Провадження № 1-кп/331/48/2017
ЄУН 331/3969/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгірне Василівського району Запорізької області, громадянина України, українця, що має середню освіту, пенсіонера, інвалід 3-ї групи за загальним захворюванням, одруженого, неповнолітніх дітей не має, раніше не засуджувався, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю
прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
22 березня 2016 року, приблизно о 08 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом по проїзній частині вул. Горького, рухаючись з боку будинку № 109 по пр. Соборному в сторону вул. Української в м. Запоріжжі. В цей же час в районі будинку № 109 на проїзній частині вул. Горького перебувала пішохід ОСОБА_5 , яка стояла біля задньої частини автомобілю під керуванням водія ОСОБА_3 . Під час руху заднім ходом водій ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, де вказано «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою інших осіб», не переконався у безпеці своїх дій, за допомогою інших осіб в цілях забезпечення безпеки свого маневру не звернувся, в результаті чого допустив наїзд задньою лівою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого остання отримала закритий перелом шиловидного відростка лівої променевої кістки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікується, як пошкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але яке потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш 21 дня, струс головного мозку, рани по ходу лівої брови, садна, синці в лівій лобовій області, що у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що потягли за собою короткотривалий розлад здоров`я, садна в проекції лівого колінного суглоба, наслідком загоєння якої стало виявлена при огляді рожева ділянка шкіри, що кваліфікуються як легке тілесне пошкодження. Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненому злочині не визнав та пояснив, що він керує автомобілем «ГАЗ 3302», який належить на праві власності його доньці. 22.03.2016 року він під`їхав до магазину «Апельмон», який розташований по вул. Горького та зупинився для розвантаження товару. Він перебував у кабіні автомобіля, коли повернулися до автомобіля продавці, та він почав рух заднім ходом, оскільки попереду проїзду немає. Пішохода він не бачив взагалі. Вважає винним у даному ДТП пішохода, яка стояла у невстановленому для очікування громадського транспорту місці. Місце, де стався наїзд, облаштоване для вивантаження товару для магазину, пішоходи там стояти не повинні, тому він був упевнений, що позаду його автомобіля нікого немає, коли розпочав рух. Після ДТП він відправив потерпілу на таксі до лікарні, а сам продовжив слідування по маршруту. Цивільний позов не визнав у повному обсязі.
В той же час не дивлячись на невизнання своєї провини у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, винуватість ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 22 березня 2016 року вранці вона стояла на зупинці громадського транспорту та очікувала на приїзд трамваю у районі будинку АДРЕСА_2 . Бачила неподалік від себе вантажний автомобіль, який стояв поруч із кафе задом до неї. Вона дивилась у бік приїзду трамваю та несподівано відчула головний біль та запах резини, після чого зрозуміла, що лежить на асфальті через те, що її збила вантажівка. Викликавши таксі, вона приїхала до лікарні, де їй зробили рентгензнімки та наклали гіпсову лангету через підозру у переломі. Крім того, у неї був явний струс мозку, внаслідок якого вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 22.03.2016 року до кінця березня 2016 року, а потім до 03.05.2016 року на амбулаторному лікуванні. Просила суд стягнути на її користь із Страхової компанії «ТАС» вартість придбаних нею медикаментів на суму 3850 грн., вартість окулярів, які було пошкоджено через ДТП у розмірі 3000 грн., а також моральну шкоду у розмірі 343 грн. Крім того, зауважила, що через її перебування на лікарняному та перелому руки вона не могла здійснювати догляд за чоловіком, який перебуває на її утриманні, тому вона вимушена була сплачувати послуги сиділки, які склали 2000 грн, які вона просила стягнути із винної особи та моральну шкоду у розмірі 28657 грн., через те, що після ДТП змінився її звичний уклад життя: вона не могла доглядати свого чоловіка похилого віку, допомагати дітям із вихованням онуків, у неї виникли страхи перед виходом на вулицю в місця руху автомобільного транспорту, вона відчувала головний біль та біль у ділянці перелому руки, що викликало у неї нервовий стрес та переживання щодо подальшого стану її здоров`я.
Згідно письмових пояснень представника відповідача ПАТ «Страхової групи «ТАС», обгрунтованими та такими, що підлягають стягненню у разі дотримання порядку звернення за страховим відшкодуванням є витрати на придбання медичних препаратів на суму 3494, 6 грн. та сума моральної шкоди у розмірі 174, 73 грн. При цьому вартість пошкоджених окулярів не може бути стягнута зі страхової компанії через відсутність оцінки їх вартості на дату ДТП.
Крім того, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:
-протоколом огляду предмета від 22.03.2016 року а саме: ДВД диску із відеозаписом, який здійснювався камерою спостереження з боку будинку № 109 за пр. Соборним в м. Запоріжжі, та демонстрацією відеозапису у судовому засіданні, згідно якого вбачається, що автомобіль «Газель» стоїть на тротуарі біля магазину «Апельмон». До нього ззаду підходить жінка та стоїть на зупинці громадського транспорту на певній відстані від задньої частини автомобіля. Через деякий час автомобіль розпочинає рух заднім ходом та здійснює наїзд на жінку, від якого остання падає на дорожнє покриття, після чого автомобіль зупиняється та з нього виходять дві жінки та чоловік та намагаються надати допомогу постраждалій.
-висновком інженерно-транспортної експертизи № 344/16 від 17.05.2016 року, згідно якої в дорожньо-транспортній події водій ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, в його діях є невідповідність вимогам п. 10.1 ат 10.9 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому-причинному зв`язку з ДТП;
-висновком судово-медичної експертизи № 1339 від 10.05.2016 року, згідно якої у ОСОБА_5 було виявлено закритий перелом шиловидного відростка лівої променевої кістки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікується, як пошкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але яке потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш 21 дня, струс головного мозку, рани по ходу лівої брови, садна, синці в лівій лобовій області, що у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що потягли за собою короткотривалий розлад здоров`я, садна в проекції лівого колінного суглоба, наслідком загоєння якої стало виявлена при огляді рожева ділянка шкіри, кваліфікуються як легке тілесне пошкодження, зазначені ушкодження могли утворитися внаслідок ДТП;

-речовими доказами по справі

Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю, а його необережні дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не порушував Правила дорожнього руху України, а ДТП сталось з вини потерпілої спростовуються дослідженим у судовому засіданні висновком інженерно-технічної експертизи, згідно якого експерт у категоричних висновках зазначає про порушення водієм ОСОБА_3 п.10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, недотримання яких і стало причиною наїзду на пішохода. Пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що пