краковецьким. Сарай без вікон та дверей. Просто накритий сарай, як шалаш. Працівник міліції ОСОБА_92 цілеспрямовано повів в сарай, де сказав, щоб прибрали бочку. Зазначила, що багато разів там ходила, бо там запаси дров. Під час перших обшуків міліція багато раз там в сараї ходила. В останнє, був ОСОБА_93 , заступник начальника міліції ОСОБА_94 , (всього три чоловіка) прийшли в вечірній час. Міліціонери написали «бумагу», а свідок її підписала. Думає, що вони знали відразу куди йти. Чоловік понятий не був присутній при обшуку сараю, чоловік-понятий був в літній кухні. Вона не бачила, що її син вживав наркотики. «Трава» і обріз були разом в ганчірці червоній замотані. Ганчірка була між бочкою і тином. Бочку відхиляла за вказівкою міліціонера бо була ніч, але ганчірку було видно й без того, щоб відхилити бочку. Перший раз при обшуку їй пред`являли документи, ухвалу судді Суперсона. Вдруге «бумаги» уже не було. Втретє щось підписувала. Зазначила, що часто заходила в сарай.

Свідок ОСОБА_95 в судовому засіданні надав суду показання про те, зокрема, що ОСОБА_18 це його пасинок. Він особисто проживає не з ним, а на АДРЕСА_11 . У його присутності проходили обшуки в домоволодінні ОСОБА_18 . Три обшуки. П`ять машин міліції було. Там де ОСОБА_75 проживав проводили обшук. Відповідальна особа ухвалу про обшук не надала, нічого не пояснив. Усе перевернули, все ретельно обдивились, в будинку, поза будинком. Нічого не знайшли. По часу перший обшук тривав години три. Приїхали через тиждень в наступний раз та знову обшук проводили. Все обшукали, нічого не знайшли. Третій раз три міліціонери приїхали, два понятих було. Вони пішли в кухню. Двоє міліціонерів і він з жінкою. Один міліціонер залишився на вулиці. Потім покликав інших, і вони пішли під навіс до дерев`яної діжки, де знайшли обріз та коноплю. Поняті, міліціонери та свідки були присутні коли знайшли коноплю і обріз, які були замотані в газеті. Обріз замотаний в ганчірку, сіру здається. Дружина діжку не чіпала. Два рази вони робили обшук, але не знайшли нічого. Коли міліція робила обшук, в них нічого не було в руках. Якщо діжку не чіпати то біля неї не було видно ганчірку з коноплею і обрізом. Діжку треба було відхиляти. В сараї була тільки діжка, і знайти ганчірку можна було тільки, якщо знаєш, що вона там є.

Показання свідка ОСОБА_90 та ОСОБА_95 з приводу того, що це був не перший обшук в домоволодінні де проживав ОСОБА_18 підтверджуються наявним в матеріалах кримінального провадження протоколом обшуку від 05.02.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 04.02.2017 проведено обшук в присутності понятих ОСОБА_96 та ОСОБА_97 , та ОСОБА_90 в будинку та прилеглої території АДРЕСА_2 . В ході проведення обшуку виявлено та вилучено бирки від золотих та срібних прикрас, мобільні телефони та взуття (Т.2, а.с.115-116).

Свідок ОСОБА_98 в судовому засіданні надала суду показання про те, зокрема, що до неї прийшов дільничний і запросив її бути понятою. Потім вони приїхали до ОСОБА_99 . Вони односельці, живуть майже поруч. Міліція в ОСОБА_100 почала шукати, ходити, і пішли в сарай. В сараї знайшли два пакунки, один з коноплею, а другий з обрізом. Обріз, то що стріляє, зброя. Вона була присутня від початку обшуку до кінця. В сараї знайшли коноплю і обріз. Обріз і конопля були замотані в ганчірку. Подія була в 2014 році. По часу подія обшуку тривала з пів шостого вечора до пів восьмого. Понятим також був ОСОБА_101 . Був інспектор ОСОБА_102 , дільничний. Також там були ще два працівника міліції. Коли працівник міліції прийшов з пакунком, вона була в літній кухні. Коли проходив обшук, вона була на дворі. Коли вона була на дворі, вона бачила, що міліція виносила пакунок з сараю. Працівник міліції виходив з сараю разом з хазяйкою. Працівник міліції сказав, що це конопля. Вона не знає, як він це зрозумів. Сам обшук тривав десь пів години. ОСОБА_103 говорила, що не знає, звідки взявся згорток. Свідку не відомо, де вони в сараї знайшли згорток. Сарай представляє собою навіс для дров, без дверей та вікон. Міліціонер сказав що згорток знайшли в сараї. Після цього склали протокол, однак свідок не пам`ятає зміст протоколу. Зазначила, що при обшуку у ОСОБА_18 вона була один раз. Вона бачила, як працівник міліції та ОСОБА_104 заходили в сарай, в них в руках нічого не було. Згорток був менше ніж пів метра. Ганчірка не пам`ятає якого була кольору. В сараї був тільки міліціонер та ОСОБА_105 . При обшуку був ОСОБА_106 , вона, ОСОБА_105 , її чоловік, три міліціонери. Протокол свідок підписала, однак не пам`ятає його зміст. Те, що зачитували з протоколу відповідає дійсності.

Свідок ОСОБА_83 в судовому засіданні надав суду показання про те, зокрема, що він був понятим при слідчих діях в с. Борівці в ОСОБА_107 , який помер. ОСОБА_18 не знає, матір його не знає. При обшуку в ОСОБА_18 понятим не був. ОСОБА_108 не знає. Одночасно свідок змінив показання та зазначив, що він був понятим при обшуку в ОСОБА_18 .. Запросив його бути понятим дільничний ОСОБА_109 . Також там була понятою ОСОБА_110 . Ще були міліціонери, ОСОБА_111 і її чоловік. На подвір`ї були ОСОБА_112 , тато, ОСОБА_111 та міліціонери. Обшук проводили лише в хаті. На кухні літній чи в сараї не проводили обшук. Нічого не знайшли. Що підписував не бачив. Протокол працівники міліції складали, оголошували, але що там було зазначено не пам`ятає. Щось шукали, але нічого не знайшли. Він не був в стані сп`яніння. Був тверезий. Крім обшуку в ОСОБА_18 , більше не був понятим. Одночасну знову змінив показання та зазначив, що кудись ще ходив на обшук. Запросив його туди дільничний ОСОБА_109 . Він був понятим і ще був понятим покійний ОСОБА_113 . Що там шукали він не знає, але знає, що нічого не знайшли. Міліція просила показати, де живе ОСОБА_114 . В його кімнаті вигрібали одяг. В ОСОБА_18 був один раз на обшуку. ОСОБА_115 знає. Більше нікого не знає. Брата ОСОБА_115 не знає. Раз ОСОБА_115 бачив, а тому і знає.

На переконання суду сам по собі протокол обшуку, в якому зафіксовано виявлення та вилучення зброї, яка відповідно до висновку експерта є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю, за відсутності інших доказів, не свідчить про подію такого злочину, як зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу саме ОСОБА_18 .

Такий висновок суду також ґрунтується на тому, що як слідує з довідок виконкому Борівської сільської ради Чернівецького району № 381 від 31.01.2014 та №423 і №1188 від 04.02.2014 ОСОБА_18 зареєстрований та проживає один за адресою: АДРЕСА_2 , однак, власником даного будинку є його мати ОСОБА_116 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_11 (Т.4, а. с. 70,74,77).

Тобто, власником нерухомого майна за адресою місця знаходження якого проводився обшук є не обвинувачений, а інша особа його мати, яка відповідно, як власник має право на користування, володіння та розпорядження таким майном. Такий висновок суду також ґрунтується на положенні ст. 317 ЦК України, яка встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Жодних інших доказів, крім вказаних вище, на підтвердження події такого злочину та того, що ОСОБА_18 вчинив його стороною обвинувачення суду надано не було. Факт події злочину заперечувався самим обвинуваченим та його захисником.

За правилом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, безпосередньо дослідивши зазначені докази, оцінивши всі обставини справи, зважаючи на положення ст.62 Конституції України та ч.1 ст. 263 КК України прийшов до переконання, що зазначені докази у справі є не достатніми для підтвердження події такого злочину, а відтак в силу дії ч. 1 ст. 373 КПК України по даному епізоду обвинуваченого слід виправдати.
Така позиція суду відповідає позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній в ухвалі від 15.11.2016 (категорія справи №489/2318/15-к).

Крім того, ОСОБА_18 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.2 ст.315 КК України, тобто схиляння неповнолітньої особи до вживання наркотичного засобу за обставин, що в середині грудня 2013 року біля 21 год. 00 хв. в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_18 , перебуваючи в приміщенні власного будинку АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_117 не досягла повноліття, діючи умисно, протиправно, запропонував останній вжити наркотичний засіб, канабіс, шляхом куріння та переконав останню в тому, що наркотик діє як алкоголь, після чого надав ОСОБА_118 пристрій для куріння наркотику та вона вжила наркотичний засіб шляхом куріння.

Також, йому пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.317 КК України, тобто надання приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу, вчинене із залученням неповнолітнього за обставин, що в середині грудня 2013 року біля 21:00 год. в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_18 , перебуваючи в приміщенні власного будинку АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_119 не досягла повноліття, діючи умисно, протиправно, надав останній приміщення власного будинку для незаконного вживання наркотичного засобу - канабісу шляхом куріння, де вона і вжила наркотик.

Обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 315 та ч.2 ст. 317 КК України не визнав. Надав суду показання, зокрема, що в грудні 2013 року він тимчасово проживав з співмешканкою ОСОБА_120 , прізвище якої не пам`ятає. В співмешканки була подруга ОСОБА_121 , яка приходила до них в гості. Разом з тим, з нею наркотичні засоби вони не курили, і він їй такого не пропонував. ОСОБА_118 наркотичні засоби не надавав так, як і приміщення для незаконного вживання таких засобів. Зазначив, що він особисто міг іноді вживав наркотичні засоби, міг іноді покурити. Разом з тим, стверджував, що наркотичні засоби у себе вдома не зберігав.

Свідок ОСОБА_117 в судовому засіданні надала суду показання про те, що в грудні 2013 року вона прийшла в гості до ОСОБА_18 та її подруги ОСОБА_122 . В той час вона вперше побачила ОСОБА_18 . З ОСОБА_20 її познайомила також її подруга ОСОБА_123 . В той час наркотичні засоби в її присутності не вживали, нічого не курили і їй не пропонували. Їй не відомо, що таке «бульбулятор». На досудовому слідстві і в судовому засіданні вона давала однакові покази.

Свідок ОСОБА_124 в судовому засіданні пояснив, що в грудні 2013 року був у ОСОБА_18 в гостях. В хаті вони з ОСОБА_18 вживали спиртне. Випили по чарці горілки, виходили на перекур, потім знову вживали спиртне. Згодом він пішов додому. В будинку наркотичні засоби не вживались. ОСОБА_18 не пропонував наркотичні засоби вживати. В будинку дівчини не було. В присутності ОСОБА_125 . ОСОБА_18 нікому не пропонував наркотичні засоби.

На підтвердження події злочину та вини обвинуваченого ОСОБА_18 у його вчиненні сторона обвинувачення надала суду:

- протокол обшуку від 10.02.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_89 та ОСОБА_83 , у присутності ОСОБА_90 , якій було вручено копію ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_18 , а саме на території домоволодіння АДРЕСА_2 . В ході проведення обшуку виявлено пропіленову каністу, пачку з-під сигарет із отвором в якому розміщена фольга із нашаруванням коричневого кольору, верхню частину пропіленової пляшки було виявлено під час обшуку приміщення кухні господарства, а саме на столі в кухні, виявлено пачку з-під сигарет із отвором біля якої виявлено речовину рослинного походження із ознаками горіння, на підлозі біля столу виявлено пропіленову каністру верх якої обрізаний. Далі в пічній грубці виявлено верх пропіленової пляшки із фольгою в середині. В сараї господарства, в кутку, в газетному згортку було виявлено речовину рослинного походження (а.с.245-247 т.16). Такий обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 10.02.2014 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_18 (Т.16, а.с.244);

- висновок експерта № 155 від 13.02.2014, з доданими до нього фототаблицями, згідно якого:

1. Надана на дослідження речовина рослинного походження темно-коричневого кольору з ознаками термічного впливу, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 0,629 г.

2. Нашарування речовин світло-коричневого та коричневого кольорів із специфічним запахом, що знаходилися на внутрішній поверхні фрагменту деформованої пляшки та на поверхнях фрагментів фольгованого паперу, містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 0,0061 г.

3. Надана на дослідження речовина рослинного походження темно-зеленого кольору, вилучена в підсобному приміщенні (згідно тексту постанови), є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 50,34 г.

Надана на дослідження речовина рослинного походження коричневого кольору, вилучена в підсобному приміщенні (згідно тексту постанови), є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено маковою соломою, масою (у перерахунку на висушену речовину) 0,55 г.

Як слідує з тексту зазначеного експертного висновку надані на дослідження речі та речовини вилучені під час обшуку 10.02.2014 в домоволодінні ОСОБА_18 (Т.17, а.с. 11-19).

Також суду надано постанову про призначення такої експертизи (Т.17, а. с. 10).

Крім того, суду надано витяги з кримінальних проваджень №0000035 та № 0000036 від 09.02.2014, з яких слідує, що відомості до ЄРДР були внесені 11.02.2014 в зв`язку з самостійним виявленням слідчим кримінальних правопорушень, у тому числі під час досудового розслідування. Відповідно до фабул в грудні 2013 в с. Борівка Чернівецького району ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , надав приміщення будинку в якому проживав для вживання наркотичного засобу-канабісу, шляхом куріння через пристрій виготовлений із пластикової пляшки та каністри, громадянам ОСОБА_20 та неповнолітній ОСОБА_118 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жительці с. Борівка Чернівецького району. Того ж дня, ОСОБА_18 схилив неповнолітню ОСОБА_126 до вживання наркотичного засобу-канабісу, шляхом куріння через пристрій для куріння виготовлений з пластикової пляшки та каністри (Т. 17, а. с. 7,8).

Разом з тим, такий документ, як витяг є ЄРДР, не є доказом в розумінні 84,91,93, 99 КПК України, а є лише документом, який підтверджує, крім іншого, дату, факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, а також джерело інформації про подію.

З приводу обшуку 10.02.2014, який проводився в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_18 суд допитував в якості свідків понятих ОСОБА_127 та ОСОБА_128 , а також ОСОБА_129 та ОСОБА_95 і їх показання наведенні вище.

На переконання суду, сам по собі протокол обшуку, в якому зафіксовано виявлення та вилучення речовин, які відповідно до висновку експерта є наркотичними засобами, обіг яких заборонено, а також речей на яких є нашарування екстракту такого засобу, за відсутності інших доказів, не свідчить про подію такого злочину, як схиляння ОСОБА_18 неповнолітньої особи ОСОБА_130 до вживання наркотичного засобу та надання приміщення ОСОБА_18 для незаконного вживання наркотичного засобу, вчинене із залученням неповнолітньої ОСОБА_131 .

Жодних інших доказів, крім вказаних вище, на підтвердження події таких злочинів, стороною обвинувачення суду надано не було. Факт події злочину заперечувався, як самим обвинуваченим так і свідком ОСОБА_132 .

За правилом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, безпосередньо дослідивши зазначені докази, оцінивши всі обставини справи, зважаючи на положення ст.62 Конституції України та ч.2 ст. 315 та ч.2 ст. 317 КК України прийшов до переконання, що зазначені докази у справі є не достатніми для підтвердження події таких злочинів, а відтак в силу дії ч. 1 ст. 373 КПК України по даних епізодах обвинуваченого слід виправдати.
Крім того, ОСОБА_18 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.2 ст.307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичного засобу за обставин, що в грудні 2013 року в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_18 , незаконно придбав, зірвавши біля тваринницької ферми рослини коноплі, які в подальшому переніс в підсобне приміщення власного домоволодіння АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав рослини коноплі, які відповідно до висновку експерта №155 від 13 лютого 2014 року відносяться до особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено- канабіс, масою, у перерахунку на висушену речовину 50,34 г., з метою збуту.

Обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України не визнав. Надав суду показання про те, що в його присутності працівники міліції наркотичні засоби не вилучали. З 31.01.2014 він перебував під вартою. І з того часу в його домі ніхто не жив. Він час від часу вживав коноплю шляхом куріння, однак збирав її на полі, де росло її дуже багато. Він також працівникам міліції показував, де саме і на якому полі росте канабіс. Вдома він наркотичні засоби не зберігав. Мети їх збуту не мав. Нікому їх не пропонував.

На підтвердження події злочину та вини обвинуваченого ОСОБА_18 у його вчиненні сторона обвинувачення надала суду:
- протокол проведення слідчого експерименту від 11.02.2014 з фототаблицями до нього, згідно якого ОСОБА_18 в присутності понятих ОСОБА_55 і ОСОБА_56 розповів, що в грудні 2013 року він незаконно придбав, зірвавши рослини коноплі, які приніс в свій будинок. Після своєї розповіді він запропонував показати та показав, зокрема, в с. Борівка, дорогу до тваринної ферми, на околиці села, де показав в якому місці він нарвав рослини коноплі, які в подальшому вживав (а.с.223-228 т.16).

З аналізу змісту протоколу проведення слідчого експерименту слідує, що ОСОБА_18 не вказав скільки рослин коноплі він зірвав на околиці тваринної ферми в с.Борівка. Вказав лише, що в подальшому він їх вживав. Не вказав чи усі рослини були ним вжитті та чи залишив він їх у себе на зберігання. Яку мету мав, в тому числі чи мав він мету збуту і чи реалізував її.

Сторона обвинувачення, як доказ, також надала протокол обшуку від 10.02.2014, згідно якого за участю понятих ОСОБА_89 та ОСОБА_83 , у присутності ОСОБА_90 , якій було вручено копію ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_18 , а саме на території домоволодіння АДРЕСА_2 . В ході проведення обшуку виявлено пропіленову каністу, пачку з-під сигарет із отвором в якому розміщена фольга із нашаруванням коричневого кольору, верхню частину пропіленової пляшки було виявлено під час обшуку приміщення кухні господарства, а саме на столі в кухні, виявлено пачку з-під сигарет із отвором біля якої виявлено речовину рослинного походження із ознаками горіння, на підлозі біля столу виявлено пропіленову каністру верх якої обрізаний. Далі в пічній грубці виявлено верх пропіленової пляшки із фольгою в середині. В сараї господарства, в кутку, в газетному згортку було виявлено речовину рослинного походження (а.с.245-247 т.16). Такий обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 10.02.2014 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_18 (Т.16, а.с.244).

Також, в якості доказу, стороною обвинувачення, суду надано згаданий вище висновок експерта №155 від 13.02.2014 з фототаблицею до нього, який надано на підставі відповідної постанови. Згідно тексту висновку надані на дослідження речі та речовини вилучені під час обшуку 10.02.2014 в домоволодінні ОСОБА_18 (Т.17, а. с. 11-19), а згідно його підсумкової частини надана на дослідження речовина рослинного походження темно-коричневого кольору з ознаками термічного впливу, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 0,629 г. Нашарування речовини світло-коричневого та коричневого кольорів із специфічним запахом, що знаходилися на внутрішній поверхні фрагменту, деформованої пляшки та на поверхнях фрагментів фольгового паперу, містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 0,0061 г. Надана на дослідження речовина рослинного походження темно-зеленого кольору, вилучена в підсобному приміщенні є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 50,34 г. Надана на дослідження речовина рослинного походження коричневого кольору, вилучена в підсобному приміщенні є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено маковою соломою, масою (у перерахунку на висушену речовину) 0,55 г. (а.с.12-20 т.17).

З приводу обшуку 10.02.2014, який проводився в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_18 суд допитував в якості свідків понятих ОСОБА_127 та ОСОБА_133 , а також ОСОБА_129 та ОСОБА_95 і їх показання наведенні вище.

Разом з тим, сам по собі протокол обшуку, в якому зафіксовано виявлення та вилучення речовин, які відповідно до висновку експерта є наркотичними засобами, обіг яких заборонено, а також речей на яких є нашарування екстракту такого засобу, за відсутності інших доказів, не свідчить про подію такого злочину, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, саме з метою збуту і саме ОСОБА_18 .

Такий висновок суду також ґрунтується на тому, що як слідує з довідок виконкому Борівської сільської ради Чернівецького району № 381 від 31.01.2014 та №423 і №1188 від 04.02.2014 ОСОБА_18 зареєстрований та проживає один за адресою: АДРЕСА_2 , однак, власником даного будинку є його мати ОСОБА_116 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_11 (Т.4, а. с. 70,74,77).

Тобто, власником нерухомого майна за адресою місця знаходження якого проводився обшук є не обвинувачений, а інша особа його мати, яка відповідно, як власник має право на користування, володіння та розпорядження таким майном.

Крім того, як слідує з витягу в кримінальному провадженні №0000042 від 11.02.2014 відомості до ЄРДР були внесені 11.02.2014 в зв`язку з самостійним виявленням слідчим кримінальних правопорушень, у тому числі під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000016 від 23 січня 2014 року. Згідно фабули, зокрема, під час проведення санкціонованого обшуку в домоволодінні ОСОБА_18 в підсобному приміщенні було виявлено речовину рослинного походження частково подрібнену сіро-зеленого кольору із специфічним запахом, схожу на рослини коноплі, вагою біля 20 г (а.с.9 т.17).

Тобто, і в даному випадку суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного вище висновку експерта, який надавався в межах саме цього провадження, надана на експертизу речовина рослинного походження, яка згідно тексту постанови, вилучена на території домоволодіння де проживав обвинувачений є особливо небезпечними наркотичними засобами, обіг яких заборонено, а саме канабісом, масою, у перерахунку на висушену речовину 50,34 г. та 0,629 г, а також маковою соломкою, масою (у перерахунку на висушену речовину) 0,55 г. Крім того, на фрагментах пляшки та фольгового паперу містився екстракт канабісу, загальною масою 0,0061 г. (Т.17, а. с. 17).

Таким чином, відсутність в протоколі проведення слідчого експерименту зазначень про об`єм чи вагу рослин, які зривав ОСОБА_18 , зміст фабули витягу з ЄРЄД по даному провадженню з приводу ваги вилученої речовини, а саме біля 20 г та зміст висновку експерта з приводу ваги наданої на дослідження речовини, а саме більше 50 г, викликають сумніви з приводу дійсного об`єму речовини про яку вказано в обвинувальному акті.

Жодних інших доказів, крім вказаних вище, на підтвердження події такого злочину, стороною обвинувачення суду надано не було.

Як уже зазначалось вище, сторона обвинувачення не довела подію злочину за ч.2 ст. 315 та ч.2 ст. 317 КК України в яких обвинувачується ОСОБА_18 і факт події даного злочину також заперечувався обвинуваченим та його захисником в ході свого судового розгляду.

За правилом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, безпосередньо дослідивши зазначені докази, оцінивши всі обставини справи, зважаючи на положення ст.62 Конституції України та ч.2 ст. 307 КК України прийшов до переконання, що зазначені докази у справі є не достатніми для підтвердження події такого злочину та того, що саме обвинувачений його вчинив, а також складу даного злочину в його діяннях. Також, враховуючи зазначений вище аналіз доказів суд приходить до переконання про відсутність достатніх доказів для можливості зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 307 КК України на ч.2 чи ч.1 ст.309 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, в силу дії ч. 1 ст. 373 КПК України, по даному епізоду обвинуваченого слід виправдати.
ОСОБА_19 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину за ч.1 ст.317 КК України, тобто надання приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу за обставин, що на початку січня 2014 року в с. Борівка Черівецького району Вінницької області, ОСОБА_19 , діючи умисно, протиправно, реалізовуючи свою злочинну мету, надав приміщення будинку власного домоволодіння АДРЕСА_4 , для незаконного вживання шляхом куріння наркотичного засобу канабісу ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , тобто надав останнім приміщення будинку для незаконного вживання наркотичного засобу.

Обвинувачений ОСОБА_19 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.317 КК України не визнав. Надав суду показання про те, зокрема, що він не надавав приміщення свого будинку, яке розташоване по АДРЕСА_4 для незаконного вживання наркотичного засобу ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Також зазначив, що він наркотичні засоби ніколи не вживав.

Сторона обвинувачення не заявляла клопотання про допит ОСОБА_18 та ОСОБА_20 в якості свідків по даному епізоду.

На запитання суду обвинувачені ОСОБА_18 та ОСОБА_20 заперечували факт надання ОСОБА_19 їм приміщення для вживання наркотичного засобу.

Свідок ОСОБА_134 в судовому засіданні пояснив, що восени 2014 року він був запрошений працівниками міліції понятим при обшуку в домоволодінні в с.Борівка Чернівецького району. Він знаходився на подвір`ї, а працівники міліції винесли і показали йому чисту пластикову пляшку. Він розписався в документах, які складали за те, що міліція знайшла пляшку. Надалі йому доля пляшки невідома.

На підтвердження події злочину та вини обвинуваченого у його вчиненні сторона обвинувачення надала суду:

- протокол обшуку від 11.02.2014, згідно якого в ході проведення обшуку в присутності двох понятих ОСОБА_135 , ОСОБА_136 та ОСОБА_137 , якому вручено копію ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, виявлено пропіленову пляшку коричневого кольору ємкістю 1,25 л., на якій знаходиться етикетка з надписом «Zibert» світле пиво. У нижній частині пляшки відсутнє дно. У верхній частині пляшки спостерігається деформація шляхом зжаття основи. В середині пляшки спостерігається кіптява. 2 пропіленові пляшки: одна коричневого кольору в якої у верхній частині відсутня горловина, в середині пляшки знаходиться прозора пляшка в якій відсутнє дно. Між пляшками спостерігається фольга, яка частково обгоріла. Монолітний набір інструментів у вигляді перочинного ножа, плоскогубці, молотка, викруток, пилочки та інші, який являє собою металеву основу з коричневого та бежевого кольору, пластмасова основа рукоятки (а.с.23,24 т.17). Такий обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 10.02.2014, згідно якої надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_19 (а.с.22 т.17);

- висновок експерта №170 від 14.02.2014 та фототаблицями до нього, згідно якого нашарування речовини темно-коричневого кольору на внутрішніх поверхнях двох фрагментів полімерних пляшок з відсутніми нижніми частинами та на поверхні фрагменту фольгового паперу містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - екстракт канабісу, загальною масою 0,035 г. (об. 1 0,003 г. + об. 2 0,032 г.) у перерахунку на суху речовину (а.с.27-31 т.17). Така експертиза була проведена на підставі постанови про призначення судово-хімічної експертизи (Т.17, а. с. 25);

- витяг з кримінального провадження №0000038 від 09.02.2014 з якого слідує, що відомості до ЄРДР були внесені до реєстру на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення, у тому числі під час досудового розслідування. Відповідно до фабули в період з 03 січня по 12 січня 2013 в с.Борівка Чернівецького району ОСОБА_19 надав приміщення власного будинку для вживання наркотичного засобу канабісу, шляхом куріння через пристрій виготовлений із пластикових пляшок ОСОБА_18 та ОСОБА_20 (а.с.21 т.17).

При цьому, як уже зазначав суд вище, витяг з ЄРДР не є доказом в розумінні ст. 84,91,93, 99 КПК України.

На переконання суду сам по собі протокол обшуку, в якому зафіксовано виявлення та вилучення пляшок та фольги з нашаруваннями екстракту наркотичного засобу, за відсутності інших доказів, не свідчить про подію такого злочину, як надання приміщення з метою вживання наркотичних засобів та про те, що саме обвинувачений вчинив такий злочин.

Жодних інших доказів, крім вказаних вище, на підтвердження події такого злочину стороною обвинувачення суду надано не було.

Сам обвинувачений та його захисник заперечували подію такого злочину під час всього судового розгляду.

За правилом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, безпосередньо дослідивши зазначені докази, оцінивши всі обставини справи, зважаючи на положення ст.62 Конституції України та ч.1 ст. 317 КК України прийшов до переконання, що зазначені докази у справі є не достатніми для підтвердження події такого злочину та того, що злочин вчинений обвинуваченим, а відтак в силу дії ч. 1 ст. 373 КПК України по даному епізоду обвинуваченого слід виправдати.
Також, згідно обвинувального акту складеного 31.03.2014 ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів відносно потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_138 та ОСОБА_139 , та готування до вчинення особливо тяжкого злочину відносно потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_140 .

В обвинувальному акті зазначено, що досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_23 , користуючись у ВК № 86 мобільним зв`язком операторів зв`язку «Київстар Дж. Ес. Ем.» та «Лайф», зокрема, використовуючи сім-картки з абонентськими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , телефонуючи до своїх знайомих та односельчан ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , приблизно в середині січня 2014 року запропонував їм спільно вчиняти злочини, спрямовані на заволодіння майном громадян, на що вони погодились. Залучаючи до складу злочинної групи вказаних осіб, ОСОБА_23 достовірно знав, що ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ніде не працюють та не мають будь-яких законних джерел доходів, тому погодяться приймати участь у вчиненні злочинів. Завдяки своїм діловим якостям, організаторським здібностям та вольовим рисам характеру, а також завдяки негативному досвіду, набутому під час вчинення попередніх злочинів, ОСОБА_23 організував з вказаних осіб групу, в якій він користувався беззаперечним авторитетом лідера.

Таким чином, маючи значний попередній досвід злочинної діяльності, будучи раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, ОСОБА_23 , з корисливих мотивів, прагнучи швидкого особистого збагачення, з метою заволодіння майном громадян, організував та очолив злочинну групу, до складу якої залучив ОСОБА_18 та ОСОБА_20 .

Як організатор та керівник злочинної групи, ОСОБА_23 виконував організаційно-розпорядчі функції: відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, з невстановлених джерел отримував інформацію про об`єкти злочинних посягань, особисто визначав час та місце вчинення злочинів, за допомогою телефонного зв`язку здійснював керівництво підготовкою та вчиненням кожного злочину, повідомляв виконавцям інформацію про потерпілих, їх місця проживання, маршрут до цих помешкань, про цінності, якими необхідно було заволодіти, за допомогою невстановлених осіб перераховував кошти на банківську картку ОСОБА_18 на витрати, пов`язані з підготовкою до вчинення злочинів, давав вказівки про розподіл коштів та цінностей, отриманих в результаті злочинної діяльності серед членів групи.

ОСОБА_18 діяв згідно із вказівками ОСОБА_23 , виконуючи визначені йому функції у складі групи, підтримував з ОСОБА_23 постійний зв`язок по телефону, використовуючи спільно з ОСОБА_20 отриману інформацію для підготовки до злочинів, для прибуття у відповідний населений пункт та відшукання помешкання потерпілих; підшуковував та готував знаряддя злочинів, проникаючи у будинки, приймав безпосередню участь у вчиненні кожного злочину; за вказівкою ОСОБА_23 розподіляв викрадені кошти та цінності.

ОСОБА_20 діяв згідно із вказівками ОСОБА_23 , виконуючи визначені йому функції у складі групи, допомагав ОСОБА_18 здійснювати підготовку до злочинів, підшуковував та готував знаряддя злочинів, використовуючи автомобіль свого брата, прибував з ОСОБА_18 на місця злочинів, проникаючи у будинки, приймав безпосередню участь у вчиненні кожного злочину.

Реалізовуючи їх злочинний план, ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_20 , діючи в складі організованої злочинної групи, очолюваної ОСОБА_23 , протягом січня 2014 року з метою заволодіння майном громадян вчинили 2 розбої та готування до розбою з проникненням у житло на території Чернівецького та Немирівського районів Вінницької області.

У кінці січня 2014 року злочинну діяльність вказаних осіб викрили та припинили співробітники міліції.

ОСОБА_19 також пред`явлено обвинувачення, однак лише по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .
Так, в акті вказано, що ОСОБА_23 , відбуваючи покарання у ВК № 86, з невстановленого джерела отримав інформацію про те, що у жителів с. Трактове Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є значна сума грошей, якою ОСОБА_23 вирішив заволодіти шляхом вчинення відносно вказаних осіб розбійного нападу членами організованої та очолюваної ним злочинної групи ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Крім цього, для вчинення вказаного злочину ОСОБА_23 залучив ще одного свого знайомого та односельчанина ОСОБА_19 , який у подальшому під час підготовки та під час вчинення даного злочину діяв спільно за попередньою змовою з указаними членами злочинної групи.

Так, згідно обвинувального акту складеного 31.03.2014 ОСОБА_23 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч. 3 ст.27 ч.4 ст.187 КК України, тобто утворення організованої групи та керування нею, організація та керування підготовкою і вчиненням розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого організованою групою.
ОСОБА_18 та ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.4 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою.
ОСОБА_19 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.3 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
В акті вказано, що ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , діючи в складі організованої злочинної групи під керівництвом ОСОБА_23 , який, використовуючи мобільний зв`язок, надавав їм необхідну інформацію та вказівки, реалізовуючи їх спільний злочинний план по вчиненню ряду злочинів проти власності, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_19 , під час підготовки до злочину вирізали у спортивних шапках отвори для очей та рота, підготувавши таким чином «маски» для обличчя, щоб унеможливити їх викриття потерпілими чи іншими особами.

Після цього, 19 січня 2014 року приблизно о 22 год. ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , отримуючи по телефону відповідну інформацію та вказівки ОСОБА_23 про маршрут руху та точне місцезнаходження помешкання сім`ї ОСОБА_141 , прийшли у с. Трактове Чернівецького району Вінницької області та підійшли до будинку АДРЕСА_12 . Одягнувши на голови та обличчя підготовлені заздалегідь «маски», вони втрьох через відчинені вхідні двері проникли у вказаний будинок, де у веранді ОСОБА_18 схопив руками за тулуб ОСОБА_16 і силою утримував його, закривши однією рукою тому рот, щоб не дати можливості покликати на допомогу, а ОСОБА_19 дерев`яною палицею, яку знайшов у помешканні потерпілих, наніс кілька ударів ОСОБА_16 по голові та тулубу, примушуючи того поводитися спокійно та не чинити опір, після чого ОСОБА_18 силою завів ОСОБА_16 до кімнати будинку. У той же час ОСОБА_20 , зайшовши до кімнати будинку, схопив ОСОБА_15 , положив її на ліжко та притиснув руками, вимагаючи віддати гроші та цінності. Під час цього ОСОБА_18 зв`язався по телефону з ОСОБА_23 , який надав вказівку пригрозити потерпілим фізичною розправою, щоб примусити їх віддати гроші. ОСОБА_18 , діставши з кишені ножа, якого приніс з собою, почав ним погрожувати потерпілим та вимагав віддати гроші, після чого наніс ОСОБА_16 удар кулаком у груди, а ОСОБА_19 наніс потерпілому дерев`яною палицею кілька ударів по голові, руках та тулубу, спричинивши вказаними насильницькими діями ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді синця у правому надбрів`ї, двох синців на лівому скаті носа на фоні останнього поверхнева рана, синця на лівій щоці, синця на передній поверхні лівої вушної раковини, синця за лівою вушною раковиною , синця на правій щоці, забою м`яких тканин правої підлопаткової дільниці, двох синців на тилі лівої кисті біля проминевопясного суглобу, синця на зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 34 від 24.01.2014 виникли від неодноразової дії тупого предмету, можливо 19.01.2014, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Сприймаючи погрози та насильницькі дії як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , віддали гроші у сумі 12 200 гривень нападникам, а також у будинку потерпілих вони заволоділи трьома мобільними телефонами: «Nokia 1110і». вартістю 150 грн., «Nоkіа 1800» вартістю 275 грн. та «Nоkіа 3310» вартістю 130 грн.

Після цього, зв`язавши мотузками руки потерпілих, ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 з місця злочину втекли, спричинивши потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 12 755,00 грн. Частину викрадених грошей за вказівками ОСОБА_23 вони розділили між собою, а іншу частину ОСОБА_18 перерахував на вказані ОСОБА_23 банківські карткові рахунки.

Крім того, ОСОБА_23 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, тобто організація та керування готуванням до розбою, тобто готуванням до нападу з метою заволодіння чужим майном, вчинене особою, яка раніше вчинила розбій, поєднане з проникненням у житло, вчинене організованою групою.
ОСОБА_18 та ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України, тобто готування до розбою, тобто готування до нападу з метою заволодіння чужим майном, вчинене особою, яка раніше вчинила розбій, поєднане з проникненням у житло, вчинене організованою групою.
В акті вказано, що у середині січня 2014 року ОСОБА_23 , відбуваючи покарання у ВК № 86, з невстановленого джерела отримав інформацію про те, що у жителів с. Стрільчинці Немирівського району Вінницької області ОСОБА_138 та ОСОБА_139 є значна сума грошей та цінні речі, якими ОСОБА_23 вирішив заволодіти шляхом вчинення відносно вказаних осіб розбійного нападу членами організованої та очолюваної ним злочинної групи ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Крім цього, для вчинення вказаного злочину ОСОБА_23 залучив ще одного свого знайомого та односельчанина ОСОБА_19 , який у подальшому добровільно відмовився від доведення злочину до кінця.

Отримавши по телефону відповідні вказівки організатора та керівника злочинної групи ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , реалізовуючи їх спільний злочинний план по вчиненню ряду злочинів проти власності, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_19 , під час підготовки до злочину вирізали у спортивних шапках отвори для очей та рота, підготувавши таким чином «маски» для обличчя, щоб унеможливити їх викриття потерпілими чи іншими особами. Після цього, 15 січня 2014 року приблизно о 18 год. ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , отримуючи по телефону відповідну інформацію та вказівки ОСОБА_23 про маршрут руху автомобілем «ВАЗ-2105» під керуванням ОСОБА_20 приїхали у с. Стрільчинці Немирівського району Вінницької області. Залишивши автомобіль на початку села, вони втрьох, продовжуючи отримувати по телефону інформацію від ОСОБА_23 про точне місцезнаходження помешкання сім`ї ОСОБА_142 , підійшли до будинку АДРЕСА_13 та зайшли на подвір`я указаного помешкання. Побачивши через вікно, що у будинку, окрім господарів, є сторонні особи, ОСОБА_18 по телефону повідомив про це ОСОБА_23 , який дав вказівку іти з даного помешкання і чекати його подальших вказівок про день та час, коли необхідно буде знову приїхати до даного будинку та вчинити злочин. Тобто, завершити у той день запланований ними злочин вони не змогли з причин, що не залежали від їх волі, але від доведення злочину до кінця ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 не відмовились, а лише відтермінували його завершення. ОСОБА_143 в подальшому добровільно відмовився вчиняти даний злочин і будь-яких дій щодо його завершення не вчиняв.

Продовжуючи втілювати їх спільний з ОСОБА_23 злочинний умисел на вчинення розбою відносно ОСОБА_138 та ОСОБА_139 , діючи за вказівками ОСОБА_23 , 26 січня 2014 року приблизно о 20 год. ОСОБА_18 та ОСОБА_20 спільно з трьома невідомими особами невстановленим автомобілем «ВАЗ» повторно приїхали у с. Стрільчинці Немирівського району. Невідомі особи залишились у автомобілі на початку села, а ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , взявши з собою заздалегідь підготовлені «маски», прийшли до помешкання АДРЕСА_13 . Одягнувши маски та зайшовши у двір, вони побачили, що у будинку вимкнене світло, після чого, продовжуючи виконувати їх спільний з ОСОБА_23 злочинний умисел, спрямований на вчинення розбою. ОСОБА_18 та ОСОБА_20 витягнули раму вікна з тильної сторони та проникли до житлового будинку, потрапивши у кухню. Намагаючись проникнути у кімнати будинку, де знаходились господарі помешкання, вони не змогли відчинити двері, що відділяли кухню від кімнати, а тому заволодівши продуктами харчування з холодильника, через той же віконний пройм вилізли на вулицю та з місця злочину втекли.

Таким чином, ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , діючи у складі організованої злочинної групи, вчинили готування до розбою, але не змогли довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Крім того, ОСОБА_23 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, тобто організація та керування підготовкою і вчиненням розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого організованою групою.
ОСОБА_18 та ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.4 ст.187 КК України, розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою.
В акті вказано, що продовжуючи свою злочинну діяльність у складі організованої злочинної групи, ОСОБА_23 , перебуваючи у ВК № 86, у кінці січня 2014 року з невстановленого джерела отримав інформацію про те, що у жителя с. Пелинівка Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_17 є значна сума грошей, якою ОСОБА_23 вирішив заволодіти шляхом вчинення розбійного нападу членами організованої та очолюваної ним злочинної групи ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Виконуючи свої функції, як організатора та керівника злочинної групи, ОСОБА_23 повідомив ОСОБА_18 та ОСОБА_20 наявну у нього інформацію про потерпілого, його місце проживання та інші відомості і дав вказівку вчинити розбій та заволодіти наявними у потерпілого коштами і цінностями.

Продовжуючи реалізовувати їх спільний з ОСОБА_23 злочинний план, ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , аналогічним чином, як і під час підготовки до попередніх злочинів, виготовивши зі спортивної шапки і жіночої панчохи «маски» та взявши з собою дерев`яного макогону для нанесення тілесних ушкоджень, отримуючи по телефону від ОСОБА_23 необхідну інформацію про маршрут руху, 30 січня 2014 року приблизно о 22 год. прийшли в с. Пелинівка Чернівецького району Вінницької області та підійшли до будинку ОСОБА_17 і його баби ОСОБА_144 , розташованого по АДРЕСА_1 . Одягнувши на голови та обличчя «маски», ОСОБА_18 та ОСОБА_20 зайшли у двір вказаного помешкання та, керуючись отриманими раніше вказівками від ОСОБА_23 , почали голосно викликати з будинку ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_18 взяв у руки сокиру, яку знайшов у вказаному домоволодінні, з метою залякування потерпілих та примушення їх віддати гроші і цінності. Коли ОСОБА_144 відчинила вхідні двері, то ОСОБА_18 , відштовхнувши її, забіг у будинок. За ним забіг ОСОБА_20 , який силою повалив ОСОБА_144 на підлогу та почав утримувати її та закривати їй рот рукою, щоб не дати змоги перешкодити вчиненню злочину або покликати на допомогу. У той же час, ОСОБА_18 , забігши у кімнату будинку, наніс кілька ударів кулаком в обличчя ОСОБА_17 , погрожуючи йому при цьому сокирою. Але ОСОБА_17 почав чинити опір ОСОБА_18 , та, окрім того, тримаючи у руці мобільний телефон, зробив вигляд, що телефонує у міліцію. Усвідомивши, що може не подолати опір потерпілого, та побоюючись бути затриманими працівниками міліції, ОСОБА_18 вибіг з кімнати будинку і вони разом з ОСОБА_20 з місця злочину втекли.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_23 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.187; ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України не визнав по усім епізодам та просив його виправдати. Заявив ряд клопотань про визнання недопустимими доказів, які орган досудового розслідування отримав внаслідок порушення права на захист (Т.17, а.с. 51, Т.18, а. с. 151).

Захисник ОСОБА_23 просила суд її підзахисного виправдати по усім епізодам. Заявила клопотання про визнання окремих доказів недопустимими (Т. 17, а.с.50, Т.19, а.с.231-233).

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про необхідність визнання ОСОБА_23 винуватими по усіх епізодах та орієнтував суд про необхідність призначення йому таких покарань: за ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст.14, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначити 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_23 надав суду непослідовні та суперечливі покази, зокрема, що він мобільними номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 не користувався. Відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, за спільні кошти співкамерників, зібрали гроші і придбали одну сім-картку на всю секцію, однак який в неї був номер він не знав. В подальшому змінив свої показання з даного приводу та вказав, що не пам`ятає який був номер у тієї картки, а лише пам`ятає, що в кінці номеру були цифри 909. З даної сім-картки він телефонував до своєї матері, знайомих і друзів, але останній раз це було ще восени 2013 року. Дана сім-картка зникла під час обшуку ще в жовтні 2013 року. Станом на січень 2014 року він був знайомий лише з ОСОБА_18 , а ОСОБА_20 та ОСОБА_19 він не знав, і лише вперше їх побачив в СІЗО. ОСОБА_18 та ОСОБА_20 вчиняти злочини не пропонував, плани не розробляв, вказівок, порад щодо вчинення злочину їм не давав, кошти ОСОБА_18 на карточку не переводив. Потерпілих ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_145 та ОСОБА_146 раніше не знав. Про таке село, як Стрільчинці Немирівського району Вінницької області він ніколи не чув. ОСОБА_18 кілька разів передавав йому передачі, і кілька разів дзвонив йому, оскільки брат ОСОБА_23 проживає в Російській Федерації, а ОСОБА_18 хотів їхати туди на роботу. Щодо обшуку, який проводився в 2014 році, то обвинувачений ОСОБА_23 вважає його незаконним, оскільки обшук проводили без слідчого і прокурора. Перед обшуком його повністю роздягнули і приставили до стіни. Працівники правоохоронних органів, провели обшук, після чого його забрали в штаб. В штабі йому показали, що в нього знайшли 20-30 папірців з адресами, його записник, який він собі зробив із звичайного зошита, і 2 сім-картки, і наказали розписатися в протоколі обшуку, однак він від підпису відмовився, пояснюючи це тим, що сім-картки не його і всі ті аркуші, крім записника, йому не належать. Так під час обшуку був знайдений блокнот, в якому ОСОБА_23 записував номера телефонів своєї матері та ОСОБА_18 , і він не заперечує що це його записник.

Разом з тим, під час дослідження доказів ОСОБА_23 також вказав, що під час відбування покарання в ВК№86, взамін пачки цигарок він міг дзвонити кому завгодно і коли завгодно та те, що він дійсно користувався авторитетом серед засуджених у виправній колонії.

Також, ОСОБА_23 підтвердив той факт, що в січні 2014 року ОСОБА_18 передавав йому в колонію передачу, а саме продукти харчування, чай.

Аналогічно, як і ОСОБА_23 , обвинувачені ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 надали суду суперечливі та непослідовні показання по вказаному вище обвинуваченню, однак усі категорично заперечували будь-яку співучасть ОСОБА_23 у вчиненні вказаних вище злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у вчиненні злочинів по епізодах: за ч.4 ст. 187 КК України, відносно потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , визнав частково, зазначивши, що умисел по даному епізоду був спрямований на вчинення грабежу; за ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187 КК України, відносно потерпілих ОСОБА_138 та ОСОБА_139 , визнав частково, зазначивши, що умисел по даному епізоду був спрямований на вчинення крадіжки; за ч.4 ст.187 КК України,відносно потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_144 , визнав частково, зазначивши, що умисел по даному епізоду був спрямований лише на побиття ОСОБА_17 .
Захисник ОСОБА_18 просив змінити правову кваліфікацію дій його підзахисного по епізодах відносно потерпілих ОСОБА_141 з розбою на грабіж, тобто на ст. 186 КК України, відносно потерпілих ОСОБА_142 на крадіжку, тобто на ст. 185 КК України, відносно потерпілого ОСОБА_17 на побої, тобто на ст. 126 КК України.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про необхідність визнання ОСОБА_18 винуватими по усіх епізодах та орієнтував суд про необхідність призначення йому таких покарань, зокрема: за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання остаточну міру покарання просив визначити у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні злочинів по епізодах: за ч.4 ст. 187 КК України, відносно потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , визнав частково, зазначивши, що умисел по даному епізоду був спрямований на вчинення грабежу; за ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187 КК України відносно потерпілих ОСОБА_138 та ОСОБА_139 , визнав частково, зазначивши, що умисел по даному епізоду був спрямований на вчинення крадіжки; за ч.4 ст.187 КК України,відносно потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_144 , визнав частково,зазначивши, що умисел по даному епізоду був спрямований лише на побиття ОСОБА_17 .

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про необхідність визнання ОСОБА_20 винуватими по усіх епізодах та орієнтував суд про необхідність призначення йому таких покарань, зокрема: за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ст. 198 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України 9 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскаціє майна.

Обвинувачений ОСОБА_19 свою вину у вчиненні злочинів, по епізоду: за ч.3 ст.187 КК України відносно потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 визнав частково, зазначивши, що умисел по даному епізоду був спрямований на вчинення грабежу.

Захисники ОСОБА_20 та ОСОБА_19 також висловили позицію про необхідність зміни правової кваліфікації дій обвинувачених по епізодах розбійних нападів та готування до розбійного нападу.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про необхідність визнання ОСОБА_19 винуватими по усіх епізодах та орієнтував суд про необхідність призначення йому таких покарань, зокрема: за ч. 3 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 317 КК України 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Потерпілі ОСОБА_138 , ОСОБА_147 та ОСОБА_144 так як і потерпілі ОСОБА_81 ОСОБА_148 ОСОБА_69 , ОСОБА_77 та представник СФГ «Оріон» на судовий розгляд не з`явились, неодноразово надавали суду заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності (Т.7 а.с.22-24, Т.8 а.с.81-83, 85-88, Т.9 а.с.9, 10, Т.10 а.с.97, 98, Т. 13 а.с.100,101, Т.18 а.с.146, Т.19 а.с. 169, 192-198).

При постановленні судового рішення по вказаному вище обвинуваченню суд зважає на те, що згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Суд уже наголошував вище, що згідно вимог ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя, визнання особи винною у вчиненні злочину можливе лише за умов доведеності її вини.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі Берктай проти Туреччини, рішення від 07.11.2002 у справі Лавентс проти Лат-вії, показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Так, в ході судового розгляду кримінального провадження по вказаних вище трьох епізодах суд встановив таке.
19 січня 2014 року приблизно о 22 год. ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , діючи повторно, за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, прийшли у с. Трактове Чернівецького району Вінницької області та підійшли до будинку АДРЕСА_12 . Одягнувши на голови та обличчя підготовлені заздалегідь «маски», вони втрьох через відчинені вхідні двері проникли у вказаний будинок, де у веранді ОСОБА_18 схопив руками за тулуб ОСОБА_16 і силою утримував його, закривши однією рукою тому рот, щоб не дати можливості покликати на допомогу, а ОСОБА_19 дерев`яною палицею, наніс кілька ударів ОСОБА_16 по голові та тулубу, примушуючи того поводитися спокійно та не чинити опір, після чого ОСОБА_18 силою завів ОСОБА_16 до кімнати будинку. У той же час ОСОБА_20 , зайшовши до кімнати будинку, схопив ОСОБА_15 , положив її на ліжко та притиснув їй рот подушкою, яку знайшов на ліжку. Під час цього ОСОБА_18 тримаючи в руках ножа, якого приніс з собою, почав ним погрожувати потерпілому ОСОБА_16 та вимагати віддати гроші, після чого наніс ОСОБА_16 удар кулаком у груди, а ОСОБА_19 наніс потерпілому дерев`яною палицею кілька ударів по голові, руках та тулубу, спричинивши вказаними насильницькими діями ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді синця у правому надбрів`ї, двох синців на лівому скаті носа на фоні останнього поверхнева рана, синця на лівій щоці, синця на передній поверхні лівої вушної раковини, синця за лівою вушною раковиною, синця на правій щоці, забою м`яких тканин правої підлопаткової дільниці, двох синців на тилі лівої кисті біля проминевопясного суглобу, синця на зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 34 від 24.01.2014 виникли від неодноразової дії тупого предмету, можливо 19.01.2014, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Сприймаючи усні погрози, які звучали в адресу потерпілого ОСОБА_16 та насильницькі дії, як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , віддали наявні у них грошові кошти в загальній сумі 17 100 гривень нападникам. Після того, як відібрали гроші в потерпілих, ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_23 , який попередньо був обізнаний планами до вчинення такого розбійного нападу, з мобільного телефону ОСОБА_20 , та повідомив ОСОБА_23 про те, що в результаті вчинення злочину було здобуто кошти та запитав пораду про подальші дії з приводу потерпілих. Після закінчення розмови, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зв`язали мотузками потерпілих та з місця злочину втекли. Також, в будинку потерпілих вони заволоділи трьома мобільними телефонами: «Nokia 1110і». вартістю 150,00 грн., «Nоkіа 1800» вартістю 275,00 грн. та «Nоkіа 3310» вартістю 130,00 грн. Вказані дії спричинивши потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 17 655,00 грн. Викрадені мобільні телефони обвинувачені розібравши викинули в криницю, а викрадені грошові кошти були поділені ОСОБА_18 , а саме ОСОБА_20 та ОСОБА_19 він передав по 2000,00 грн. кожному, а решту коштів залишив у себе. Частину коштів здобутих внаслідок вчинення даного злочину ОСОБА_18 витратив на придбання продуктів харчування для ОСОБА_23 , які в подальшому він передав йому в виправну колонію №86, тобто за місцем відбування ОСОБА_23 покарання за попереднім вироком Замостянського районного суду Вінницької області.

По даному епізоду, згідно обвинувального акту складеного 31.03.2014, ОСОБА_23 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч. 3 ст.27 ч.4 ст.187 КК України, тобто утворення організованої групи та керування нею, організація та керування підготовкою і вчиненням розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого організованою групою.
ОСОБА_18 та ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.4 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою.
ОСОБА_19 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.3 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_19 по даному епізоду суд вважає правильною.

Разом з тим, суд не погоджується з такою правовою кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_18 і ОСОБА_20 та в силу дії ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, з метою покращення становища даних обвинувачених та вважає, що дії ОСОБА_18 та ОСОБА_20 з ч.4 ст.187 КК України слід перекваліфікувати на ч.3 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Суд також не погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_23 та аналогічно згідно ч.3 ст.337 КПК України, вважає, що його дії з ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України слід перекваліфікувати на ч.5 ст. 27, ч.3 ст.187 КК України, тобто пособництво у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Такі висновки суду ґрунтуються на такому.

Так, обвинувачений ОСОБА_18 надав суду показання про те, зокрема, що 19 січня 2014 року близько 21-22 години він разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 перебували напідпитку і ОСОБА_20 пропонував піти до ОСОБА_17 . Однак з метою вживання ще алкогольних напоїв вирішили піти до сім`ї ОСОБА_141 , і в сараї чи літній кухні знайти горілку. Коли прийшли на подвір`я до ОСОБА_141 , яке розташоване у с.Трактове, підійшли до хати, двері були відчинені, зачинивши двері вони вийшли на подвір`я. ОСОБА_18 пішов до мотоцикла, ОСОБА_19 був з ОСОБА_20 і хтось із них пішов в сарай, а хтось в кухню, шукали самогонку. В цей час ОСОБА_16 відчинив двері, і ОСОБА_18 схопив його ззаду. Коли діда завели в хату то включили світло. Посадили його і зв`язали та почали шукали горілку і гроші. Потерпілих ОСОБА_141 ніхто не катував, і не бив, лише один з них наніс ОСОБА_16 один удар попід груди. ОСОБА_16 тримав ОСОБА_18 , а ОСОБА_15 тримав ОСОБА_20 ОСОБА_15 . ОСОБА_18 сказав: «давай бабо гроші бо…», вона сама сказала де гроші, ОСОБА_16 теж давав якісь гроші. Потім вони потерпілих зв`язали, гроші забрали і пішли. Грошей було 10-12 тисяч гривень, які вони розділили між собою. Ножа у обвинувачених під час скоєння злочину не було. Однак під час слідства, обвинуваченим показали кухонний ніж з білою ручкою, і працівники міліції сказали, що це їхній ніж, яким вони погрожували потерпілим. В скоєнні злочинних дій стосовно ОСОБА_141 зізналися самі, також були на відтворенні обставин події. В січні 2014 року він їздив до ОСОБА_23 на побачення, також передавав йому передачу, а саме цигарки та чай, грошей не передавав і на банківські рахунки не пересилав. ОСОБА_23 злочинну групу не утворював, їхніми діями не керував, ніякої інформації, порад та вказівок їм не надавав. З ОСОБА_23 під час злочину по телефону не розмовляв, оскільки в ОСОБА_18 взагалі не було мобільного телефону, а якщо потрібно було кудись зателефонувати, то він брав і користувався телефоном ОСОБА_20 . Також пояснив, що у скоєному відносно потерпілих ОСОБА_141 він щиро кається, однак шкоду їм він не відшкодував.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи ОСОБА_18 надав показання про те, що під час даної події телефон ОСОБА_20 дійсно був у нього та те, що на цей телефон постійно надходили дзвінки від засуджених з ВК№86 з проханням передати їм передачу або поповнити рахунок, однак зазначив, що йому телефонував не ОСОБА_23 , а якісь інші особи з ВК №86.

Під час надання таких показань на неодноразові запитання суду щодо уточнення цієї обставини обвинувачений постійно уникав відповідей на запитання про те, хто саме йому телефонував, в тому числі в момент вчинення злочину, з якого приводу, з яким засудженим із числа тих, які утримувались в ВК№86 він ще був знайомий на той момент, крім ОСОБА_23 та з ким він ще підтримував спілкування. Як на підставу неможливості надання чіткої відповіді на такі питання суду обвинувачений послався лише на те, що він не пам`ятає, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак він чітко пам`ятає, що з ОСОБА_23 в день нападу він не розмовляв.

Одночасно, обвинувачений підтвердив той факт, що після вчинення злочину відносно потерпілих ОСОБА_141 він, за проханням ОСОБА_23 , поїхав в м. Вінницю для того, щоб передати ОСОБА_23 в виправну колонію передачу, зазначивши, що грошові кошти він йому не передавав, а передав лише цигарки та чай. Зазначав, що про це ОСОБА_23 просив уже давно, однак він йому нічого не передавав бо не мав коштів для цього, а після події з потерпілими ОСОБА_149 кошти уже з`явились.

Обвинувачений ОСОБА_20 надав суду показання про те, зокрема, що 19 січня 2014 року в вечірню пору доби, він запропонував ОСОБА_18 та ОСОБА_19 піти до ОСОБА_17 , щоб відомстити йому за те, що він його побив колись на дискотеці. Однак знаючи про те, що ОСОБА_150 продає горілку, вирішили піти до нього і в сараї чи літній кухні пошукати горілку. Він з ОСОБА_18 зайшли на подвір`я до ОСОБА_141 . Згодом до них приєднався ОСОБА_19 . Вони усі походили по подвір`ї, зайшли в хату, а саме в веранду. В цей час почули, що хтось виходить. ОСОБА_20 накинув на себе капюшон куртки і присів біля дивана, а хлопці натягли шапки. В цей час вийшов ОСОБА_150 , якого ОСОБА_18 скрутив і положив на землю, а він забіг до хати і схопив ОСОБА_15 і закрив їй рот рукою, щоб та не кричала, і, сказав їй щоб вона не кричала і віддала гроші. Вона дала 100 гривень. ОСОБА_20 відпустив її і, вона віддала рукавичку червоного кольору, яку він передав ОСОБА_18 . В рукавиці теж були гроші. Також забрали 3 телефони. ОСОБА_18 з ОСОБА_19 вибігли вперед, а він заблукав в хаті, зайшовши до іншої кімнати, вибив вікно і вийшов. Телефони викинули в криницю того ж дня, коли йшли додому після крадіжки. Телефони забрали для того, щоб потерпілі не мали змоги зателефонувати в міліцію. Грошей викрали близько 12000 гривень, які ОСОБА_18 розподілив, а саме йому та ОСОБА_19 дав по 2000 грн., а решту грошей залишив в себе. ОСОБА_19 забрав собі горілку, яку вони знайшли в хаті в Якубовських. Під час скоєння злочину ніхто і ні з ким по телефону не спілкувався. Телефон ОСОБА_20 в той час був у ОСОБА_18 . Потерпілих вони не били і не погрожували їм, потерпілі злякалися за своє життя і віддали їм гроші. Потерпілих ОСОБА_141 зв`язали для того, щоб вони мали змогу втекти з місця злочину. ОСОБА_23 він раніше не знав, а познайомився з ним лише в Немирівському районному суді Вінницької області. ОСОБА_23 їм не пропонував вчиняти злочини, не керував підготовкою і вчиненням злочину. Все вийшло несподівано, оскільки обвинувачені за ініціативою ОСОБА_20 йшли в сарай шукати горілку. Капюшон ОСОБА_20 надівав для того, щоб не бути впізнаним потерпілими. Потерпілим Якубовським шкоду ОСОБА_20 відшкодував, а саме віддав 2000 грн., які йому виділив ОСОБА_18 з викрадених грошей. Також зазначив, що в скоєному щиро кається.

Обвинувачений підтвердив той факт, що на момент вчинення злочину його мобільний телефон перебував у ОСОБА_18 , оскільки свого телефону у нього не було, і той відповідно телефонував куди йому потрібно і йому телефонували також. Підтвердив той факт, що на наступний день після вказаної події відносно потерпілих ОСОБА_18 поїхав в м. Вінницю для того, щоб передати ОСОБА_23 в виправну колонію передачу.

Також, ОСОБА_20 підтвердив той факт, що телефон, який було вилучено в ОСОБА_18 під час його затримання 31.01.2014, належав саме йому, однак він перебував в користуванні ОСОБА_18 , а також те, що сім-карткою оператора «Київстар», яка була в його телефоні в той момент, використовується ним ще з 2010 року.

Обвинувачений ОСОБА_19 надав суду показання про те, зокрема, що 19.01.2014 він, ОСОБА_20 та ОСОБА_18 знаходилися в центрі смт Чернівці. ОСОБА_20 сказав їм, що його хтось побив і попросив піти з ним, щоб допомогти відомстити. По дорозі в с.Трактове Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_20 сказав, що можна зайти взяти самогонки у ОСОБА_16 . Зайшли в сарай, потім в веранду, несподівано ОСОБА_16 відкрив двері з ліхтариком. ОСОБА_18 накинувся на потерпілого ОСОБА_16 ОСОБА_20 та ОСОБА_19 зайшли до хати, після них зайшли ОСОБА_16 з ОСОБА_18 . ОСОБА_19 взяв в темноті палицю і нею вдарив ОСОБА_16 , після чого на веранді її і викинув. Потерпілим ОСОБА_151 ніхто не погрожував. ОСОБА_20 тримав потерпілу ОСОБА_15 , а потерпілий ОСОБА_16 сидів на ліжку. ОСОБА_19 шукав самогон, щоб викрасти в інших кімнатах і на кухні. ОСОБА_19 бачив, як ОСОБА_15 давала гроші ОСОБА_20 . Також викрали 3 мобільних телефони. Викрали 10200 гривень. Після крадіжки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 від ОСОБА_18 отримали по 2000 грн., а решта грошей залишилась в ОСОБА_18 . Під час скоєння злочину по мобільному телефону ніхто не розмовляв, і ОСОБА_19 свого мобільного на той час при собі не мав. Натягнув шапку, щоб потерпілі не впізнали. ОСОБА_23 знав як односельчанина, однак з ним ніколи не спілкувався. Ніколи не чув і не бачив, щоб ОСОБА_23 телефонував до ОСОБА_18 . Вперше зустрівся з ОСОБА_23 в СІЗО. ОСОБА_18 ніколи не збирав його і ОСОБА_20 , для того, щоб давати вказівки, що треба робити по вчиненню злочинів. Також ОСОБА_23 ніколи не керував їхніми діями з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , не казав, що потрібно робити. Потерпілим відшкодував 2000 грн., які йому дав ОСОБА_18 після вчинення крадіжки. Суду пояснив, що у скоєному він щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_16 надав суду показання про те, що подія була 19 числа 2014 року. Вони з дружиною дивились телевізор, світло не вмикали. Близько 22 год. 15 хв. він випускав кота на вулицю. Кіт забіг назад і він увімкнув світло та відкрив двері. Коли відкрив двері то у веранді побачив двох осіб, які лежали на підлозі і вони були в масках, які приховували їх обличчя. Коли ступнув ногою за поріг один стрибнув йому на спину. Коли він стрибнув йому на спину він крикнув до дружини « ОСОБА_152 ». Більше нічого крикнути не зміг бо один з нападників закрив йому рокую рот. Коли він намагався вирватись, нападник затулив іншою рукою йому носа і каже: «Пішли до хати». До того, ОСОБА_153 його палкою вдарив по спині так, що забив памороки і він не міг ворухнутись. В чому були усі одягнені потерпілий не встиг роздивитись, але нападник який його бив палкою був невеликого зросту. Як тільки потерпілий переступив через поріг, ОСОБА_75 його притиснув у веранді до ліжка, і потерпілий почав чинити йому опір, але отримав удар палкою по голові і спині. Коли його уже завели до хати, ОСОБА_75 його «дьоргнув», вдарив кулаком під груди, що він аж присів і нападник сказав йому давати гроші. Той, що бив під груди теж невеликого зросту. Ця вся подія тривала хвилин з 20. Він відповів, що у нього немає грошей, сказав, що під ліжком лише є 300 грн. і хотів сам їх віддати, але ОСОБА_75 відкинув одіяло та забрав вказані кошти самостійно, а потім сказав дати ще грошей, але ОСОБА_154 відповів, що у нього немає більше. Після цього, ОСОБА_75 приставив до його горла ніж і пригрозив, що заріже. ОСОБА_154 відповів, що немає грошей більше, тоді вони до жінки кинулись питати про гроші, а один, здається ОСОБА_155 , притиснув її подушкою, яку поклав на рота. Вона почула погрозу в його бік і сказала : «Не ріжте його! Я віддам гроші», тоді, ОСОБА_155 її пустив і вона витягла гроші з іншого ліжка. Нападник «пошастав» і сказав: «Давай ще». Потім нападники почали перекидати все на ліжку та знайшли ще гроші, після чого знову почали вимагати гроші. Жінка сказала їм, що в гаманці є близько 300,00 грн., які вона відклала для батюшки за освячення хати. Нападники ті гроші теж забрали, а гаманець викинули. ОСОБА_75 відразу, як прийшов до хати, сказав своїм підлеглим зібрати усі мобільні телефони. Жінка кинула один мобільний телефон під стіл та прикрила одягом, але його знайшли. Нападники забрали у них три мобільні телефони та гроші. Після того, як забрали гроші, ОСОБА_75 взяв телефон, свій чи один з телефонів самих потерпілих, та до когось подзвонив, йому хтось відповів, і він каже: «Трохи грошей є», а потім запитав: «Що з дідом робити?». Потерпілий злякався, думав якби хоч живим залишитись. Потерпілий сидів на підлозі і все чув. Він знає хто що робив бо чув від них самих коли їх допитували. Про те, що дзвінок робив ОСОБА_75 він знає зі слів ОСОБА_115 , але кому він дзвонив потерпілий не знає. Жінки телефон був робочий, а один їх телефон був взагалі новий, але всі три не були старі і були робочі і з них можна було дзвонити, кошти на рахунках мабуть були в той час. Які марки їх телефонів він не пам`ятає. Телефони потерпілим не повернули, оскільки вони їх покидали в криницю, а потім діставали. ОСОБА_75 сказав їм з жінкою нікому нічого не говорити, інакше їх повбивають. Ще вони їх зв`язали, руки, ноги, залишили їх та пішли в невідомому напрямку. Нападників точно було троє. Вони всі були в масках. Били ОСОБА_16 по голові і по спині. Били поліном, дерев`яною палицею. Скільки грошей разом викрали точно не пам`ятає, але пам`ятає, що особисто у нього було 300,00 грн. Зв`язували чимось тоненьким, що з собою принесли. Прізвище ОСОБА_104 дізнався уже коли було розслідування бо був при його допиті. До вчинення злочину нікого з обвинувачених не знав, а їх прізвища дізнався коли слідчий допитував їх у сільській раді. Крім телефонів і грошей нападники ще забрали пляшку горілки. Вони усі троє були в масках, а тому обличь їх він не бачив. Бив ОСОБА_16 . Вовк, а ОСОБА_75 був за дверима і накинувся на нього ззаду. Це ОСОБА_75 закривав йому рота, а ОСОБА_153 вдарив палицею по голові та по спині. Карук зайшов до хати та тримав його дружину. У ОСОБА_104 він бачив ножа з голубою ручкою, кухонного, цей ніж має бути у слідчого. Ніж ОСОБА_75 свій забув на ліжку і потерпілі його потім знайшли та віддали слідчому. Його особисто зв`язував ОСОБА_75 , а дружину ОСОБА_155 . Вони прив`язали їм руки до ніг. ОСОБА_16 трохи посмикав і розв`язався потім. Точну суму грошей, які викрали знає його дружина. Коли ОСОБА_115 допитували то він сам казав ОСОБА_16 , що це він тримав його дружину. До того він їх нікого не знав. Пройшло днів зо три, коли їх зловили та привели до сільської ради і слідчий сказав йому та його дружині бути присутніми. Одного з ними не було. Там їх розпитували і він все чув. А за Вовка знає, бо до нього приїхав його брат на ОСОБА_156 і сказав, що його викликають до сільської ради. Він сів у машину, коли приїхав у ОСОБА_157 його завели до слідчого де стояв ОСОБА_153 , він повернув потерпілому гроші. ОСОБА_75 викрадені гроші поділив між хлопцями, але не порівну. Гроші повернули потерпілим лише ОСОБА_155 і ОСОБА_153 , кожен по дві тисячі гривень. Це були ті кошти, які їм дав ОСОБА_75 після нападу. Вовк відразу повернув кошти, коли потерпілого привезли в ОСОБА_157 , а за ОСОБА_115 мама принесла через день. Коли слідчий вивів на вулицю ОСОБА_104 то сказав йому: «Може ти попросиш пробачення?!» і, він попросив.

Потерпіла ОСОБА_15 надала суду показання про те, що подія була 19 січня, на ОСОБА_158 . Потерпілі дивились телевізор. Чоловік пішов виганяти кота, а потерпіла лежала на ліжку. Коли чоловік вийшов з кімнати вона почула якийсь гуркіт, встала, подумала, що він не може кота вигнати. Вийшла з хати через коридорчик в веранду, а там світло горить. Там друга верандочка, саме там світло горіло і в масках троє було, вона побачила, що її чоловіка положили на ліжко і притиснули його, а поруч стояла палка. Потерпіла перелякалась і швидко повернулась до кімнати та почала думати про те, що має бути далі. Узяла телефон, оскільки хотіла кудись дзвонити, але передумала і кинула його під ліжко. Другий телефон підзаряджався, а третій на столі стояв. Нападники зайшли до кімнати, а потерпіла стояла серед хати. Завели чоловіка і посадили на ліжко. Один з нападників підійшов до неї, утримуючи її він закрив їй рот і головою до подушки притиснув. До чоловіка нападники казали: «Давай гроші!», потім потерпіла почула, що чоловік ойкнув. Його вдарили під ребра. Чоловік відповів, що у нього немає грошей, є тільки 300,00 грн., а нападник каже: «Давай деньги бо зарежу!». Потерпіла після почутого сказала: «Дитино не ріж, я тобі віддам гроші». Нападник який тримав потерпілу її після таких слів відпустив. Потерпіла витягнула рукавицю з грошима і віддала ОСОБА_159 , а ОСОБА_155 віддав їх ОСОБА_160 . Потерпіла в момент нападу не знала, що це був ОСОБА_155 . Дізналась прізвища після того, як їх привозили до хати коли проводили розслідування. У низького і товстенького нападника був ніж. Після того, як потерпіла віддала гроші, ніж нападник поставив на ліжко і сказав до її чоловіка щоб той ще гроші давав. Потерпіла їх почала запевняти, що грошей більше не було. Нападник сам почав шукати в ліжку де сиділа потерпіла та знайшов гроші, які були замотані в целофані. Потім нападник сказав «Давайте ще!» і потерпіла відповіла, що в тумбочці є гроші, які вона відклала, гривень 400,00 і, нападник, який утримував перед тим потерпілу забрав ті гроші. Потім чоловіка посадили і почали перекидати все на ліжку де було складено дрантя. Потерпілу зв`язали. ЇЇ чоловіку заклеїли рот та теж зв`язали. Потерпілій зв`язали руки ззаду і рот зав`язали. Нападники все обшукали. Потім по телефону говорив нападник комусь: «Трохи взяли» та питав: «що з ними робити?». Вийшов з кімнати один і другий, а третій виходив і сказав мовчати. Потерпіла почула, що розбили скло. Потерпілих нападники залишили зв`язаних. Згодом чоловік її якось розв`язався і її розв`язав. Коли потерпіла застилала ліжко то вона знайшла ніж нападників. Грошей викрали, разом з вартістю мобільних 18100,00 грн., а без вартості мобільних 17100,00 грн. Нападників потерпіла раніше не знала. Потім коли їх побачила, зрозуміла, що вона знає маму ОСОБА_161 і тата Вовка. Про напад на потерпілих в міліцію повідомив чоловік потерпілої. Вартість мобільних телефонів різна була. Так, з одного потерпілі дзвонили на Росію, його вартість 600,00 грн., а два по 400,00 грн. (купували телефони один за 300,00 грн., а другий за 350,00 грн., але в цьому потерпіла не впевнена). Разом вартість телефонів 1400,00 грн.

За клопотанням сторони захисту суд допитав свідка ОСОБА_162 , який в судовому засіданні надав показання, зокрема, що він працює оперативним працівником. Він був присутнім, як водій, коли ОСОБА_18 показував криницю, в яку він з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 викинули мобільні телефони, після того, як розібрали їх на частини. Обвинувачені казали тоді, що ті телефони вони викрали в потерпілих ОСОБА_141 .

Суд вважає, що крім показань потерпілих та свідка, вина обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 у вчиненні даного злочину підтверджується:
- протоколом огляду місяця події від 23.01.2014 та фототаблицею до нього, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_163 та ОСОБА_164 оглянуто домогосподарство АДРЕСА_3 , яке належить сім`ї ОСОБА_141 . Прямо від входу в кімнату під стіною на відстані 3 м розташований стіл, вкритий полімерною скатертиною, на якій розташовані горщики з вазонами, ніж з надписом на лезі «TRAMONTІNA». Біля столу під стойкою розташоване ліжко, вкрите ганчірками та ковдрою, біля якого розташована дерев`яна палиця, довжиною 70 см., діаметром 3,2 см.. Далі за ліжком розташований стіл, на якому крім посуду розташований шнурок довжиною 20 см. Під час огляду місця події було вилучено кухонний ніж із ручкою синього кольору з надписом на ручці «TRAMONTІNA», дерев`яну палицю, шнурок з фрагментом липкої стрічки, 3 сліди пальців рук вилучених з шафи кімнати-залу будинку (а.с.184-194 т.2);

- висновоком експерта №34 від 23.01.2014, згідно якого у ОСОБА_16 мали місце такі тілесні ушкодження: синець в правому надбрів`ї, два синця на лівому скаті носу на фоні останнього поверхнева рана, синець на лівій щоці, синець по передній поверхні лівої вушної раковини, синець за лівою вушною раковиною, синець на правій щоці, забій м`яких тканин правої підлопаткової дільниці, два синця на тилі лівої кісті біля проминевопоясного суглобу, синець на зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, які виникли від неодноразової дії тупого предмета, можливо при обставинах на які посилається потерпілий, можливо 19.01.2014 та всі у сукупності належать до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (а.с.195 т.2);

- протоколом огляду місця події від 11.02.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_165 , ОСОБА_166 та ОСОБА_167 проведено огляд узбіччя дороги по вул. Гагаріна в с.Борівка Чернівецького району Вінницької області. Зазначене узбіччя прилягає до домоволодіння АДРЕСА_14 . На даному відрізку узбіччя розташована криниця, глибиною 17 м. Після зовнішнього огляду криниці, ОСОБА_168 спустився за допомогою мотузки до поверхні води криниці, за допомогою рибальського спорядження вийняв з води та підняв на поверхню деталі мобільних телефонів, а саме: корпус темно-синього кольору до мобільного телефону марки «Нокія 3310» з клавіатурою сірого кольору, мобільний телефон марки «Нокія 1110», в якому пошкоджена передня кришка корпусу та екран, також роздутий елемент живлення телефону ІМЕІ НОМЕР_7 , у відсіку для сім-карти наявна сім-карта з надписом «Київстар», мобільний телефон з надписом марки «Нокія 1800» чорного кольору з пошкодженнями по всій поверхні корпусу телефону, де відсутній елемент живлення, у відсіку для сім-карти наявна сім-карта «Djuis», ІМЕІ телефону НОМЕР_8 (а.с.117-118 т.2);

- протоколом огляду предметів від 24.03.2014 з фототаблицею до нього, згідно якого старший слідчий в ОВС СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_169 провів огляд речей та предметів вилучених в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме оглянуто вилучені предмети під час затримання ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , корпуси та частини телефонів, вилучені з криниці, розташованої на узбіччі АДРЕСА_1 (телефони належали потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ), предмети вилучені під час огляду місця події в будинку ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у с.Трактове Чернівецького району (а.с.216-220 т.2);

- довідкою ФОП ОСОБА_170 від 27.03.2014, згідно якої вартість мобільних телефонів станом на 19.01.2014 року становить: Nokia 1110і 150 грн., Nokia 1800 275 грн., Nokia 3310 130 грн. (а.с.107 т.4).

Крім того, в судовому засіданні було досліджено речові докази, а саме:

- ніж, моток скотчу, шнур з шматком скотчу;

- корпус та частини телефонів марки «Нокіа 1110і», марки «Нокіа 1800»;

- передню та задню кришки телефону марки «Нокіа 3310», пластикову накладку до кнопки.

Сторона обвинувачення суду також надала п`ять протоколів слідчих експериментів, а саме від 04.02.2014, згідно яких ОСОБА_20 та ОСОБА_18 розповіли, а в подальшому показали, як саме ними проводились розбійні напади (Т.2, а.с. 197-201); від 11.02.2014, згідно якого ОСОБА_18 розповів, а в подальшому показав, як саме проводились розбійні напади (Т.2, а.с.230-237); від 19.02.2014 згідно яких ОСОБА_19 та ОСОБА_20 розповіли, а в подальшому показали, як саме ними проводились розбійні напади (Т.2, а.с.221-224).

Разом з тим, усі протоколи слідчих експериментів, які крім цього епізоду також стосуються епізодів відносно потерпілих ОСОБА_142 та ОСОБА_17 та ОСОБА_144 , згідно положень ч.2 ст. 89 КПК України ще на стадії судового розгляду справи, після початку його дослідження, суд визнав очевидно недопустимими доказами, оскільки такі слідчі експерименти проводилась в межах кримінального провадження №0000016 від 23.01.2014 і ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 було оголошено підозру за ч.3 ст. 187 КК України, що є особливо тяжким злочином, однак такі слідчі дії проводились із підозрюваними без участі захисників.

Факт того, що усі слідчі експерименти проводились за відсутності захисників було підтверджено в ході судового розгляду стороною обвинувачення.

Висновок суду щодо недопустимості вказаних вище доказів відповідає правовій позиції Верховного Суду України зазначеній в постанові від 21.04.2016 №5-381кс15.

Крім того, стороною обвинувачення суду було надано ще два висновки експертів, а саме №11 від 31.01.2014 з ілюстративними таблицями до нього, згідно якого сліди пальців рук, які були вилучені під час ОМП 23.01.2014 не придатні для ідентифікації особи (а.с.240-248 т.2), а також №10 від 30.01.2014 та ілюстративна таблиця до нього, згідно якого слід тканини розмірами 55х44 мм, виявлений та вилучений при огляді місця події 23.01.2014, непридатний для ідентифікації та встановлення групової належності слідоутворюючого об`єкта. (а.с.3-6 т.4).

Разом з тим, вказані вище висновки експертів суд вважає неналежними доказами в силу дії ст. 85 КПК України, оскільки вони не підтверджують жодну обставину, що підлягала доказуванню в межах даного кримінального провадження.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_23 , то як уже зазначалось вище він свою вину у вчиненні, як даного злочину не визнав. Заперечував, як сам факт спілкування з обвинуваченими, в тому числі і з ОСОБА_18 по мобільних телефонах так і свою співучасть у вчинені інкримінованих йому злочинів так, як і будь-яку причетність до них.

Співучасть та причетність ОСОБА_23 у вчиненні злочинів заперечувалась також обвинуваченими ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_23 у вчиненні даного злочину підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, свідок ОСОБА_171 в судовому засіданні надав суду показання про те, що він працює з 2012 року оперуповноваженим оперативного відділення виправної колонії №86. ОСОБА_23 під час відбування покарання в ВК №86 характеризується посередньо, тобто відносно нього було застосовано стягнення і заохочення. В кінці 2013 року на початку 2014 року в житловій секції, де проживав ОСОБА_23 було проведено обшук. В тумбочці ОСОБА_23 було виявлено та вилучено 2 пачки з-під цигарок, в одній з яких знаходилися 2 сім-картки, а ще були якісь рукописні записи. Обшук проводили працівники УБОЗу. Понятими для даної процесуальної дії було залучено засуджених.

Свідок ОСОБА_172 в судовому засіданні надав показання про те, що він з 2010 року працює начальником відділу безпеки ВК №86. ОСОБА_23 під час відбування покарання в ВК №86 характеризувався посередньо, тобто відносно нього були застосовані стягнення і заохочення. На початку 2014 року в житловій секції, де проживав ОСОБА_23 проводився обшук, під час якого були присутні 7 чоловік. Свідок особисто виявив в тумбочці ОСОБА_23 2 пачки з-під цигарок, а в одній із пачок, у фользі, були приховані 2 сім-картки. Обшук тривав близько 30 хвилин. Також, свідок зазначив, що за 7 місяців до обшуку, відносно ОСОБА_23 було застосовано стягнення за те, що йому було перекинуто через паркан колонії 7 мобільних телефонів та 1 літр спиртовмісної речовини.

Свідок ОСОБА_173 в судовому засіданні надав суду показання, що з ОСОБА_23 відбував покарання в ВК №86. Ніколи не бачив, щоб ОСОБА_23 користувався мобільним телефоном і від інших осіб теж не чув нічого подібного. Його було запрошено в якості понятого при обшуку в кімнаті і спальному приміщенні ОСОБА_23 . Він бачив, як під час проведення обшуку з тумбочки дістали зошити і якісь папірці. Зошит та ще якісь рукописи, які були виявлені, помістили в спеціальний пакет і заклеїли в їх присутності. Після обшуку в штабі працівник міліції показав пачку з-під цигарок, в якій знаходилися сім-картки, та повідомив, що дану пачку з-під цигарок було знайдено в тумбочці ОСОБА_23 . Сам ОСОБА_23 сказав, що це не його сім-картки, однак працівники міліції стверджували, що його. Поняті поставили підписи, а ОСОБА_23 сказав, що ці сім-картки не його, а тому він підпис ставити не буде, а підпишеться тільки за те, що його зошит. Крім ОСОБА_174 , понятим також був ОСОБА_175 .. Ніяких прав понятим ніхто не роз`яснював, з протоколом ніхто не дав знайомитись, а лише дали підписати протокол та відпустили.

Свідок ОСОБА_176 в судовому засіданні надав суду показання, що з ОСОБА_23 відбував покарання у ВК №86 і проживав в одній кімнаті. Свідок ОСОБА_176 ніколи не чув і не бачив, щоб ОСОБА_23 користувався мобільним телефоном. Він був присутній в якості понятого при обшуку. При обшуку були присутні 20 людей. При обшуку не бачив, щоб щось вилучалось. В кінці обшуку було показано якісь записи, які були вилучені з якоїсь тумбочки, які були поміщені в пакет. В штабі, показали пачки з-під цигарок, в яких знаходились сигарети сім-картки. Про те, що ОСОБА_176 є понятим, він дізнався в штабі. Протокол про обшук складався в штабі, який він підписав в той же день, також підписався на пакунку з записами. Обшук тривав біля 1 год. 30 хв.

Свідок ОСОБА_177 в судовому засіданні надав суду показання, що ОСОБА_23 це його односельчанин, а інших обвинувачених знає трохи менше за ОСОБА_23 . Коли відбував покарання в колонії, то двічі спілкувався з ОСОБА_23 . Йому невідомо чи користувався ОСОБА_23 мобільним телефоном, оскільки він в колонії з ним проживав в різних бараках. Під час проведення обшуку він не був присутнім. ОСОБА_23 охарактеризував з позитивної сторони.

Свідок ОСОБА_178 в судовому засіданні надав суду показання, що сидів в ВК №86, і сидів там з ОСОБА_179 , при чому в судовому засіданні вказав на ОСОБА_23 , як на ОСОБА_180 , якого він знає. Зазначив, що при обвинуваченому він мобільного телефона не бачив, телефонів взагалі ні у кого не бачив. Його покази різняться з показами даними на досудовому слідстві, тому що працівники поліції прийшли до них на зону дали йому підписати бумагу, що він бачив по справі, однак він взагалі нічого по справі не бачив, але підписав не читаючи. Тільки коли його викликали в судове засідання, він дізнався, що його викликають по справі ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_181 в судовому засіданні надав суду показання, що ОСОБА_23 знає, оскільки той проживає в сусідньому селі. Раніше разом відпочивали, спілкувались часто в 2008-2010 роках. В 2010 проходили спільниками по кримінальній справі. На початку 2014 року, в маршрутці, в ОСОБА_182 він випадково зустрів матір ОСОБА_23 , яка в той момент розмовляла з ОСОБА_23 по мобільному телефону. Мати ОСОБА_161 дала свідку телефон, щоб ті поспілкувались. ОСОБА_23 привітався та запитав як справи і чим свідок займається. Після розмови свідок повернув слухавку мамі. Погрози щодо фізичної розправи, через те, що ОСОБА_181 не передає передачі не було. Взагалі спілкування тривало 2-3 хвилини, не більше. Цей випадок був коли ОСОБА_23 відбував покарання. Також свідок ОСОБА_181 зазначив, що до нього приїжджали двоє працівників УБОЗу та казали, що ОСОБА_23 написав якийсь документ, показали фото хлопців (обвинувачених) і сказали що ОСОБА_181 з цими хлопцями підтримував відносини, ніби ОСОБА_23 телефонував йому і казав що робити, а ОСОБА_181 ними уже керував. ОСОБА_181 відмовився бо, він цих хлопців взагалі не знав. Показали фото, ОСОБА_181 підписався що їх не знає, і на цьому все закінчилось. Ще запитували за якогось ОСОБА_183 . Сказав, що нічого не знає. Також працівники міліції, говорили, що йому погрожує ОСОБА_23 , однак цього не було.

Свідок ОСОБА_184 в судовому засіданні надала суду показання, що до неї в 2011-2012 році телефонував ОСОБА_23 , один чи два рази. ОСОБА_23 колись працював з її сестрою в Росії, вона пропала і він зателефонував і запитав чи вона знайшлася, та просив по можливості перекинути грошові кошти 5 грн. на номер телефону з якого телефонував. ОСОБА_23 особисто не знала, зателефонував ОСОБА_23 , представився, сказав прізвище та ім`я, гроші не перекидала на телефон.

Свідок ОСОБА_185 в судовому засіданні надав суду показання, що ОСОБА_23 знає через рідного брата останнього. В червні 2013 року до нього зателефонував ОСОБА_23 і попросив його повнити йому рахунок на телефоні, однак ОСОБА_185 сказав, що в нього немає коштів. Також ОСОБА_23 попросив номер телефону ОСОБА_186 , який йому свідок надав.

Свідок ОСОБА_91 в судовому засіданні надала суду показання про те, зокрема, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_18 . ОСОБА_23 , вона знала, як односельчанина, який відбував покарання в місцях позбавлення волі. Один чи два рази її син спілкувався з ОСОБА_23 по телефону, оскільки ОСОБА_18 їхав на заробітки в Росію, і хотів, щоб брат ОСОБА_23 , який там проживає, зустрів його. В кінці січня 2014 року о 23 год. 00 хв. їй зателефонували працівники поліції, і повідомили, що її син ОСОБА_18 затриманий міліцією і йому необхідно привезти теплі речі. Після чого в неї було проведено п`ять разів обшуки. ОСОБА_20 в неї вдома був один раз, це був той день, коли її сина та інших затримали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_95 в судовому засіданні надав суду показання про те, зокрема, що ОСОБА_18 це його пасинок. Гроші ОСОБА_23 він не перераховував. Лише одного разу до нього на мобільний телефон, прийшло смс-повідомлення про те, що перераховано кошти з його картки. Як йому згодом стало відомо, ці кошти перераховувала його дружина, оскільки картка постійно знаходилася в неї.

Свідок ОСОБА_187 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_23 це його однокласник. Влітку 2013 року ОСОБА_23 один раз телефонував йому з місць позбавлення волі, і просив його поповнити йому рахунок на 5 грн., що ОСОБА_187 і зробив, тобто поповнив рахунок того номера, з якого дзвонив ОСОБА_23 .

Тобто, показання вказаних вище свідків в сукупності з показаннями самого ж ОСОБА_23 свідчать про те, що за час відбування покарання в ВК №86 він все таки користувався мобільними телефонами та телефонував ряду осіб, в тому числі з приводу поповнення рахунку того номера з якого він телефонував.

Крім допиту свідків сторона обвинувачення також клопотала про дослідження доказів зібраних на стадії досудового розслідування.
Так, суду надано в якості доказів результати проведених по справі негласних слідчих (розшукових) дій, а саме:
- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю місця від 03.03.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_188 №0-414т від 12.02.2014, за участю начальника сектору УБОЗ УМВС України у Вінницькій області капітана міліції ОСОБА_189 із застосуванням технічного засобу RR1500М носіїв інформації провів аудіо-, відеоконтроль місця, а саме камери ІТТ Тульчинського РВ УМВС України у Вінницькій області розміщеного в м.Тульчин по вул.Колонтай,3, протягом 10 діб з моменту поміщення ОСОБА_23 , а саме у період з 21.02.2014 по 02.03.2014. Внаслідок проведення негласних слідчих дій отримано інформацію про причетність ОСОБА_23 на прізвисько « ОСОБА_190 », до злочинної групи, до складу, якої входили ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які вчинили ряд тяжких злочинів загально кримінальної спрямованості, у тому числі, розбійні напади (а.с.27-28 т.4);

- протокол зведень №29/393т по об`єкту контролю « ОСОБА_23 », згідно якого розсекречено розмову від 22.02.2014 між фігурантом « ОСОБА_23 » та агентом (а.с.29-30 т.4);

- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю місця від 21.02.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_188 №0-417т від 12.02.2014, за участю начальника сектору УБОЗ УМВС України у Вінницькій області капітана міліції ОСОБА_189 із застосуванням технічного засобу RR1500М носіїв інформації провів аудіо-, відеоконтроль місця, а саме камери ІТТ Тульчинського РВ УМВС України у Вінницькій області розміщеного в м.Тульчин по вул.Колонтай,3, протягом 7 діб з моменту поміщення ОСОБА_23 , а саме у період з 14.02.2014 по 20.02.2014. Внаслідок проведення негласних слідчих дій отримано інформацію про причетність ОСОБА_23 на прізвисько « ОСОБА_190 », до злочинної групи, до складу, якої входили ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які вчинили ряд тяжких злочинів загально кримінальної спрямованості, у тому числі розбійні напади (а.с.31-32 т.4);

- протокол зведень №29/392т по об`єкту контролю « ОСОБА_20 », згідно якого розсекречені розмова 19.02.2014 файл №368 ч.6 та розмова 19.02.2014 файл №358 ч.2 між ОСОБА_20 і «Чоловіком», де ОСОБА_20 розповідає про напад на сім`ю ОСОБА_141 , напад на ОСОБА_17 , про те, що їхніми діями керував ОСОБА_23 (а.с.33-36 т.4);

- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю місця від 21.02.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_188 №0-415т від 12.02.2014, за участю начальника сектору УБОЗ УМВС України у Вінницькій області капітана міліції ОСОБА_189 із застосуванням технічного засобу RR1500М носіїв інформації провів аудіо-, відеоконтроль місця, а саме камери ІТТ Тульчинського РВ УМВС України у Вінницькій області розміщеного в м.Тульчин по вул.Колонтай,3, протягом 7 діб з моменту поміщення ОСОБА_18 , а саме у період з 14.02.2014 по 20.02.2014. Внаслідок проведення негласних слідчих дій отримано інформацію про причетність ОСОБА_23 на прізвисько « ОСОБА_190 », до злочинної групи, до складу, якої входили ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які вчинили ряд тяжких злочинів загально кримінальної спрямованості, у тому числі розбійні напади. До протоколу додані матеріали, а саме чотири носії інформації, що підтверджують наявність у діях зазначених вище громадян ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (а.с.37-38 т.4);

- протокол зведень №29/394т по об`єкту контролю « ОСОБА_18 », згідно якого розсекречено розмови в камері №5 18.02.2014 (файл №360) та 19.02.2014 (файл №361) між ОСОБА_18 та «Тарасом», в якій ОСОБА_23 розповідає, що він знайомий з ОСОБА_23 , де останній просить передати ОСОБА_18 йому передачі, та спонукає його до вчинення злочинів. Розповідає про вчинення злочину в селі Стрільченці Немирівського району (а.с.39-42 т.4);

- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю місця від 21.02.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_188 №0-416т від 12.02.2014, за участю начальника сектору УБОЗ УМВС України у Вінницькій області капітана міліції ОСОБА_189 із застосуванням технічного засобу RR1500М носіїв інформації провів аудіо-, відеоконтроль місця, а саме камери ІТТ Тульчинського РВ УМВС України у Вінницькій області розміщеного в м.Тульчин по вул.Колонтай,3, протягом 7 діб з моменту поміщення ОСОБА_19 , а саме у період з 14.02.2014 по 20.02.2014. Внаслідок проведення негласних слідчих дій отримано інформацію про причетність ОСОБА_23 на прізвисько « ОСОБА_190 », до злочинної групи, до складу, якої входили ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які вчинили ряд тяжких злочинів загально кримінальної спрямованості, у тому числі розбійні напади. (а.с.47 т.4);

- роздруківку розсекречених розмов ОСОБА_19 , зокрема розмови: 18.02.2014 файл №358, 18.02.2014 файл №364, згідно якого ОСОБА_19 розповідає про те, що ОСОБА_23 на прізвисько « ОСОБА_190 спонукає до вчинення злочинів, про вчинення нападу на сім`ю ОСОБА_141 (а.с.48-58 т.4).

Крім того, за клопотаннями, як сторони захисту так і сторони обвинувачення суд дослідив записи 20 відеокасет результатів НСРД, на яких зафіксовано розмови обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 з особами, які перебували з ними разом в камерах ІТТ, а саме розмови ОСОБА_23 в період з 21.02.2014 по 02.03.2014, розмови ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в період з 14.02.2014 по 20.02.2014. Записи містять більшу кількість інформації ніж протоколи про результати аудіо-, відеоконтролю місця та протоколи зведень по об`єктах контролю, які, як доказ були надані стороною обвинувачення. На записах зафіксовано, як обвинувачені ОСОБА_20 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 повідомляють співкамерникам обставини вчинення ними злочинів, зокрема, по даним трьом епізодам та усі вони вказують на співучасть ОСОБА_23 в таких діяннях шляхом спілкування з ОСОБА_18 по мобільному телефону ОСОБА_20 та ОСОБА_19 . ОСОБА_23 також повідомляє співкамернику про своє знайомство та спілкування з ОСОБА_18 та його розповідь свідчить про його співучасть у вчиненні злочинів по даним трьом епізодам.

Разом з тим, вказані вище докази суд вважає за необхідне визнати недопустимими, оскільки сторона захисту висловила сумнів з приводу законності здобуття таких доказів, а сторона обвинувачення в порушення вимог ч.2 ст. 92 КПК України таку обставину в ході судового розгляду справи не довела.

Так, сторона захисту наголошувала на тій обставині, що на стадії досудового розслідування сторона обвинувачення не відкрила стороні захисту процесуальні документи, які стали підставою для збирання вказаних вище доказів. Аналогічно сторона обвинувачення не представила таких документів і суду під час судового розгляду.

Прокурор не заперечував ту обставину, що ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області, які стали підставою для збирання вказаних вище доказів не були відкритті стороні захисту. Таку обставину представник сторони обвинувачення мотивував тим, що вказані ухвали слідчого судді містили гриф таємності і на стадії досудового розслідування їх не було розсекречено. Розсекреченими були лише результати проведення такої слідчої дії і такі результати, тобто докази, були суду представлені.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо законності здобуття таких доказів суд встановив, що сторона обвинувачення на стадії вирішення справи в суді уже позбавлена можливості усунути недоліки слідства, що стосується відкриття зазначених матеріалів, оскільки, як слідує з листа Апеляційного суду Вінницької області № 1-27/162/2017 від 29.06.2017, надати інформацію про осіб, відносно яких судом надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, їх вид та строк дії в кримінальному провадженні № 0000016 від 23 січня 2014 року неможливо, оскільки ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області на проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 0-414т, 0-415т, 0-416т, 0-417т від 12 лютого 2014 року (секретна номенклатурна справа № 5.4/14т, том № 6, а.с.91-92,95-96,99-100,103-104) у зазначеному вище кримінальному провадженні знищені на підставі акта № 53/26/52-49нт від 20 лютого 2014 року. Разом з тим, із записів в Журналі обліку вхідних документів РСО суду (Обл. №178 в журналі ф.41) вбачається, що 12 лютого 2014 року на облік за вхідними номерами №0-508т, 0-509т, 0-510т, 0-511т було поставлено клопотання з Чернівецького РВ УМВС України у Вінницькій області (№34т, 35т, 36т, 37т від 11 лютого 2014 року) в кримінальному провадженні № 0000016, які після розгляду слідчим суддею було підшито до секретної номенклатурної справи (№5.4/14т, том №6, а.с.88,93,97,101). В Журналі обліку підготовлених документів РСО суду (Обл. № 130 в журналі ф.41) 12 лютого 2014 року було поставлено на облік ухвали № 0-414т, 0-415т, 0-416т, 0-417т в кримінальному провадженні №0000016. Перші примірники вказаних ухвал 13 лютого 2014 року направлено до Чернівецького РВ УМВС України у Вінницькій області (розписка відповідальної особи в розносній книзі РСО суду). Другі примірники підшиті до секретної номенклатурної справи (№5.4/14т, том № 6, а.с.91-92,95-96,99-100,103-104). В той же час, облікові форми (журнали) РСО суду, де реєструються клопотання і ухвали, не передбачають інших записів, крім наведених вище, з яких можна було б встановити, стосовно кого надавався дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, вид негласних слідчих (розшукових) дій, термін, на який надавався дозвіл, результат розгляду слідчим суддею клопотання (Т.19, а.с.181).

Щодо інших примірників ухвал слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області то згідно листа ГУНП у Вінницькій області № 4498/24-2017 від 06.07.2017, у ході досудового розслідування кримінального провадження № 000016 за підозрою ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України, проведено ряд негласних слідчих (розшукових) дій. Клопотання про надання дозволу на проведення указаних негласних слідчих (розшукових) дій, а також ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області про надання дозволу на їх проведення, знищені згідно акту № 23 дск від 06.04.2015 «Про відбирання на знищення та знищення справ та журналів Чернівецького РВ УМВС України у Вінницькій області», затвердженого т.в.о. начальника Чернівецького РВ УМВС України у Вінницькій області майором міліції ОСОБА_191 (Т.20, а.с.41).

Із зазначеного вище слідує, що сторона обвинувачення не лише не відкрила стороні захисту на стадії досудового розслідування матеріали, які стали правовою підставою проведення таких слідчих дій, а саме відповідні клопотання, з якими слідство зверталось до слідчого судді та ухвали слідчого судді за наслідками розгляду таких клопотань, але і не забезпечило збереження таких документів, що позбавляє, як сторону захисту так і суд можливості перевірити допустимість результатів таких дій як доказів.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України зазначеній в постанові від 16.03.2017 №671/463/15-к.

Разом з тим, незважаючи на визнання вказаних вище доказів недопустимими суд вважає, що вина ОСОБА_23 у вчиненні даного злочину, крім показань потерпілих ОСОБА_141 та самих обвинувачених, також підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом обшуку від 07.02.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.02.2014, в присутності понятих ОСОБА_192 та ОСОБА_174 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_23 , який проживає в житловій секції №31 ВК №86. Під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_23 було виявлено та вилучено дві СІМ-карти операторів Лайф та Київстар, папери із рукописними записами, зошит із записами. ОСОБА_23 від підпису в протоколі відмовився не пояснюючи причини (а.с.109-114 т.2);

- протоколом огляду предметів від 06.03.2014 з фототаблицею до нього, згідно якого було оглянуто речі, які були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_23 , зокрема: коробку з-під сигарет «KENT», сім-картку «Life» з серійним номером « НОМЕР_9 » та абонентським номером № НОМЕР_10 ; сім-картку «Київстар Дж.Ес.Ем.» з серійним номером « НОМЕР_11 » та абонентським номером № НОМЕР_12 ; папку для паперів з полімерного матеріалу зеленого кольору; 40 фрагментів паперу різного кольору та розмірів, на яких є рукописні надписи, переважно імена, номери мобільних телефонів та інші числа; фрагмент цупкого паперу з рукописним текстом: « НОМЕР_13 ВК_______Логин: Kalapah2013______пароль: 881133b331188_____Kalapah»; фрагмент аркушу паперу, на обох сторонах якого є рукописний текст, виконаний барвником синього кольору. Серед інших надписів є: « сага чом.»; зошит у клітинку, в якому є 50 аркушів, а також 2 аркуші вставлені в зошит, з рукописними записами; штекер від електроприладу з обрізаним електрошнуром довжиною біля 3 см.; роз`єм від зарядного пристрою до мобільного телефону з двома електропроводами чорного та червоного кольорів (а.с.119-129 т.2).

Оглянутими в ході судового розгляду справи речовими доказами, а саме:
- двома сім-картками «Київстар Дж. Ес. Ем» та «Life», які містились в пачці з під цигарок марки «KENT»;

- записами, які містяться в зошиті у клітинку та на двох аркушах, вставлені в зошит з записами. Також було оглянуто вилучений в ході обшуку штекер від електроприладу з обрізним електрошнуром, роз`єм від зарядного пристрою до мобільного телефону з двома електропроводами чорного та червоного кольорів. Усі ці речові докази містились у папці для паперів з полімерного матеріалу зеленого кольору;

- мобільним телефоном ОСОБА_20 марки «Самсунг GT-C 3011» ІМЕІ НОМЕР_14 з сім-картою «Київстар Дж. Ес. Ем» № НОМЕР_15 .

Також, його вина підтверджується :

- висновком експерта №97-П від 24.03.2014 з ілюстративною таблицею до нього, згідно якого рукописні записи « мой» на 1-й сторінці зошита, рукописні записи «мама НОМЕР_16 » на 49-й сторінці зошита, рукописні записи « НОМЕР_17 Мой номер.» на 50-й сторінці зошита, рукописні записи « ОСОБА_193 . …. Серега НОМЕР_18 Чечен ОСОБА_194 НОМЕР_19 ОСОБА_195 поворот на лево» на двох аркушах у клітинку, встановлених у зошит, рукописні записи « сага чом.» на фрагменті аркушу паперу у клітинку виконані гр. ОСОБА_23 . Рукописні записи « мой» на 1-й сторінці зошита, рукописні записи «мама НОМЕР_16 » на 49-й сторінці зошита, рукописні записи « НОМЕР_17 Мой номер.» на 50-й сторінці зошиту, рукописні записи « ОСОБА_193 . …. Серега Чечен ОСОБА_194 НОМЕР_19 ОСОБА_195 поворот на лево» на двох аркушах у клітинку, встановлених у зошит, рукописні записи « сага чом.» на фрагменті аркушу паперу у клітинку виконані однією особою (а.с.134-139 т.2);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.01.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого Чернівецького районного суду Вінницької області затримано ОСОБА_18 . Слідчий ОСОБА_196 в присутності понятих ОСОБА_197 та ОСОБА_198 здійснив обшук затриманого ОСОБА_18 , під час якого було виявлено та вилучено, зокрема, мобільний телефон марки «Самсунг GT-С3011» (ІМЕІ НОМЕР_20 ), банківські картки «Приватбанк кредитка» з № НОМЕР_19 , «Ощадна книжка» № НОМЕР_21 , «поточна картка» № НОМЕР_22 , додаток до Сім-карки за № НОМЕР_23 (а.с.213-215 т.2).

Обвинувачений ОСОБА_23 стосовно протоколу обшуку від 07.02.2014 надав суду показання про те, що у нього був лише зошит-блокнот, в якому були записані номера телефонів, а інші рукописні папірці були зібрані по всій житловій секції. Захисники обвинуваченого ОСОБА_23 заявила клопотання, щодо визнання протоколу обшуку від 07.02.2014 недопустимим доказом на підставі ст. 89 КПК України, оскільки проведення даної слідчої дії є незаконним і грубо порушили права учасників, так як їх, а саме ОСОБА_23 та понятих, повністю роздягнули, і вони вимушені були стояти весь обшук оголеними близько 1,5 години, що принижує людську гідність, а тому такий доказ необхідно визнати недопустимим. Обшук проводила особа яка неуповноважена була його проводити, це ОСОБА_199 , ОСОБА_200 . Але протокол підписав з невідомих причин ОСОБА_201 та ОСОБА_202 які під час обшуку та в протоколі обшуку не фігурують. Вилучену коробку з-під цигарок не показували понятим.

За клопотанням сторони захисту суд допитав в якості свідків працівників правоохоронних органів, які були присутні при проведенні зазначеного вище обшуку.

Так, свідок ОСОБА_203 в судовому засіданні надав показання про те, що в 2014 році він працював старшим оперуповноваженим управління з організованою злочинністю ГУНП. В лютому 2014 року він був присутній при проведенні обшуку в пенітенціарній службі, в якості оперативного працівника. Обшук проводився на підставі ухвали суду. Крім свідка ОСОБА_204 , при обшуку були задіяні ОСОБА_199 та працівники пенітенціарної служби. Також були присутні при обшуку поняті, які були залучені з числа засуджених. Обшук проводився в кімнаті, де ОСОБА_23 відбував покарання. ОСОБА_23 був присутній при проведенні обшуку і був одягнений, йому було оголошено ухвалу суду. Протокол проведення обшуку складав ОСОБА_205 . Під час обшуку біля ліжка в тумбочці ОСОБА_23 було знайдено в пачці з-під цигарок 2 сім-карки, записники з мобільними телефонами різних громадян. Після закінчення обшуку всі присутні підписалися. В судовому засіданні 24.03.2017 надав показання про те, що проводився обшук в батьків ОСОБА_23 , але нічого знайдено не було. Метою обшуку у приміщенні, де проживав ОСОБА_23 було віднайдення доказів. ОСОБА_23 був присутній біля осіб, які проводили обшук. Сім-картки знайшов представник пенітенціарної служби, яку всім учасникам обшуку показав. ОСОБА_23 говорив, що йому їх підкинули і що це не його речі. Протокол обшуку складався в кімнаті, де проводився обшук. ОСОБА_23 особисто вказав на свої ліжко і тумбочку.

Свідок ОСОБА_199 в судовому засіданні надав показання про те, що в січні 2014 року він працював оперативним працівником УБОЗ. На підставі ухвали слідчого судді та за дорученням слідчого проводився обшук в житловій секції де проживав ОСОБА_23 , в присутності 2-х понятих з числа осіб, які відбували покарання. Також при обшуку був присутній ОСОБА_23 , який був одягнений. ОСОБА_23 в присутності двох понятих було оголошено ухвалу слідчого судді про обшук, а понятим роз`яснено їх права та обов`язки. ОСОБА_23 вказав де саме знаходиться його ліжко і тумбочка. При проведенні обшуку надавали допомогу 2 працівники колонії, оскільки вони більш обізнані в тому, де саме засуджені ховають заборонені речі. В тумбочці ОСОБА_23 в пачці з-під цигарок було знайдено 2 сім-карти, в сумці були зарадяні пристрої, також були аркуші паперу з записами. Протокол обшуку складався в житловій секції, тобто безпосередньо в приміщенні де проводився обшук, а знайомилися поняті і ОСОБА_23 з протоколом обшуку в штабі. Всі присутні під час обшуку розписалися в протоколі обшуку, а ОСОБА_23 відмовився підписувати протокол, при цьому не даючи ніяких пояснень. Фото, відео-фіксації проведення обшуку не проводилося. В судовому засіданні 24.03.2017 надав показання, що також при обшуку були присутні ОСОБА_203 і Літвіцький. При обшуку були присутні 2 чоловік з установи, ОСОБА_23 , ОСОБА_203 , ОСОБА_206 , і ОСОБА_207 . ОСОБА_23 був одягнений і стояв лицем до свого спального місця. Оглянуто було спальне місце, тумбочку і сумку ОСОБА_23 .. Понятим були роз`яснені права і обов`язки. Протокол складався в житловій секції, а підписувався в іншому приміщенні. ОСОБА_23 відмовлявся підписувати протокол, не пояснював при цьому причини. Фізичний і психологічний тиск на ОСОБА_23 і на понятих не чинився.

Свідок ОСОБА_196 в судовому засіданні надав показання, що в січні 2014 року він працював першим заступником Чернівецького районного відділу міліції, начальником слідчого відділу. По даному кримінальному провадженню він був включений до складу слідчо-оперативної групи, і брав участь як слідчий. В ході розслідування кримінального провадження щодо розбійних нападів, в ході проведених слідчих дій, з показів ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , було встановлено причетність ОСОБА_23 до даних злочинів. Допит ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 він проводив особисто декілька разів, і на досудовому слідстві вони вказували на причетність ОСОБА_23 до кримінальних правопорушень. З ОСОБА_20 проводив слідчий експеримент за фактом розбійних нападів, обвинувачені вину визнавали, просили вибачення у потерпілих. Також проводилася відеофіксацію проведення слідчого експерименту. Психологічного та фізичного тиску на обвинувачених з боку правоохоронних органів не було. В судовому засіданні 24.03.2017 надав показання, що інформацію про те, що ОСОБА_23 причетний до злочинів, слідству надав ОСОБА_18 , який постійно йшов на співпрацю зі слідством, розказував про своїх співучасників. Фізичного і психологічного тиску на ОСОБА_18 зі сторони ОСОБА_208 не було. Свідок ОСОБА_93 приймав участь як слідчий у слідчій групі. Кримінальна справа по ОЗГ була направлена з Вінниці, а кримінальне провадження по окремим крадіжкам без ОЗГ була сформована Чернівецьким райвідділом, тому було сформовано 2 різних кримінальних провадження.

Зважаючи на покази зазначених свідків, які приймали участь в обшуку, клопотання сторони захисту на переконання суду задоволенню не підлягає, оскільки обшук було проведено з дотриманням вимог ст. 233, 234 КПК України. Крім того, суд звертає увагу, що обшук було проведено в установі виконання покарань, а відтак зважаючи на положення ч.2 ст. 233 КПК України суд не вбачає підстав для визнання вказаного вище доказу недопустимим.

Обвинувачений ОСОБА_23 зазначив, що в нього був записник, в якому зазначена була інформація, а саме номери мобільних телефонів. Коли забирали знайдені сім-картки, то ОСОБА_23 просив, щоб йому показали, яка саме інформація зберігається на даних сім-картках, однак йому не показали. Також є записані його логін і пароль в контакті, однак він був зареєстрований там ще в 2008 році. Захисник обвинуваченого ОСОБА_23 в судовому засіданні зазначила, що протокол огляду від 06.03.2014 суперечить протоколу обшуку від 07.02.2014, оскільки в протоколі обшуку аркуші паперу закінчуються на нумерації 33, а 34 це вже йде зошит, тобто протокол огляду йде в розбіжність з тим, що було вилучено під час обшуку. Зошит який було оголошено 50 аркушів, а в протоколі обшуку зазначено, що зошит в клітинку 51 арк.

Вказані вище доводи ОСОБА_23 з приводу того, що обвинуваченому належав лише вилучений під час обшуку зошит, а інші аркуші паперу та вставлені в зошит аркуші ні, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки відповідно до висновку експерта №97-П від 24.03.2014 з ілюстративною таблицею до нього, рукописні записи « мой» на 1-й сторінці зошита, рукописні записи «мама НОМЕР_16 » на 49-й сторінці зошита, рукописні записи «096-080-38-79 Мой номер.» на 50-й сторінці зошита, рукописні записи « ОСОБА_193 . …. Серега Чечен ОСОБА_194 НОМЕР_19 ОСОБА_195 поворот на лево» на двох аркушах у клітинку, встановлених у зошит, рукописні записи « сага чом.» на фрагменті аркушу паперу у клітинку виконані ОСОБА_23 та вони виконані однією особою (а.с.134-139 т.2).

На переконання суду його вину також підтверджують:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.02.2014, згідно якого на підставі ухвалі слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.02.2014, в приміщенні головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» розташованому за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги,32 у присутності провідного спеціаліста ОСОБА_209 та понятих ОСОБА_210 та ОСОБА_211 проведено тимчасовий доступ до документів, які були вилучені, а саме: виписки по особовому рахунку № НОМЕР_24 1 арк.; виписки по особовому рахунку № НОМЕР_19 3 арк.; анкета заява №190823127 2 арк.; копія паспорту ОСОБА_18 (а.с.99-109 т.2). З даного доказу слідує, що банківська картка № НОМЕР_19 дійсно належала ОСОБА_18 ;

- описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвал слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 08.02.2014 та від 07.02.2014. Описи датовані 25.02.2014 та 12.02.2014 (Т.19, а.с.168, 209, 212, 215);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12.02.2014 та від 25.02.2014 щодо здійснення виїмки (вилучення) інформації в ПрАТ «Київстар» на підставі ухвал слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.02.2014 та від 08.02.2014 (Т.19, а.с.208, 216).

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.02.2014 щодо здійснення виїмки (вилучення) інформації в ТОВ «Астеліт» на підставі ухвал слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.02.2014 та від 08.02.2014 (Т.19, а.с.210, 213).

- довідкою ПрАТ «Київстар», згідно якої, у зв`язку з обмеженням технічними можливостями обладнання телекомунікаційної мережі «Київстар», інформація в передплаченому зв`язку щодо ІМЕІ мобільних терміналів зберігається впродовж 12-ти (дванадцяти) місяців (станом на день виконання ухвали надання інформації можливе за період з 24.02.2013 по теперішній час) (Т.19, а.с.166).

На підтвердження допустимості вилучених доказів в ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Астеліт» суду надано відповідно чотири ухвали слідчого судді від 07.02.2014 та від 08.02.2014 (Т.19, а.с.160-163, 186-188).

- протоколом огляду предметів від 04.03.2014, згідно якого слідчий в ОВС СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_169 провів огляд оптичного диску з інформацією про телефонні з`єднання абонентів мобільного зв`язку «Київстар Дж.Ес.Ем.». Проведеним оглядом встановлено: 1.Оптичний диск «СD-R 52Х» фірми «і-tech» ємністю 700 Мb. На поверхні диску є рукописний текст, виконаний барвником чорного кольору : «Київстар» до вх. №1503 справа № 150/152/14-к вих.№1333/1/кт від 12.02.2014 р.». Під час огляду за допомогою робочого комп`ютера інформації, що міститься на диску, виявлено інформацію про телефонні з`єднання ряду абонентів мобільного зв`язку «Київстар». Зокрема: 067-1693909 (номер ОСОБА_23 ); № НОМЕР_15 (номер ОСОБА_20 ); № НОМЕР_25 (номер ОСОБА_18 ); № НОМЕР_26 (номер ОСОБА_19 ); № НОМЕР_27 (номер ОСОБА_212 ). На диску містяться відомості про з`єднання вказаних абонентів між собою та іншими абонентами, про дату та час таких з`єднань, тривалість дзвінків, адреси розташування та номери базових станцій, у зоні дії яких здійснював дзвінок абонент А, та інші відомості. Інформацію, що має значення для встановлення істини у даному провадженні, було відкопійовано, згруповано та роздруковано на аркушах паперу формату А4 (Додатки), що додаються до даного протоколу. 2. Оптичний диск фірми «СD-R 52Х» фірми «ТDК» ємністю 700 Мb. На поверхні є рукописний надпис, виконаний барвником зеленого кольору : «№-3854 5». Під час огляду за допомогою робочого комп`ютера інформації, що міститься на диску, виявлено інформацію про телефонні з`єднання ряду абонентів мобільного зв`язку «Лайф». Зокрема : № НОМЕР_6 (номер ОСОБА_23 ); № НОМЕР_28 (номер ОСОБА_213 ). На диску містяться відомості про з`єднання вказаних абонентів з іншими абонентами, про дату та час таких з`єднань, тривалість дзвінків, розташування та номери базових станцій, у зоні дії яких здійснював дзвінок абонент А, та інші відомості (а.с.147-178 т.2);

- протокол огляду предметів від 07.03.2014 згідно якого слідчий в ОВС СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_169 провів огляд оптичних дисків з інформацією про телефонні з`єднання абонентів мобільного зв`язку «Київстар Дж.Ес.Ем.» та «МТС». Проведеним оглядом встановлено: 1.Оптичний диск «CD-R 52Х» фірми «ТDК» ємністю 700 Мb. На поверхні диску є рукописний текст, виконаний барвником чорного кольору : «Київстар» до вх.№1578 справа № 150/169/14-к вих.№1778/1/кт від 25.02.2014». Оптичний диск «CD-R 52Х» фірми «SONY» ємністю 4,7 Gb. На поверхні диску є рукописний текст, виконаний барвником чорного кольору: «Київстар» адреси БС до вх.№1578, справа 150/169/14-к, ЄРДР № 0000016 від 23.01.2014 р.». Під час огляду за допомогою робочого комп`ютера інформації, що міститься на даних дисках, виявлено інформацію про телефонні з`єднання ряду абонентів мобільного зв`язку «Київстар», номери та імена яких записані у пам`яті сім-карток, вилучених у ОСОБА_23 . На дисках містяться відомості про з`єднання вказаних абонентів з іншими абонентами, про дату та час таких з`єднань, тривалість дзвінків, адреси розташування та номери базових станцій, у зоні дії яких здійснював дзвінок абонент А, та інші відомості. 2.Оптичний диск «CD-R 52Х» фірми «ТDК» ємністю 700 Мb. На поверхні диску є рукописний надпис, виконаний барвником чорного кольору: «GD/KL-П/14/3002 04.03.2014». Під час огляду за допомогою робочого комп`ютера інформації, що міститься на диску, виявлено інформацію про телефонні з`єднання абонента мобільного зв`язку «Лайф» № НОМЕР_29 , який записаний у пам`яті сім-картки, вилученої у ОСОБА_23 під іменем « ОСОБА_214 ». На диску містяться відомості про з`єднання вказаного абонента з іншими абонентами, про дату та час таких з`єднань, тривалість дзвінків, адреси розташування та номери базових станцій, у зоні дії яких здійснював дзвінок абонент А, та інші відомості (а.с.180 т.2).

Щодо даного доказу то захисник обвинуваченого ОСОБА_23 також заперечувала з приводу його допустимості, оскільки на її думку слідчий ОСОБА_169 не мав права проводити огляд оптичного диску з інформацією про телефонні з`єднання абонентів мобільного зв`язку «Київстар Дж.Ес.Ем.», оскільки огляд мав проводити відповідний спеціаліст в цій галузі, тобто представник Київстару або відповідний працівник технічного відділу міліції. Також зазначила, щоб скласти протокол огляду, необхідно було скласти протокол виїмки з Київстару та Лайфа за участю понятих.

Вказані вище доводи захисника суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються, як змістом самих протоколів вилучення в яких вказано про участь двох понятих при проведенні такої слідчої дії так і тими повноваженнями, якими наділений слідчий при здійснені досудового розслідування нормами КПК України.

За клопотанням сторони захисту суд дослідив інформацію вилучену в операторів мобільного зв`язку ТОВ «Астеліт» та ПрАТ «Київстар», яка міститься на оптичних дисках, і яка містить більше інформації ніж вказані вище протоколи огляду предметів (а.с.147-178, 180 т.2).

Як слідує з інформації, яка міститься в протоколі огляду предметів від 04.03.2014, а саме на оптичному диску «CD-R 52Х» фірми «i-tech» ємністю 700 Mb., на поверхні диску є рукописний текст, виконаний барвником чорного кольору: «Київстар» до вх. №1503 справа № 150/152/14-к вих. № 1333/1/кт від 12.02.2014», 19.01.2014 між абонентами № НОМЕР_15 , який належить ОСОБА_20 (Абонент А) та № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_23 ( ОСОБА_215 ) було здійснено численні з`єднання.

Так, 19.01.2014, тобто в день події злочину вчиненого відносно подружжя ОСОБА_141 , відбулись з`єднання Абонента А, тобто номер ОСОБА_20 з ОСОБА_216 , тобто номер ОСОБА_23 , а саме:

- 10:25:16 тривалість близько 2-х хвилин (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 17:05:19 тривалість менше 1-єї хвилини (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 17:34:15, о 17:36:48 тривалість менше 1-єї хвилини (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 19:29:42 тривалістю менше ніж пів хвилини (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 20:31:15 тривалість близько 2-х хвилин (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 21:26:20 тривалість більше 3-х хвилин (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 22:01:35 тривалість близько 5-ти хвилин (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 22:12:14 тривалість близько півтори хвилини (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 22:53:59 тривалість близько півтори хвилини (Вихідний дзвінок до Абонента Б);

- 22:59:15 тривалість пів хвилини (Вихідний дзвінок до Абонента Б);

- 23:01:46 тривалість менше пів хвилини (Вхідний дзвінок до Абонента А);

Крім того, дзвінки нульової тривалості, тобто ті що залишились без відповіді абонента, якому телефонують, а саме о: 23:27:50; 21:58:44; 24:59:58; 22:00:13; 22:01:18; 22:11:37; 20:56:24; 23:08:35; 23:21:28; 23:21:48; 23:24:48. Також, о 00:05:12, 20.01.2014.

Також, з`єднання вказаних вище абонентів відбулось вночі 20.01.2014, а саме:

- 00:05:46 тривалістю шість хвилин (Вхідний дзвінок до Абонента А);

- 01:08:48 тривалістю майже півтори хвилини (Вихідний дзвінок до Абонента Б).

Крім того, між абонентами № НОМЕР_15 , який належить ОСОБА_20 ( ОСОБА_217 ) та № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_23 ( ОСОБА_215 ) відбувались з`єднання різної тривалості також, як до події даного злочину так і після неї, аж до моменту затримання ОСОБА_20 та ОСОБА_18 31.01.2014, а саме: 15.01.2014 в кількості 48 разів, 16.01.2014 в кількості 26 разів, 17.01.2014 в кількості 12 разів, 18.01.2014 в кількості 10 разів, 20.01.2014 в кількості 63 рази, 21.01.2014 в кількості 60 разів, 22.01.2014 в кількості 38 разів, 23.01.2014 в кількості 36 разів, 24.01.2014 в кількості 32 рази, 25.01.2014 в кількості 37 разів, 26.01.2014 в кількості 89 разів, 27.01.2014 в кількості 32 рази, 28.01.2014 в кількості 9 разів, 29.01.2014 в кількості 23 рази, 30.01.2014 в кількості 22 рази, 31.01.2014 в кількості 28 разів (зміст інформації на оптичному диску та Т.2, а.с.147-154).

Досліджена судом інформація також містить відомості про неодноразові факти з`єднань між абонентськими номерами НОМЕР_5 і НОМЕР_6 , які знаходились в зоні дії базових станцій м. Вінниці, району місця знаходження ВК№86 та які були вилучені в ходу обшуку в ВК№86 в приліжковій тумбочці, якою користувався ОСОБА_23 із:

- абонентським номером НОМЕР_25 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався ОСОБА_18 );

- абонентським номером НОМЕР_26 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався ОСОБА_19 );

- абонентським номером НОМЕР_27 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався свідок ОСОБА_218 в домі якого 31.01.2014 було затримано обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_18 );

- абонентським номером НОМЕР_28 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався свідок ОСОБА_219 на прізвисько « ОСОБА_220 ») і запис про якого був в зошиті ОСОБА_23 ;

- абонентським номером НОМЕР_30 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався свідок ОСОБА_221 );

- абонентським номером НОМЕР_31 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався свідок ОСОБА_185 );

- абонентським номером НОМЕР_32 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався свідок ОСОБА_184 );

- абонентським номером НОМЕР_33 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався свідок ОСОБА_222 );

- абонентським номером НОМЕР_34 (за твердженням сторони обвинувачення номер яким користувався свідок ОСОБА_187 ).

Тобто, показання свідків в сукупності в інформацією вказаних вище операторів мобільного зв`язку свідчать про той факт, що саме ОСОБА_23 належали вилучені сім-картки та те, що він ними постійно користувався.

Показання свідків ОСОБА_174 , ОСОБА_223 та ОСОБА_178 суд оцінює критично. Зокрема, з приводу заперечень можливості користування засобами мобільного зв`язку в установі виконання покарань суд оцінює критично, оскільки сам обвинувачений ОСОБА_23 підтвердив такий факт, зазначаючи, що взамін пачки цигарок або за кошти можна було телефонувати на будь-який номер та в будь-який час. Крім того, сам обвинувачений надав показання про те, що в користуванні засуджених була сім-картка, номер якої, як він стверджує, він не пам`ятає, однак пам`ятає, що останні цифри мобільного номеру були 909. Обвинувачений стверджував факт того, що при обшуку в жовтні 2013 року дану сім-картку було вилучено працівниками колонії однак доказів на підтвердження даної обставини в ході судового розгляду суду надано не було.

Факт спілкування ОСОБА_18 та ОСОБА_23 в період відбування останнім покарання в ВК№86 підтверджено, як самими обвинуваченими, з приводу того, що ОСОБА_18 кілька разів передавав ОСОБА_23 передачі, при чому показання обвинувачених неодноразово змінювались з приводу даного факту, що стосується кількості таких передач, а саме однієї чи декількох, так і свідком ОСОБА_224 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_18 .

Крім того, факт спілкування з ОСОБА_23 під час відбування ним покарання в ВК№86 через засоби мобільного зв`язку підтверджено показаннями вказаних вище свідків. Так, свідок ОСОБА_187 надав показання, зокрема, щодо телефонного дзвінка ОСОБА_23 до нього, з мобільного телефону, з прохання поповнити рахунок того номеру з якого телефонував ОСОБА_23 . Разом з тим, свідок стверджував, що це було влітку 2013. Також, свідки ОСОБА_184 та ОСОБА_185 надали суду аналогічного змісту показання з приводу телефонних дзвінків ОСОБА_225 до них з проханням поповнити рахунок мобільного номеру з якого він телефонував, однак свідок ОСОБА_184 вказала, що це було в 2011-2012 роках, а свідок ОСОБА_185 вказав, що це було в червні 2013 року.

Крім того, як уже вказувалось вище суд дослідив в ході розгляду справи протокол огляду предметів від 24.03.2017 з фототаблицею до нього, згідно якого старший слідчий в ОВС СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_169 провів огляд речей та предметів вилучених в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме оглянуто було вилучені предмети під час затримання ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , зокрема, мобільний телефон ОСОБА_20 . Телефон марки «Самсунг GT-C3011» IMEI НОМЕР_14 . В телефоні було розміщено сім-картку з абонентським номером оператора «Київстар.Дж.Ес.Ем» № НОМЕР_15 . У пам`яті телефону та сім-картки в списку контактів виявлено записи, зокрема, «Мій № », «Виталина », «Тато №», «Чечен № » (а.с.216-220 т.2).

Таким чином, аналіз вказаних вище доказів в сукупності доведеності того, що обвинувачений ОСОБА_20 ще з 2010 року постійно користувався номером мобільного телефону № НОМЕР_15 суд вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_23 підтримував телефонний зв`язок з обвинуваченим ОСОБА_18 , саме через телефон належний ОСОБА_20 , в тому числі і в дні коли відбувались події вказаних вище трьох злочинів.

Так, суд зазначав вище показання потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які вказали, що після того, як забрали гроші, ОСОБА_75 взяв телефон та до когось подзвонив і йому хтось відповів, і він каже: «Трохи грошей є», а потім запитав: «Що з дідом робити?». Заперечуючи таку обставину ОСОБА_18 надав суду суперечливі показання про те, що він імітував розмову, оскільки хотів обманути своїх спільників з метою отримання більшої частини відібраних у потерпілих коштів, що він фактично потім і зробив. Потім, змінюючи свої показання в цій частині ОСОБА_18 зазначав, що йому дійсно хтось неодноразово дзвонив з виправної колонії, говорили різні голоси, представлялись по різному, просили передати на колонію передачі. ОСОБА_23 теж просив передати передачу, однак ОСОБА_18 йому лише обіцяв її передати, але не передавав бо у нього не було коштів. Після нападу на подружжя ОСОБА_141 він все ж таки передав ОСОБА_23 передачу. Дана обставина підтверджена, як самим ОСОБА_18 так і ОСОБА_23 .

Таким чином, суть запитань ОСОБА_18 під час телефонної розмови в момент вчинення злочину відносно потерпілих ОСОБА_141 , а також наявність попередніх телефонних з`єднань з ОСОБА_23 , їх кількість, тривалість в день вчинення злочину, з`єднання в момент його вчинення, суть запитання ОСОБА_18 про те що робити далі з потерпілим і дії які були фактично вчинені відносно потерпілих після відібрання коштів, а саме те що їх зв`язали, заклеїли їм роти та позабирали усі мобільні телефони з метою унеможливлення оперативного виклику правоохоронних органів чи повідомлення про вчинений злочин, а також послідуюча поведінка обвинувачених щодо розподілу коштів, а саме те, що ОСОБА_20 та ОСОБА_19 . ОСОБА_18 надав лише по 2000,00 грн., а решту коштів, значно більшу їх частину, він забрав собі і на наступний же день поїхав в м. Вінницю для того, щоб передати ОСОБА_23 передачу в колонію, що фактично і зробив, і ці обставини свідчить про те, що ОСОБА_23 був пособником у вчиненні даного злочину надаючи поради і вказівки безпосереднім виконавцям злочину.

Саме за відсутності сукупності належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_23 організував цей злочин, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію його дії з ч.3 на ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 187 КК України.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що відповідно до ч.3 ст.27 КК України організатором є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування злочинної діяльності організованої групи або злочинної організації.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» №13 від 23.12.2005 утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукання співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складення плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин. Керування організованою групою або злочинною організацією полягає у вчиненні сукупності дій, спрямованих на управління їх функціонуванням як стійких об`єднань осіб (забезпечення існування, відповідного рівня організованості, дотримання загальних правил поведінки і дисципліни; вербування нових учасників, розподіл або перерозподіл між ними функціональних обов`язків, планування конкретних злочинів і злочинної діяльності в цілому; організація заходів щодо прикриття останньої; вдосконалення структури об`єднання) та здійсненням ними злочинної діяльності (визначення її мети і напрямів, конкретних завдань об`єднання, його структурних частин або окремих учасників, координація їхніх дій; ініціювання здійснення певного виду злочинної діяльності чи вчинення конкретних злочинів тощо). Зазначені дії організаційного характеру мають здійснюватися у формі віддання наказів, розпоряджень, давання доручень, проведення інструктажів, прийняття звітів про виконання тих чи інших дій, застосування заходів впливу щодо учасників злочинного об`єднання за невиконання наказів і доручень або порушення встановлених у ньому правил поведінки.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 27 КК України пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.
Щодо доводів сторони захисту з приводу штучного створення доказів в межах даного провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_23 з підстав ненадання ним неправомірної вигоди працівникам установи виконання покарань в якій він відбував покарання за попереднім вироком суду, суд вважає безпідставними через їх недоведеність належними та допустимими доказами. Суду не надано відповідного судового рішення, яке набрало законної сили на підтвердження такого факту вимагання неправомірної вигоди чи підробки будь-яких документів. Ті документи, які були надані суду для підтвердження такого факту суд вважає неналежними, оскільки вони самі по собі не містять такої інформації, а довільний аналіз сторони захисту змісту цих документів суд розцінює, як припущення.
Суд також вважає безпідставними твердження сторони захисту щодо застосування тиску на ОСОБА_18 та ОСОБА_20 на стадії досудового розслідування даного кримінального провадження з метою притягнення до відповідальності ОСОБА_23 , оскільки на підтвердження таких доводів суду також не надано жодних належних та допустимих доказів. Єдине, що було надано суду то це два листи №17-1250-14 та № 17-1251-14 від 05.06.2014 Прокуратури Вінницької області в яких ОСОБА_18 та ОСОБА_20 повідомлено про те, що відомості до ЄРДР на підставі їх заяв про вчинення злочину внесені не були (Т.19, а.с.201). Такі дії працівників правоохоронного органу обвинуваченими не оскаржувались.

За вказаної сукупності доказів по справі, а саме показань потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , письмових та речових доказів, які в повному обсязі узгоджуються між собою, суперечливі показання самих обвинувачених з приводу їх дійсних намірів по даному епізоду, факт того, що вони приховували свої обличчя від потерпілих, були в масках, мали при собі предмети якими вчинялось насильство відносно потерпілого ОСОБА_16 , а саме палку, ніж, також мали при собі скотч та мотузку, якими в подальшому зв`язали потерпілих, час вчинення злочину, а саме після 22 год., їх фактичні дії, що свідчать про єдність умислу та попередню його узгодженість між собою, факт обізнаності з їх планами ОСОБА_23 , з яким підтримувався зв`язок через мобільний телефон, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що дії обвинувачених охоплювались єдиним умислом спрямованим на вчинення розбою з метою заволодіння майном потерпілих, і такий умисел заздалегідь був обумовленим між ними.

Версію обвинувачених з приводу того, що вони мали намір знайти в потерпілих ОСОБА_141 горілки перед тим, як йти до ОСОБА_17 спростовується їх фактичними діями при вчиненні нападу на даних потерпілих. Також, суд звертає увагу на те, що потерпілі Якубовські проживають у селі Трактове Чернівецького району, де ОСОБА_17 не проживав та не проживає. З матеріалів справи слідує, що також підтверджено ОСОБА_17 та самими обвинуваченими, він проживає в селі Пелинівка цього ж району, а самі обвинувачені проживають у цьому районі в с. Борівка.

Крім того, як вже зазначалось вище, з показань самих же обвинувачених слідує, що вони усі не мали постійної роботи та джерел доходу, грошей у них не було, ОСОБА_18 вказував про те, що лише після даної події він отримав можливість поїхати в м. Вінницю з метою передання ОСОБА_23 передачі в колонію.

Таким чином, надаючи оцінку доводам обвинувачених про те, що вони не мали умислу вчиняти та не вчиняли розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , суд вважає, що вони в повній мірі спростовуються дослідженими доказами, а тому доводи сторони захисту суд вважає одним із способів захисту для пом`якшення відповідальності обвинувачених.

Крім того, суд встановив, що 26 січня 2014 року приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , діючи повторно, за попередньою змовою, разом з трьома невстановленими особами, невстановленим автомобілем марки «ВАЗ», приїхали у с. Стрільчинці Немирівського району. Невстановлені особи залишились в автомобілі на початку села, а ОСОБА_18 та ОСОБА_20 прийшли до помешкання АДРЕСА_13 , в якому проживають подружжя потерпілих ОСОБА_226 та ОСОБА_227 . Зайшовши у двір, вони побачили, що у будинку вимкнене світло, після чого, продовжуючи виконувати їх спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна, витягнули раму вікна з тильної сторони та проникли до житлового будинку, потрапивши у кухню. Намагаючись проникнути у кімнати будинку, вони не змогли відчинити двері, що відділяли кухню від кімнати, а тому заволодівши продуктами харчування з холодильника, через той же віконний пройм вилізли на вулицю та з місця злочину зникли.

Таким чином, ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили закінчений замах на вчинення крадіжки, кваліфікуючою ознакою якої є проникнення у житло, оскільки свій злочинний умисел вони не змогли довести до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

По даному епізоду ОСОБА_23 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, тобто організація та керування готуванням до розбою, тобто готуванням до нападу з метою заволодіння чужим майном, вчинене особою, яка раніше вчинила розбій, поєднане з проникненням у житло, вчинене організованою групою.
ОСОБА_18 та ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України, тобто готування до розбою, тобто готування до нападу з метою заволодіння чужим майном, вчинене особою, яка раніше вчинила розбій, поєднане з проникненням у житло, вчинене організованою групою.
По даному епізоду суд не погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_18 і ОСОБА_20 та в силу дії ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, з метою покращення становища даних обвинувачених та вважає, що дії ОСОБА_18 та ОСОБА_20 з ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України слід перекваліфікувати на ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в житло.

Такий висновок суду ґрунтується на такому.

Обвинувачений ОСОБА_18 надав суду показання про те, зокрема, що в середині січня 2014 року він попросив ОСОБА_20 завезти його в місто Вінницю, щоб передати передачу. Він разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 їхали в м.Вінницю передавати передачу ОСОБА_23 , однак про те, що передача для ОСОБА_23 знав тільки ОСОБА_19 , а ОСОБА_20 про це нічого не знав. Заїхали в с.Стрільченці Немирівського району Вінницької області, так як в них лопнуло колесо, то шукали якесь колесо на подвір`ї у потерпілих ОСОБА_142 . В цей час вони побачили, що в будинку працює телевізор, і там знаходилися чоловік з жінкою. Також на стіні побачили картину. Через кілька днів, вони вдруге поїхали в с.Стрільчинці Немирівського району для того, аби викрасти картину, яку вони побачили. 26 січня 2014 року він разом з ОСОБА_20 з м. Вінниці найняли таксі, в даному таксі були ще попутчики. На початку села Стрільчинці, вони вийшли з машини, і попросили їх почекати. Він з ОСОБА_20 підійшли до будинку, з іншої сторони, витягли вікно, залізли в середину кухні, хотіли проникнути в іншу кімнату, однак двері були зачинені. Тоді вони вирішили викрасти з холодильника харчі і через вікно покинули місце крадіжки. В них з ОСОБА_20 на меті було таємне викрадення картини, однак через те що двері в кімнату, де була картина, були зачинені, вони викравши харчі, покинули місце злочину непоміченими. В скоєному вони зізналися працівникам міліції під час їхнього затримання. Також ОСОБА_18 суду повідомив, що він кілька разів возив ОСОБА_23 передачі. ОСОБА_23 вказівки щодо скоєння злочину з домоволодінні потерпілих ОСОБА_142 не давав жодного разу, а також йому не телефонував. Зазначив, що по даному епізоду він теж щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_20 надав суду показання про те, зокрема, що в середині січня 2014 року він разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на автомобілі ОСОБА_21 їхали в м.Вінницю передавати передачу, оскільки ОСОБА_18 попросив його відвезти в м.Вінницю. По дорозі до м.Вінниці в автомобілі пробили колесо. Поставили запасне колесо, доїхали до м.Немирова Вінницької області, де знову пробили колесо і в автомобілі закінчилося пальне. Так як за кермом був ОСОБА_20 , а ОСОБА_228 з ОСОБА_18 спали на задньому сидінні, то він трохи заблукав і заїхав в с.Стрільчинці Немирівського району Вінницької області. Залишивши машину, вони втрьох пішли шукати колесо. Зайшовши на якесь подвір`я, пошукали колесо, але не знайшли і тому повернулися. Однак в хаті потерпілих горіло світло і вони побачили ікону. Через декілька днів, за ініціативою ОСОБА_20 , а саме 26.01.2014, він з ОСОБА_18 ціленаправлено їхали в с.Стрільченці Немирівського району Вінницької області, щоб таємно викрасти з хати ікону. Найнявши таксі з ОСОБА_18 поїхали в с.Стрільченці. Таксиста з якимись пасажирами залишили на початку села Стрільченці, а він з ОСОБА_18 підійшли до домоволодіння сім`ї ОСОБА_142 , на подвір`ї нікого не було, і в хаті світла теж не було. В цей час вони вирішили проникнути в хату, підійшли до будинку, вийняли вікно, залізли в хату, однак двері в іншу кімнату ОСОБА_20 відкрити не зміг, тоді вони викрали м`ясо і самогонку, і втекли, вилізши через вікно. Наміру застосовувати насильство до сім`ї ОСОБА_142 в них не було, лише проникли в будинок з метою таємного викрадення ікони. ОСОБА_23 їхніми діями під час злочину не керував. ОСОБА_23 раніше не знав, з ним познайомився під час досудового розслідування. Телефон ОСОБА_20 постійно був у ОСОБА_18 , до них постійно телефонували їхні матері та ще хтось з друзів. При собі в них були фомка і ножиці в кишені. Також пояснив, що в скоєному він щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_19 надав суду показання про те, зокрема, що коли їхали в м. Вінницю з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 то по дорозі пробили колесо, а тому заїхали в с.Стрільченці Немирівського району Вінницької області, зайшли на якесь подвір`я, як потім дізнався це було подвір`я ОСОБА_142 , де шукали колесо, однак не знайшли і повернулися до автомобіля. В хаті горіло світло, картин він не бачив, лише по дорозі чув від ОСОБА_18 що там є картини на стіні. ОСОБА_19 ніхто не пропонував їхати до ОСОБА_142 вдруге, щоб здійснити крадіжку картин. ОСОБА_23 він знав як односельчанина, по телефону з ним не спілкувався, і не бачив його 10 років. Вказівок щодо вчинення злочину у потерпілих ОСОБА_142 їм ніхто не давав.

Колегія суддів вважає, що за відсутності належних та допустимих доказів факту того, що умисел обвинувачених при вчиненні даного злочину був спрямований на вчинення розбою та те, що вони вчинили готування саме до вчинення такого злочину, з врахуванням показань самих же обвинувачених щодо їх умислу про вчинення таємного викрадення майна потерпілих ОСОБА_142 , однак не доведення запланованого до кінця з підстав які не залежали від них, оскільки не змогли відчинити двері до кімнати де знаходилась картина, яку вони планували викрасти, суд вважає, що за відсутності доказів обсягу та вартості викраденого майна по даному епізоду дії засуджених слід кваліфікувати саме, як закінчений замах на вчинення крадіжки, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення злочину повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_23 , колегія суддів приходить до переконання про необхідність визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні по даному епізоду за ч.3 ст.27 ч.4 ст.187 КК України та про необхідність його виправдання, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним такого злочину.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що сторона обвинувачення не надала суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_23 даного злочину.

Так, як слідує з інформації, яка міститься в протоколі огляду предметів від 04.03.2014, а саме на оптичному диску «CD-R 52Х» фірми «i-tech» ємністю 700 Mb., на поверхні диску є рукописний текст, виконаний барвником чорного кольору: «Київстар» до вх. №1503 справа № 150/152/14-к вих. № 1333/1/кт від 12.02.2014», з 15.01.2014 по 31.01.2014 між абонентами № НОМЕР_15 , який належить ОСОБА_20 ( ОСОБА_217 ) та № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_23 ( ОСОБА_215 ) було здійснено численні з`єднання різної тривалості, в тому числі: 25.01.2014 в кількості 37 разів; 26.01.2014 в кількості 89 разів; 27.01.2014 в кількості 32 рази (зміст інформації на оптичному диску та Т.2, а.с.147-154).

Разом з тим, той факт, що ОСОБА_23 телефонував на номер телефону належного ОСОБА_20 , яким постійно користувався ОСОБА_18 , в даному випадку сам по собі, за відсутності інших доказів, не свідчить про будь-яку співучасть ОСОБА_23 у вчинені цього злочину.

Крім того, суд встановив, що 30 січня 2014 року приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , після вчинення розбійного нападу 19.01.2014 на подружжя ОСОБА_141 , прийшли в с. Пелинівка Чернівецького району Вінницької області та підійшли до будинку ОСОБА_17 і його бабусі ОСОБА_144 , розташованого по АДРЕСА_1 . Одягнувши на голови та обличчя «маски», ОСОБА_18 та ОСОБА_20 зайшли у двір вказаного помешкання та почали голосно викликати з будинку ОСОБА_17 викрикуючи його прізвисько « ОСОБА_229 ». При цьому ОСОБА_18 взяв у руки сокирку, яку знайшов на території вказаного домоволодіння, з метою залякування потерпілих та примушення їх віддати гроші і цінності. Коли ОСОБА_144 відчинила вхідні двері, то ОСОБА_18 , відштовхнувши її, забіг у будинок. За ним забіг ОСОБА_20 , який силою повалив ОСОБА_144 на підлогу та почав утримувати її та закривати їй рот рукою, щоб не дати змоги перешкодити вчиненню злочину або покликати на допомогу. Перед тим, як опір потерпілої було подолано ОСОБА_20 вона встигла викрикнути: «Рятуйте!» і даний крик почув її онук ОСОБА_17 , який в той момент був у кімнаті будинку. Обвинувачені зачинили двері, які межували між кімнатою та верандою, в якій вони утримували потерпілу ОСОБА_144 , з метою перешкоджання ОСОБА_17 прийти на допомогу бабусі. Привідкривши двері ОСОБА_18 протиснувся в дверний пройм та зайшов у кімнату будинку де перебував ОСОБА_17 . З метою подолання опору ОСОБА_17 . ОСОБА_18 наніс йому кілька ударів кулаком в обличчя, намагаючись попасти потерпілому у скроню та тримаючи в цей момент в лівій руці сокирку. ОСОБА_17 почав чинити опір ОСОБА_18 , та, окрім того, тримаючи у руці мобільний телефон, зробив вигляд, що телефонує у міліцію. Потерпілий намагався зняти маску з ОСОБА_18 з метою його впізнання, при чому у ОСОБА_18 випав моток скотчу, який він приніс з собою. ОСОБА_18 розгубившись та розізлившись затиснув шию потерпілого своєю правою рукою, між ліктем із внутрішньої сторони та почав погрожувати потерпілому, що вб`є його. Потерпілий вкусив ОСОБА_18 за палець правої руки. Опір потерпілого призвів до того, що ОСОБА_18 розгубився та усвідомивши, що може не подолати опір потерпілого, та побоюючись бути затриманими працівниками міліції, вибіг з кімнати будинку та крикнув ОСОБА_20 , що треба тікати з будинку. ОСОБА_18 та ОСОБА_20 залишили місця злочину та втекли. Потерпілий не намагався наздоганяти обвинувачених, оскільки боявся за своє життя та допомагав підвестись бабусі, яку ОСОБА_20 залишив лежати на підлозі верадни в будинку.

По даному епізоду ОСОБА_23 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, тобто організація та керування підготовкою і вчиненням розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого організованою групою.
ОСОБА_18 та ОСОБА_20 пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину за ч.4 ст.187 КК України, розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою.
Суд не погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_18 і ОСОБА_20 та в силу дії ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, з метою покращення становища даних обвинувачених та вважає, що дії ОСОБА_18 та ОСОБА_20 з ч.4 ст.187 КК України слід перекваліфікувати на ч.3 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій) поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб та вчинений особами, які раніше вчинили розбій.

Такий висновок суду ґрунтується на такому.

Обвинувачений ОСОБА_18 надав суду показання про те, зокрема, що в січні 2014 року в вечірню пору доби він з ОСОБА_20 були напідпитку, згадали, що ОСОБА_17 ображав колись ОСОБА_20 , пішли до нього, щоб побити його і цим відомстити. Зайшли з ОСОБА_230 на подвір`я і ОСОБА_20 почав кричати до Білокінного: «Кабан виходь!». На подвір`ї він побачив під сараєм кусок дерева з залізкою прикріпленою та взяв його із собою. На крик вибігла бабуся, яку схопив ОСОБА_231 , а він зайшов в хату, де на ліжку був хлопець - ОСОБА_232 . Коли потерпілий його побачив, то сказав: « ОСОБА_233 я тебе впізнав» і між ними виникла сутичка, де ОСОБА_232 чинив опір ОСОБА_18 . Білокінний вдарив ОСОБА_18 рукою. ОСОБА_18 вдарив потерпілого декілька раз. Під час боротьби ОСОБА_17 вкусив за палець ОСОБА_18 , останньому стало боляче. ОСОБА_18 вдарив кілька раз ОСОБА_145 і вибіг з хати. В цей час ОСОБА_20 розмовляв з ОСОБА_140 . До ОСОБА_17 вони прийшли з метою дати стусанів, аби помститися за те, що він ображав ОСОБА_20 . Красти вони до нього не йшли і нічого в нього не вимагали, оскільки знали, що ОСОБА_17 виховувався в дитячому будинку, і в нього немає цінного майна. Обличчя ОСОБА_18 ховав під шапкою, щоб ОСОБА_17 його не впізнав. Намір мали прийти, дати по голові та піти додому. ОСОБА_23 про ці події він не розказував, і ОСОБА_23 до цих подій немає ніякого відношення, і вказівок не давав. Кусок труби, який взяв ОСОБА_18 це була сокирка для рубки кукурудзи. Також пояснив, що у скоєному відносно даних потерпілих він також щиро кається і просив вибачення в потерпілих. Шкоду потерпілим не відшкодовував, однак просив вибачення у ОСОБА_144 під час слідчого експерименту.
Обвинувачений ОСОБА_20 надав суду показання про те, зокрема, що за кілька місяців до злочину щодо нападу на ОСОБА_145 та ОСОБА_146 , ОСОБА_20 знаходився в центрі села в нетверезому стані, і невідома особа побила його. Через декілька місяців ОСОБА_20 дізнався, що його побив саме ОСОБА_232 , дізнався його адресу проживання. В січні 2014 року ОСОБА_20 з ОСОБА_18 , коли випивали спиртне, згадали, що ОСОБА_232 побив ОСОБА_20 , а тому вирішили ОСОБА_234 помститись. Ввечірню пору доби ОСОБА_20 з ОСОБА_235 будучи напідпитку, вирішили піти до ОСОБА_145 , щоб побити його і цим помститись. Однак він з ОСОБА_235 не знали, що з ОСОБА_236 проживає його бабуся. Він з ОСОБА_237 почали викликати ОСОБА_145 і на крик вийшла баба і почала кричати. ОСОБА_75 побіг в хату, а ОСОБА_20 накинувся на бабусю, кинув її на землю і утримував їй руки і ноги. Від бабки нічого не вимагали. З будинку нічого не забирали. ОСОБА_23 ніяких вказівок не давав по даному епізоду. Через кілька хвилин з хати вибіг ОСОБА_18 і сказав, що треба тікати. ОСОБА_20 був одягнений в шапку і куртку з капюшоном. Обличчя ховав, щоб його не впізнали. До ОСОБА_17 йшли з метою надавати стусанів, щоб помститися, наміру щось викрадати чи вимагати в них з ОСОБА_18 не було. В день події були на підпитку. Також зазначив, що в скоєному щиро кається та те, що він просив вибачення в потерпілих.
Разом з тим, після допиту потерпілого ОСОБА_17 обвинувачений ОСОБА_20 доповнив свою версію з приводу наявного у них умислу відносно даного потерпілого та додатково надав суду показання про те, що ОСОБА_17 , в минулому, завдав йому тілесних ушкоджень через дівчину з якою зустрічався ОСОБА_20 та з якою в подальшому ОСОБА_17 одружився і виховував спільну дитину.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_20 в судовому засіданні 05.07.2017, під час дослідження доказів, змінив раніше надані ним показання та підтвердив факт того, що під час затримання у нього вилучили панчоху з прорізами для очей та те, що при нападі на ОСОБА_17 він був в панчосі на голові, щоб той його не впізнав. Також ОСОБА_18 приховував своє обличчя та здається був в масці.
Потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні надав суду показання про те, що ніхто з підсудних йому раніше знайомий не був. Подія сталась з 30 на 31 січня 2014 року, ввечері, приблизно о 22 год. Він був в хаті коли почув, що хтось гукав: «Кабан виходь!». Кабан це прізвисько потерпілого. Потерпілий попросив свою бабусю піти та відчинити двері бо його боліли ноги. Бабуся увімкнула в кімнаті світло та пішла відчиняти. Вона відкрила двері і потерпілий почув, як бабуся закричала: «Рятуйте!». Двері, які вели в веранду потерпілий не зміг відчинити бо їх хтось підпер ззовні. Він гупав у двері, а звідти на нього щось таке, як сокира. Це була така маленька сокирка «бардак», якою потерпілий рубав кукурудзиння. Нападник привідкрив двері та гупнув потерпілого по руках. Потерпілий злякався. До нього у кімнату зайшов чоловік у масці та вдарив у груди, потерпілий його гупнув раз бо нападник хотів вдарити його у скроню. Нападник в лівій руці тримав сокирку, а правою бив потерпілого. Інший нападник утримував бабку, закриваючи їй рот. Потерпілий сирота і бабуся сама його виховала. Злякавшись, потерпілий почав чинити опір нападнику і вдарив його у носа, потім у скроню. Скільки точно йому нанесли ударів він не пам`ятає, але їх було від 2 до 4. Сокирою удари не наносились, а наносились кулаком, але потерпілий сприймав це, як загрозу своєму життю. Він хотів зняти маску, оскільки не знав хто до нього прийшов, але не зняв її. У нападника при бійці випав скоч і він розгубився. Потерпілий бився з нападником і нападник затиснув потерпілого між ліктем та почав душити потерпілого при чому закричав: « ОСОБА_238 ». Потерпілий вкусив нападника за палець правої руки і той вибіг у двері. Нападників було двоє. Імен ніяких вони не називали. Потерпілий вважає, що нападники увірвались в дім для того, щоб пограбувати його, оскільки нападники були в масках. Бабуся отримувала пенсію і в потерпілого був дохід від утримання корови. Нападники їх не пограбували тільки тому, що потерпілий вчинив опір. Потерпілий не наздоганяв нападників бо боявся. Він допоміг бабусі підвестись бо вона налякалась. Після події у потерпілого була гематома під оком, дві гематоми, щелепа боліла, живіт болів, а після події, через чотири дні, в бабусі стався інсульт. Прізвища нападників потерпілий дізнався лише коли їх привезли на слідчий експеримент в с. Борівку, в сільську раду. До нападу у потерпілого ні з ОСОБА_235 , ні з ОСОБА_239 , ні з ОСОБА_230 не було конфліктів. Раніше він з ними знайомий не був і їх взагалі не знав. На запитання обвинуваченого ОСОБА_20 потерпілий заперечував факт того, що він в минулому його бив. Бабуся теж йому казала, що не знала нападників бо вони були в масках. Чи вимагали щось в бабусі потерпілому не відомо. Як маски нападники використали шапки в яких вони прорізали отвори для очей. Маски були чорного кольору.

За клопотанням сторони обвинувачення суд допитав свідка ОСОБА_212 , який в судовому засіданні надав суду показання, що якось в січні близько 02 год. ночі до нього у вікно постукали двоє хлопців, це були ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які сказали йому, що в них зламався автомобіль і вони попросилися переночувати до ранку, оскільки зранку привезуть запчастини до автомобіля, вони його відремонтують. Він впустив ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , а зранку близько 08 год. приїхали працівники міліції, і забрали ОСОБА_18 і ОСОБА_20 в райвідділ міліції, а також самого ОСОБА_212 для дачі пояснень. Також в будинку свідка ОСОБА_212 було проведено огляд, під час якого було знайдено шапку, макогін та телефон, який знайшли під ліжком. Крім ОСОБА_212 вдома були також мама та тато. Макогін не належить ОСОБА_240 , він взагалі в себе вдома його не бачив. Міліціонери ходили самі по будинку ОСОБА_241 , а він сам сидів на ліжку. В райвідділі поліції в смт.Чернівці Вінницької області свідок бачив, як на шапці були прорізи для очей, коли шапку надівали на ОСОБА_18 . Також свідок ОСОБА_218 зазначив, що він був знайомий з ОСОБА_23 , оскільки проживав в с. Борівка з 2001 року протягом 5 років. Прізвисько ОСОБА_242 », який відбував покарання в місцях позбавлення волі. Кілька разів з власної ініціативи він їздив на побачення та передавав ОСОБА_23 передачі. Останній кілька разів йому телефонував, однак дзвінки були не з мобільного телефону. Також свідок ОСОБА_218 давав свою банківську картку матері ОСОБА_23 для передачі коштів, щоб той міг собі купити продукти харчування. Самому ОСОБА_23 ОСОБА_218 своєї картки не віддавав.

Також за клопотанням сторони захисту були допитані в якості свідків працівники правоохоронних органів.
Так, свідок ОСОБА_243 в судовому засіданні надав суду показання, що в січні 2014 року він працював на посаді заступника начальника кримінальної міліції. В січні 2014 року був виклик з с. Пелинівка про те, що був скоєний напад. Двоє невідомих осіб зайшли до бабки, а там був присутній хтось з родичів і вони втекли в сторону лісу. Свідок ОСОБА_243 виїхав в складі слідчої оперативної групи. Слідчо-оперативна група поїхала на місце пригоди, а свідок ОСОБА_243 та ще деякі працівники міліції поїхали по дорозі, проїхали 200 метрів, побачили 2 сліди в сторону с.Калитинка, взяли підкріплення і пішли по слідах. Дійшли до с.Калитинка, побачили будинок куди вели сліди. Викликали голову сільської ради, він розповів хто саме проживає в будинку. Зайшли в будинок, там проживали жінка та чоловік похилого віку. Проживав також син у сусідній хаті. Коли зайшли до хати сина побачили ОСОБА_20 і ОСОБА_18 . Зайшли в середину, запитали що тут роблять ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , хазяїн сказав, що пустив їх на ніч погрітись. Також побачили маски, одна на грубці була, інша на столі здається, після цього ОСОБА_20 та ОСОБА_18 все розповіли. В райвідділі також розповіли про напад на сім`ю ОСОБА_141 . Потім цю справу забрав УБОЗ. В ОСОБА_20 мобільний телефон вилучався. Потім з криниці витягували мобільні телефони. Телефон був ОСОБА_20 , а картка здається ОСОБА_18 , який розповідав, що свій особистий телефон він викинув в криницю в с.Борівка Чернівецького району, щоб його не змогли засікти по телефону. Свідок ОСОБА_243 також був при відтворенні нападу на потерпілих ОСОБА_141 . Обвинувачені розповідали про напад на потерпілого ОСОБА_145 , як вони зайшли, як між потерпілим та ними зав`язалась бійка. Про вимагання грошей йому відомо від самих потерпілих. Обвинувачені говорили що у когось була сокира і вони її викинули в ліс, але її знайти не вдалось. Потерпіла ОСОБА_144 сказала що вимагали гроші.

Разом з тим, в силу дії ч.7 ст. 97 КПК України показання свідка ОСОБА_244 , які він надав зі слів ОСОБА_144 з приводу вимагання у неї грошових коштів під час вчинення злочину суд не може визнати допустимим доказом цієї обставини, оскільки, як повідомив сам свідок він на час проведення слідчого експерименту працював на посаді заступника кримінальної міліції Чернівецького РВ МВС у Вінницькій області.

Свідок ОСОБА_245 в судовому засіданні надав суду показання, зокрема, що він працює оперативним працівником. В кінці січня 2014 року близько 05 год. 00 хв. його викликали, оскільки в с.Пелинівка було здійснено розбійний напад. Працівники міліції йшли по слідах, які були видні на снігу і сліди через поле привели в с.Калитинку в домоволодіння, де проживали чоловік і жінка з сином. ОСОБА_246 повідомила, що син живе в іншій хаті і до нього в гості прийшли якісь хлопці. В будинок запустила хазяйка. Коли зайшли до хати, то там побачили ОСОБА_20 та ОСОБА_18 . Господар хати сидів на ліжку, в одній кімнаті лежав ОСОБА_18 , а в іншій ОСОБА_20 . Під час затримання вилучили 2 маски, одна маска сушилася на грубі, а інша була у ОСОБА_20 за пазухою.

Суд вважає, що крім показань потерпілого ОСОБА_17 та свідків вина обвинувачених у вчиненні даного злочину підтверджується також:
- протоколом огляду місця події від 31.01.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_247 та ОСОБА_248 , за участю потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_144 , оглянуто домоволодіння АДРЕСА_15 . В будинку при огляді ліжка на металевому бильці із зовнішньої сторони до матрацу виявлено неправильної форми бурого кольору пляму, схожу на кров, яку було вилучено та упаковано в паперовий конверт. Також на ковдрі було виявлено по одній плямі бурого кольору, схожі на кров, які за допомогою медичного бинта вилучені та упаковані в паперовий конверт. Далі, біля пічної грубки, під отвором для кладки дров виявлено моток липкої стрічки марки «Mustang» типу «скотч», поверхня якої частково була покрита плямами неправильної форми бурого кольору, схожих на кров Зазначену речовину бурого кольору було вилучено за допомогою медичного бинта та упаковано в паперовий конверт. Зазначений моток «скотчу» також було вилучено та упаковано в криміналістичний пакет. Далі під час огляду приміщення веранди будинку біля мішка, на відстані 1,3 м. під доріжкою було виявлено фрагмент тканини у вигляді метелика, який було вилучено. При огляді прилеглої території до будинку, на відстані 2,5 м. від веранди на землі біля сараю виявлено слід протектору взуття, які були вилучені шляхом фотографування (а.с.13-15 т.4);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.01.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого Чернівецького районного суду Вінницької області затримано ОСОБА_18 . Слідчий ОСОБА_196 в присутності понятих ОСОБА_197 та ОСОБА_198 здійснив обшук затриманого ОСОБА_18 , під час якого було виявлено та вилучено в`язану шапочку з прорізами для очей, чорного кольору, двоє в`язаних рукавиць такого ж кольору, куртку з капюшоном чорного кольору та нашивкою червоного кольору, в крові, на верхній частині куртки, мобільний телефон марки «Самсунг GT-С3011» (ІМЕІ НОМЕР_20 ), паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_18 , дозвіл на роботу ОСОБА_18 , банківські картки «Приватбанк кредитка» з № НОМЕР_19 , «Ощадна книжка» № НОМЕР_21 , «поточна картка» № НОМЕР_22 , додаток до Сім-карки за № НОМЕР_23 , зимні черевики чорного кольору (а.с.213-215 т.2);

- протоколом затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 31.01.2014, згідно якого в присутності понятих ОСОБА_197 та ОСОБА_249 в с.Мазурівка Чернівецького району Вінницької області на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду Вінницької області було затримано ОСОБА_20 , під час обшуку якого було вилучено та виявлено дерев`яний макогін довжиною 38 см., відрізок панчохи з прорізами для очей, двоє рукавиць із сірою підкладкою, на одній з яких відсутній відрізок тканини у вигляді метелика, металеві ножиці, зелені черевики (а.с.10-12 т.4);

- протоколом обшуку від 05.02.2014, згідно якого на підставі ухвали слідчого Чернівецького районного суду Вінницької області від 04.02.2017 проведено обшук в присутності понятих ОСОБА_96 та ОСОБА_97 , та ОСОБА_90 в будинку та прилеглої території АДРЕСА_2 . В ході проведення обшуку виявлено та вилучено, зокрема, 4 мобільних телефони та 6 пар взуття (а.с.115-116 т.2);

- висновком експерта №13 від 15.02.2014 з ілюстративною таблицею до нього, згідно якого слід низу взуття, який був зафіксований під час огляду місця події від 31.01.2014, придатний для встановлення групової належності взуття, яке його залишило за загальними ознаками. Слід низу взуття на фотознімку, який був зафіксований під час огляду місця події 31.01.2014, залишений групою взуття, до якої належать взуття вилучене у громадянина ОСОБА_18 (а.с.18-26 т.4).

Крім того, в судовому засіданні було досліджено речові докази, а саме:
- спортивну шапочку чорного кольору з прорізами для очей, пару в`язаних рукавиць чорного кольору вилучених у ОСОБА_18 ;

- пару зимових черевиків чорного кольору вилучених у ОСОБА_18 , відрізок тканини прямокутної форми чорного кольору, стягнутий посередині металевим кільцем, утворюючи форму «метелик», панчоху чорного кольору з двома прорізами округлої форми, ножиці з рукояткою з полімерного матеріалу голубого кольору, дерев`яний макогін;

- пару рукавиць чорного кольору, пару зимових черевиків чорного кольору типу «кросівки» вилучені у ОСОБА_20 .

На запитання суду обвинувачені ОСОБА_20 та ОСОБА_18 впізнали вилучені у них речі, за виключенням однієї пари зимового взуття, яке як зазначив ОСОБА_18 схоже на його взуття, однак він впевнений, що те взуття, яке суд оглядав йому не належить.

На переконання суду така обставина не є суттєвої та не має значення для встановлення істини у справі, оскільки сам факт перебування ОСОБА_18 в домі у потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_144 підтверджена самим же обвинуваченим та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

За вказаної сукупності доказів по справі, а саме показань потерпілого ОСОБА_17 , письмових та речових доказів, які в повному обсязі узгоджуються між собою, суперечливі показання самих обвинувачених з приводу їх дійсних намірів по даному епізоду, факт того, що вони приховували свої обличчя від потерпілих, були в масках, ОСОБА_18 мав при собі сокирку, яку знайшов на подвір`ї потерпілих перед тим, як забігти у хату, час вчинення злочину, а саме після 22 год., їх фактичні дії, що свідчать про єдність умислу та попередню його узгодженість між собою, факт того, що ОСОБА_20 забігши у хату одразу вчинив дії щодо утримання бабусі потерпілого ОСОБА_17 , а не дії спрямовані на побиття ОСОБА_17 , аналогічний алгоритм дій обвинувачених, як і по епізоду розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_141 , тобто, час, спосіб, наявність масок для приховування обличь та наявність при собі спеціального предмету сокирки, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що дії обвинувачених охоплювались єдиним умислом спрямованим на вчинення розбою з метою заволодіння майном потерпілих, і такий умисел заздалегідь був обумовленим між ними.

Щодо доводів сторони захисту з приводу умислу обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_20 лише на завдання потерпілому ОСОБА_17 побоїв, як відплати за колишнє побиття ОСОБА_17 . ОСОБА_20 через дівчину, з якою зустрічався ОСОБА_20 та з якою на час розгляду справи одружений ОСОБА_17 , та з якою уже виховує спільну дитину, то суд вважає їх недоведеними жодними доказами.

Так, під час допиту потерпілий ОСОБА_17 категорично заперечував факт бійки між ним та ОСОБА_20 чи факт того, що він бив в минулому ОСОБА_20 . Також, заперечував сам факт його попереднього знайомства з будь ким з обвинувачених у справі.

Також, під час допиту потерпілого в судовому засіданні жоден з обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_20 не задавали питань потерпілому з приводу дівчини з якою, як стверджує ОСОБА_20 , він зустрічався і через яку ОСОБА_17 і бив колись ОСОБА_20 .

Крім того, сторона захисту не заявляла клопотання про виклик та допит в якості свідка дівчини про яку зазначав ОСОБА_20 , а також суду не було повідомлено її анкетних даних та адреси місця проживання для можливості перевірки таких доводів сторони захисту.

Таким чином, надаючи оцінку доводам обвинувачених про те, що вони не мали умислу вчиняти та не вчиняли розбійного нападу на потерпілих, суд вважає, що вони в повній мірі спростовуються дослідженими доказами, а тому доводи сторони захисту суд вважає одним із способів захисту для пом`якшення відповідальності обвинувачених.

Колегія судді вважає, що за вказаної сукупності доказів по справі, які в повному обсязі узгоджуються між собою, доведеною ту обставину, що дії обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_18 охоплювались єдиним умислом спрямованим на вчинення розбою з метою заволодіння майном потерпілих.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_23 , колегія суддів приходить до переконання про необхідність визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні по даному епізоду за ч.3 ст.27 ч.4 ст.187 КК України та про необхідність його виправдання, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним такого злочину.
Такий висновок ґрунтується на тому, що сторона обвинувачення не надала суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_23 даного злочину.

Так, як слідує з інформації, яка міститься в протоколі огляду предметів від 04.03.2014, та на оптичному диску «CD-R 52Х» фірми «i-tech» ємністю 700 Mb., на поверхні диску є рукописний текст, виконаний барвником чорного кольору: «Київстар» до вх. №1503 справа № 150/152/14-к вих. № 1333/1/кт від 12.02.2014», з 15.01.2014 по 31.01.2014 між абонентами № НОМЕР_15 , який належить ОСОБА_20 ( ОСОБА_217 ) та № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_23 ( ОСОБА_215 ) було здійснено численні з`єднання, в тому числі 30.01.2014 в кількості 22 рази та 31.01.2014 в кількості 28 разів (зміст інформації на оптичному диску та Т.2, а.с.147-154).

Разом з тим, той факт, що ОСОБА_23 телефонував на номер телефону належного ОСОБА_20 , яким постійно користувався ОСОБА_18 , в даному випадку сам по собі, за відсутності інших доказів, не свідчить про будь-яку співучасть ОСОБА_23 у вчинені цього злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_23 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_23 не працює, хворіє на ЗЗТБ у вигляді інтенсивних вогнищ, туберкулома в/долі зліва. Кат.5.1, що підтверджується відповідними медичними довідками (а.с.213-214 т.12), раніше судимий за вчинення грабежу, даний злочин вчинив в час відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, він є батьком неповнолітньої дитини (а.с.215 т.12), однак доказів утримання ним його дитини суду надано не було.

Злочин, передбачений ч.5 ст.27 ч.3 ст.187 КК України є особливо тяжкими злочином.

Обставин, що пом`якшують його покарання судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання суд вважає вчинення злочину повторно та вчинення злочину відносно осіб похилого віку.

На підставі викладеного суд вважає, що для виправлення і перевиховання ОСОБА_23 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_23 до вступу вироку в законну силу слід залишити раніше обраний.

Початок строку покарання рахувати з дня поміщення до СІЗО м.Вінниця №1 для участі в даному кримінальному провадженні, тобто з 20.02.2014.

На підставі п. ґ ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_23 в строк покарання, строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 20.02.2014 по 18.05.2017, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_18 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_18 не працює, здоровий, раніше судимий і не вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.69 т.4), не працює, на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває (а.с. 72-73 т.4), розлучений, є батьком неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.109 т.4), доказів утримання ним дитини суду не надано.

Злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Згідно заяв потерпілих ОСОБА_80 , ОСОБА_49 та ОСОБА_65 претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не мають (Т. 16, а.с.194,229,242).

Злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно до заяви ОСОБА_77 шкода їй відшкодована, а тому вона претензій будь-якого характеру до ОСОБА_18 не має (Т.16, а. с. 218).

Злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, є особливо тяжким злочином.

Завдану шкоду потерпілим ОСОБА_151 , ОСОБА_234 , ОСОБА_146 та ОСОБА_250 обвинувачений не відшкодував.

Злочин, передбачений ч.2 ст15, ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання по епізодах де потерпілими є ОСОБА_81 , ОСОБА_148 , ОСОБА_77 та ОСОБА_69 , а також подружжя ОСОБА_142 суд вважає щире каяття.

Обставин, що пом`якшують покарання по інших епізодах суд не встановив.

Так, обвинувачений ОСОБА_18 зазначив в судовому засіданні, що він також кається у вчиненні злочинів відносно потерпілих ОСОБА_141 , ОСОБА_17 та його бабусі ОСОБА_140 . Разом з тим, обвинувачений зазначив, що його умисел та умисел його спільників по даних епізодах не був спрямований на вчинення розбійних нападів. Так, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 вони мали намір вчинити грабіж. По епізоду відносно ОСОБА_17 то у них був лише намір його побити.

Однак, як уже зазначено вище, за наслідками розгляду справи суд встановив, що по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 , а також ОСОБА_17 та ОСОБА_144 дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.3 ст. 187 КК України.

Таким чином, суд не вважає, що має місце така обставина, як щире каяття, в розумінні ст. 66 КК України, по факту вчинення злочинів відносно вказаних потерпілих осіб, а сам факт того, що обвинувачений зазначає про своє щире каяття у вчиненні дій відносно вказаних потерпілих суд розцінює виключно, як намагання впевнити суд у меншому ступені небезпеки його особи та відповідно понесення менш суворої міри покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання суд визнає:

1) за ч.3 ст. 185 КК України, по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_77 , вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілій було 75 років;

2) за ч.2 ст. 185 КК України, по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_65 , вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння;

3) за ч.2 ст. 185 КК України, по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_80 , вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілому було 76 років;

4) за ч.3 ст. 187 КК України, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 , вчинення злочину відносно двох осіб похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілій було 73 роки, а потерпілому - 72 та вчинення злочину повторно;

5) за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_142 , вчинення злочину відносно двох осіб похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину ОСОБА_138 було 76 років, а ОСОБА_147 77 років.

6) за ч.3 ст. 187 КК України, по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_144 , вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілій було 83 роки. Також, по даному епізоду такою обставиною є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного суд вважає, що для виправлення і перевиховання ОСОБА_18 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Остаточне покарання слід визначити відповідно до положень ст. 70 КК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити раніше обраний, тримання під вартою.

Початок строку покарання рахувати з 31.01.2014 (протокол затримання а.с.213 т.2).

Крім того, також застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України за період з 31.01.2014, тобто дня затримання та до 20.06.2017, включно, тобто дати набрання чинності змін до даної норми.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_20 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_20 не працює, здоровий, раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.79 т.4), не одружений, дітей не має, за місцем проживання негативно не характеризується (а.с.80 т.4), на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває (а.с.80-83 т.4).

Кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.185 КК України, є кримінальним правопорушенням (злочином) середньої тяжкості.

Згідно заяви потерпілого ОСОБА_80 , він претензій будь-якого характеру до обвинувачених немає (а.с.194 т.16).

Злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України так як і за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням (злочином).

Відповідно до довідки СФГ «Оріон» №175 від 22.05.2015, голова СФГ «Оріон» ОСОБА_251 претензій матеріального чи нематеріального характеру до ОСОБА_20 немає (а.с.37 т.17).

Злочин, передбачений ст.198 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Потерпіла ОСОБА_39 в судовому засіданні зазначила, що акумуляторну батарею, яку у неї було викрадено їй повернули, а тому вона не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_20 .

Злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, є особливо тяжким кримінальним правопорушенням (злочином).

Завдану шкоду потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_144 та подружжю ОСОБА_142 обвинувачений не відшкодував.

Обставинами, що пом`якшують покарання по епізодах де потерпілими є ОСОБА_14 ,, ОСОБА_81 , СФГ «Оріон» суд визнає щире каяття.

Обставиною, що пом`якшує покарання по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 суд визнає лише добровільне, часткове, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що пом`якшують покарання по інших епізодах суд не встановив.

Так, обвинувачений зазначив в судовому засіданні, що він також кається у вчиненні злочинів відносно потерпілих ОСОБА_141 , ОСОБА_17 та його бабусі ОСОБА_140 . Разом з тим, обвинувачений зазначив, що його умисел та умисел його спільників по даних епізодах не був спрямований на вчинення розбійних нападів. Так, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 вони мали намір вчинити грабіж. По епізоду відносно ОСОБА_17 то у них був лише намір його побити.

Однак, як уже зазначено вище, за наслідками розгляду справи суд встановив, що по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 , а також ОСОБА_17 та ОСОБА_144 дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.3 ст. 187 КК України.

Таким чином, суд не вважає, що має місце така обставина, як щире каяття, в розумінні ст. 66 КК України, по факту вчинення злочинів відносно вказаних потерпілих осіб, а сам факт того, що обвинувачений зазначає про своє щире каяття у вчиненні дій відносно вказаних потерпілих суд розцінює виключно, як намагання впевнити суд у меншому ступені небезпеки його особи та відповідно понесення менш суворої міри покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання:

1) за ст. 198 КК України відносно потерпілої ОСОБА_14 є вчинення злочину особою повторно;

2) за ч.2 ст.185 КК України відносно потерпілого ОСОБА_80 вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілому було 76 років;

3) за ч.3 ст. 187 КК України, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 , вчинення злочину відносно двох осіб похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілій було 73 роки, а потерпілому 72, а також вчинення злочину повторно;

4) за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_142 , вчинення злочину відносно двох осіб похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину ОСОБА_138 було 76 років, а ОСОБА_147 77 років.

5) за ч.3 ст. 187 КК України, по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_144 , вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілій було 83 роки. Також, по даному епізоду такою обставиною є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного суд вважає, що для виправлення і перевиховання ОСОБА_20 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Остаточне покарання слід визначити відповідно до положень ст. 70 КК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити раніше обраний, тримання під вартою.

Початок строку покарання рахувати з 31 січня 2014 року (протокол затримання а.с.10 т.4).

Крім того, також застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України за період з 31.01.2014, тобто дня затримання та до 20.06.2017, включно, тобто дати набрання чинності змін до даної норми.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_19 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_19 не працює, розлучений, проживає один, відповідно до характеристики з місця проживання він зловживає спиртними напоями (а.с.87, 91 т.4), на час вчинення злочинів попередня судимість не була знята чи погашена, відповідно до довідок закладу охорони здоров`я він на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває (а.с.88-89 т.4), є батьком неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.90 т.4), доказів утримання ним дитини суду не надано.

Кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно до заяви ОСОБА_77 шкода їй відшкодована, а тому вона претензій будь-якого характеру до ОСОБА_19 не має (Т.16, а. с. 218).

Злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, є особливо тяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання по епізоду де потерпілою є ОСОБА_77 суд визнає щире каяття, а по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 - добровільне, часткове, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що пом`якшують покарання по інших епізодах суд не встановив.

Так, обвинувачений зазначив в судовому засіданні, що він також кається у вчиненні злочинів відносно потерпілих ОСОБА_141 . Разом з тим, обвинувачений зазначив, що його умисел та умисел його спільників по даному епізоду не був спрямований на вчинення розбійного нападу. Так, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 вони мали намір вчинити грабіж.

Однак, як уже зазначено вище, за наслідками розгляду справи суд встановив, що по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.3 ст. 187 КК України.

Таким чином, суд не вважає, що має місце така обставина, як щире каяття, в розумінні ст. 66 КК України, по факту вчинення злочину відносно вказаних потерпілих осіб, а сам факт того, що обвинувачений зазначає про своє щире каяття у вчиненні дій відносно вказаних потерпілих суд розцінює виключно, як намагання впевнити суд у меншому ступені небезпеки його особи та відповідно понесення менш суворої міри покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання суд визнає:

1) за ч.2 ст. 185 КК України, по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_65 , рецидив злочинів (засуджений Чернівецьким районним судом 31.05.2013 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, знятий з обліку в Чернівецькому РС 26.12.2013 у зв`язку з відпрацюванням робіт) та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння;

2) за ч.3 ст. 185 КК України, по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_77 , вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину відносно особи похилого віку, оскільки на дату вчинення злочину потерпілій було 75 років.

3) за ч.3 ст. 187 КК України, по епізоду відносно потерпілих ОСОБА_141 , вчинення злочину відносно осіб похилого віку та вчинення злочину повторно.

На підставі викладеного суд вважає, що для виправлення і перевиховання ОСОБА_19 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Остаточне покарання слід визначити відповідно до положень ст. 70 КК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу слід залишити раніше обраний, тримання під вартою.

Початок строку покарання рахувати з 06.02.2014 ((протокол затримання від 06.02.2014 (а.с.7 т.4)).

Крім того, також застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України за період з 06.02.2014, тобто дня затримання та до 20.06.2017, включно, тобто дати набрання чинності змін до даної норми.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про необхідність визнання обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 винуватими по усіх епізодах та орієнтував суд про необхідність призначення ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України призначити йому іспитовий строк 2 роки, покласти обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а ОСОБА_22 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України призначити йому іспитовий строк 2 роки, покласти обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_22 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочинів), особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Обвинувачений вчинив один злочин.

Обвинувачений не працює, однак має середню спеціальну освіту (Т.19, а.с. 191), здоровий, раніше в силу дії ст. 89 КК України не судимий (Т.19, а.с. 189), є батьком малолітньої дитини, за місцем проживання негативно не характеризується.

Кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які б його обтяжували, особу винного, а саме те, що він в силу дії ст. 89 КК України раніше не судимий, відсутність на час вирішення кримінального провадження до обвинуваченого будь-яких претензій матеріального чи нематеріального характеру зі сторони потерпілої особи суд вважає, що покарання слід призначити у виді позбавлення волі на мінімальний строк передбачений санкцією вказаної норми. Одночасно суд вважає, що його виправлення можливе в умовах без ізоляції від суспільства, що дає підстави суду звільнити його від відбування даного покарання з випробуванням із застосуванням вимог ст.75, 76 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_21 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Обвинувачений вчинив два умисні злочини, у співучасті, за попередньою змовою.

Злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до заяв потерпілого ОСОБА_49 та ОСОБА_65 , претензій будь-якого характеру до обвинуваченого вони не мають (Т.16, а.с.229, 242).

Згідно довідки виконкому Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області №1100 від 17.05.2017 обвинувачений є інвалідом ІІ групи загального захворювання (інвалідність встановлена терміном на 1 рік, з серпня 2016 року), не працює, не одружений, утриманців не має, за місцем проживання негативно не характеризується (Т.19, а. с. 184). В силу дії ст. 89 КК України обвинувачений вважається раніше не судимим (Т. 19, а. с. 182, 185).

Обставинами, що пом`якшують покарання по двох епізодах суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання по епізодах за ч.2 ст. 185 КК України відносно потерпілого ОСОБА_65 та відносно потерпілого ОСОБА_49 суд визнає вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи таку обставину, що пом`якшує покарання по двох епізодах, як щире каяття, та наявність обставини, що обтяжує покарання по двох епізоду, зважаючи на те, що він в силу дії ст. 89 КК України вважається не судимим, відсутність на час вирішення кримінального провадження до обвинуваченого будь-яких претензій матеріального чи нематеріального характеру зі сторони потерпілих осіб суд вважає, що покарання слід призначити у виді позбавлення волі на строк два роки з одночасним звільненням його від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе в умовах без ізоляції від суспільства, із застосуванням вимог ст.75, 76 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Таке покарання, як арешт суд вважає недостатнім враховуючи кількість злочинів, а таке покарання, як обмеження волі до інвалідів ІІ групи не застосовується згідно ч.3 ст. 61 КК України.

На стадії досудового розслідування потерпілими ОСОБА_17 та ОСОБА_144 заявлено цивільні позови (Т.1, а. с. 11, 12). Разом з тим, в судовому засіданні 19.01.2016 ОСОБА_17 не підтримував свій позов, зазначивши, що шкода ні йому ні його бабусі ОСОБА_144 не була відшкодована, однак йому нічого від обвинувачених уже не потрібно.

Враховуючи викладене та з метою недопущення в майбутньому обмеження права ОСОБА_17 на звернення до суду з аналогічним позовом колегія суддів вважає, що його позов слід залишити без розгляду.

З приводу цивільного позову потерпілої ОСОБА_144 то суд зважає на те, що як слідує з наданої суду копії актового запису про смерть ОСОБА_144 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , померла ще 16.02.2017. Актовий запис про смерть № 09 від 17.02.2017.

Враховуючи викладене та зважаючи на положення ст. 1219 ЦК України, п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України, ч.5 ст. 128 КПК України, та те, що в її цивільному позові містилась лише вимога про відшкодування моральної шкоди та те, що таке право нерозривно зв`язано з особою колегія суддів вважає, що провадження за її позовом слід закрити.

По даному кримінальному провадженню потерпілими ОСОБА_149 неодноразово заявлялися цивільні позови (Т.1, а.с.9-10, 172-174, Т.9, а.с.9-10, Т.13, а.с.100-101).

Потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_16 в судовому засіданні 19.01.2016 цивільний позов підтримав, зменшивши позовні вимоги та просив суд стягнути з обвинувачених 1425,00 грн. матеріальної шкоди, це вартість трьох викрадених мобільних телефонів, а також лише 6000,00 грн. моральної шкоди, оскільки дії обвинувачених він сприймав, як загрозу для свого життя. Підтвердив факт того, що обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повернули потерпілим по 2000,00 грн. матеріальної шкоди та зазначив, що це ті кошти які їм дав ОСОБА_18 після вчинення нападу.

Потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_15 в судовому засіданні 19.01.2016 цивільний позов підтримала лише в частині стягнення з обвинувачених 12330,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, пояснивши, що це те, що викрали. Одночасно вона підтвердила той факт, що ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повернули потерпілим по 2000,00 грн., тобто в загальному розмірі матеріальна шкода відшкодована в сумі 4000,00 грн.

Суд вважає, що цивільні позов потерпілих ОСОБА_141 слід задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 в рівних частках на користь ОСОБА_16 6000,00 гривень моральної шкоди, оскільки останній відчував загрозу для свого життя, а також 555,00 грн. матеріальної шкоди, за вартість викрадених мобільних телефонів. Таку вартість суд визначає з огляду на зміст довідки ФОП ОСОБА_170 від 27.03.2014, згідно якої вартість мобільних телефонів станом на 19.01.2014 становила: Nokia 1110і 150,00 грн., Nokia 1800 275,00 грн., Nokia 3310 130,00 грн. (Т.4, а.с.107). Інших доказів вартості викрадених мобільних телефонів суду надано не було.

Також, слід стягнути з ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_23 на користь ОСОБА_15 12330,00 грн. матеріальної шкоди завданої злочином, оскільки, при наданні показань потерпіла зазначила, що сума коштів яку було викрадено в загальному становить 17100,00 грн., це без вартості викрадених мобільних телефонів і, як сама ж вона зазначили 4000,00 грн. матеріальної шкоди ОСОБА_20 та ОСОБА_19 їм уже повернули. З розрахунку, що 17100,00 4000,00 грн. буде становити 13100,00 грн., однак зважаючи на те, що потерпіла просила стягнути лише 12330,00 грн. суд вважає, що її вимоги слід задовольнити саме в такій сумі.

Крім того, оскільки потерпіла ОСОБА_15 не підтримала розгляд цивільного позову в частині відшкодування їй моральної шкоди то суд вважає, що такі її вимоги слід залишити без розгляду, з метою забезпечення їй права на доступ до правосуддя в майбутньому.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_23 слід залишити раніше обрані до вступу вироку суду в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 слід рахувати з дня затримання, а ОСОБА_23 з дня поміщення його у СІЗО для участі у даному кримінальному провадженні.

Долю речових доказів слід вирішити згідно положень ст.100 КПК України, а долю процесуальних витрат слід вирішити в порядку ст. 118, 122, 124 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 50, 52, 59, 63, 65-68, 70, 72, 75, 76, 185, 187, 198, 263, 307, 315, 317 КК України, ст. 1219 ЦК України, п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України, ст. 15,27,26, 84-91,93, 98, 99 100, 118, 122,124, 128, 223, 267, 270, 369-372, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_23 визнати винуватим у вчиненні злочину за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_23 до вступу вироку в законну силу залишити раніше обраний у виді домашнього арешту, який полягає в забороні останньому залишати житло в період з 20 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин, за зареєстрованим місцем його проживання, по АДРЕСА_1 , а також із застосуванням до ОСОБА_23 засобу електронного контролю, який полягає у закріпленні на його тілі пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії, а також із залишенням раніше покладених на ОСОБА_23 обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України прибувати на кожен виклики до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування з обвинуваченими, свідками та потерпілим по даному провадженню за межами судових засідань, носити електронний засіб контролю, здати на зберігання до Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Початок строку покарання рахувати з дня поміщення до СІЗО м.Вінниця №1, а саме з 20.02.2014.

На підставі п. ґ ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_23 в строк покарання, строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 20.02.2014 по 18.05.2017, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_23 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.14 ч.3 ст.27 ч.4 ст.187 та за ч.3 ст.27 ч.4 ст.187 КК України та виправдати його, у зв`язку з недоведеністю, що ним були вчинені кримінальні правопорушення.

ОСОБА_18 визнати невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст.263, ч.2 ст. 315, ч.2 ст. 317, ч.2 ст. 307 КК України та виправдати його, у зв`язку з не доведеністю вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_20 визнати невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 317, ч.2 ст. 307 КК України та виправдати його, у зв`язку з не доведеністю вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_19 визнати невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 317 КК України та виправдати, у зв`язку з не доведеністю вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_18 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за:

- ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією майна;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_18 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Початок строку покарання рахувати з дня затримання, тобто з 31 січня 2014 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_18 в строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 31.01.2014 до 20.06.2017, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_20 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за:

-ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-ст.198 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_20 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Початок строку покарання рахувати з дня затримання, тобто з 31.01.2014.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_20 в строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 31.01.2014 до 20.06.2017, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_19 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні:

- за ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
-за ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_19 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_19 в строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 06.02.2014 до 20.06.2017, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_19 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід залишити тримання під вартою.

Початок строку покарання рахувати з дня затримання, тобто з 06 лютого 2014 року.

ОСОБА_22 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75, п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_22 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2 роки та покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_21 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75, п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_21 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2 роки та покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_15 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 12330,00 грн. в рівних частках.

Цивільний позов ОСОБА_15 в частині відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_16 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 на користь ОСОБА_16 матеріальну шкоду в розмірі 555,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн. в рівних частках.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_252 до ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 про відшкодування моральної шкоди закрити.

Речові докази:
-акумуляторну батарею марки «Форса», яка знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_80 повернути йому, як власнику (а.с.192-193 т.16);

-3 колеса до автомобіля марки ВАЗ-2104, які знаходяться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_65 повернути останньому, як власнику (а.с.240 т.16);

-обріз мисливської одноствольної рушниці, 16 калібру, моделі «ИЖ-К», 1956 року виготовлення, виробництва СРСР, який знаходиться на зберіганні в складі озброєння УМВС України у Вінницькій області (нова назва ГУНП у Вінницькій області) - знищити (а.с.6 т.17);

-вилучену на території домоволодіння АДРЕСА_2 10.02.2014 речовину рослинного походження із ознаками обвуглення із специфічним запахом, верхню частину пластикової пляшки із розміщеною в горловині фольгою, пачку з-під цигарок марки «President» із отвором в боковій частині, який вкритий фольгою із нашаруванням кіптяви, паперовий газетний згорток із речовиною рослинного походження частково подрібненою і з специфічним запахом, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Чернівецького РВ УМВС (нова назва Чернівецьке відділення Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області) знищити (Т.17, а. с. 20);

-вилучені 11.02.2014 на території домоволодіння АДРЕСА_4 верхню частину пластикової пляшки коричневого кольору із етикеткою, верхню частину пластикової пляшки прозорого кольору, нижню частину пластикової пляшки в середині якої знаходилася фольга, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Чернівецького РВ УМВС (нова назва Чернівецьке відділення Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області) знищити (Т.17, а.с.32);

-коробку з-під цигарок «KENT», сім-картку «Life» з серійним номером « НОМЕР_9 » та абонентським номером № НОМЕР_10 ; сім-картку «Київстар Дж.Ес.Ем.» з серійним номером « НОМЕР_11 » та абонентським номером № НОМЕР_12 ; папку для паперів з полімерного матеріалу зеленого кольору; 40 фрагментів паперу різного кольору та розмірів, на яких є рукописні надписи, переважно імена, номери мобільних телефонів та інші числа; фрагмент цупкого паперу з рукописним текстом: « НОМЕР_13 ВК_______Логин: Kalapah2013______пароль: 881133b331188_____Kalapah»; фрагмент аркушу паперу, на обох сторонах якого є рукописний текст, виконаний барвником синього кольору. Серед інших надписів є: « сага чом.»; зошит у клітинку, в якому є 50 аркушів, а також 2 аркуші вставлені в зошит, з рукописними записами; штекер від електроприладу з обрізаним електрошнуром довжиною біля 3 см.; роз`єм від зарядного пристрою до мобільного телефону з двома електропроводами чорного та червоного кольорів, які знаходяться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження знищити (Т.2, а.с.130);

-вилучений у ПрАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» оптичний диск «CD-R 52 Х» фірми «і-tech» ємністю 700 Мb з інформацією про телефонні з`єднання ряду абонентів, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити там же (а.с.146 т.2);

-вилучений у ТОВ «Астеліт» оптичний диск «CD-R 52 Х» фірми «ТDК» ємністю 700 Мb з інформацією про телефонні з`єднання ряду абонентів, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити там же (а.с.146 т.2);

- мобільний телефон ОСОБА_20 марки «Samsung GT C3011» з сім-карткою «Київстар Дж.Ес.Ем.» № НОМЕР_15 ; банківська платіжна картка «Кредитка» ПАТ КБ «ПРИВАТБ № НОМЕР_19 ; банківська платіжна картка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_22 ; банківська платіжна картка «Ощадна книжка» ПАТ КБ «ПРИВАТБ № НОМЕР_21 ; пластикова картка від сім-картки оператора «Лайф» № НОМЕР_35 ; візитівка «Таксі т. 8-952-240-21-44, 21-006», на зворотній стороні якої є рукописні записи, виконані барвником синього кольору, : « Серий, Вета.К....»; в`язана спортивна шапка чорного кольору з прорізами для очей; пара в`язаних рукавиць чорного кольору; пара зимових черевиків чорного кольору; панчоха чорного кольору посередині з двома прорізами округлої форми; пара рукавиць чорного кольору з підкладкою сірого кольору, на одній з прикріплений відрізок тканини у формі «метелика»; пара зимових черевиків чорного кольору типу «кросівки»; ножниці невеликого розміру з рукоятками з полімерного матеріалу голубого кольору; дерев`яний макогін; корпус телефону «Nokia 1110i» ІМЕІ НОМЕР_36 без акумуляторної батареї з пошкодженим склом на екрані; корпус телефону «Nokia 1800» ІМЕІ НОМЕР_37 без акумуляторної батареї та задньої кришки; передня та задня кришки від телефону «Nokia3310» і пластикова накладка на кнопки; моток скотчу; господарський ніж з рукояткою з полімерного матеріалу фіолетового кольору; шнурок чорно-сірого кольору з шматками скотчу; відрізок тканини прямокутної форми чорного кольору, стягнутий посередині металевим кільцем, утворюючи форму «метелика»; пакет «Експертної служби» № 0910324 зі зразком запаху ОСОБА_20 ; пакет «Експертної служби» № 0910323 зі зразком запаху ОСОБА_18 ; 3 аркуші паперу формату А4 зі слідами рук; 2 дактилокарти зі зразками відбитків рук ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; аркуш паперу формату А4 білого кольору з фотознімком сліду низу взуття зафіксованого під час ОМП 31.01.2014 року; аркуш паперу формату А4 білого кольору з експериментальним відтиском підметкова частини низу взуття на праву ногу ОСОБА_18 , які знаходяться при матеріалах кримінального провадження знищити, за виключенням мобільного телефону ОСОБА_20 марки «Samsung GT C3011» з сім-карткою «Кн: Дж.Ес.Ем.» № НОМЕР_15 ; банківської платіжна картки «Кредитка» ПАТ КБ «ПРИВАТБ № НОМЕР_19 ; банківської платіжної картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_22 ; банківської платіжної картки «Ощадна книжка» ПАТ КБ «ПРИВАТБ № НОМЕР_21 ; пластикової картки від сім-картки оператора «Лайф» № НОМЕР_35 - залишити при матеріалах справи (а.с.179 т.2);

Понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів за проведення :
-судово-балістичної експертизи (висновок експерта №62-Б від 13.02.2014) (а.с.2 т.17) в сумі 733 грн. 50 коп. по епізоду відносно обвинуваченого ОСОБА_18 віднести на користь держави;

-наркологічної експертизи №155 від 13.02.2014 (а.с.12 т.17) в сумі 489 грн. 44 коп. по епізоду відносно обвинуваченого з ОСОБА_18 віднести на рахунок держави;

-наркологічної експертизи №153 від 13.02.2014 (Т.19, а.с.172) в сумі 489 грн. 44 коп. по епізоду відносно обвинуваченого ОСОБА_20 віднести на рахунок держави;

-наркологічної експертизи №170 від 14.02.2017 (Т.17, а.с.26-31) в сумі 244,72 грн. по епізоду відносно обвинуваченого ОСОБА_19 віднести на рахунок держави.

-судової почеркознавчої експертизи №97-П від 24.03.2014 в сумі 982 грн. 80 коп. стягнути з ОСОБА_23 на рахунок держави (Т.2, а.с.134);

-судової дактилоскопічної експертизи №11 від 31.01.2014 в сумі 391,20 грн. стягнути в рівних частках з ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 на користь держави (Т. 2, а.с.239);

-судової трасологічної експертизи №10 від 30.01.2014 в сумі 391,20 грн. стягнути в рівних частках з ОСОБА_18 , ОСОБА_20 на користь держави (Т.4, а.с.2);

-судової трасологічної експертизи №13 від 15.02.2014 в сумі 489,44 грн. стягнути в рівних частках з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 на користь держави (Т.4, а.с.17).

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та надіслати потерпілим.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3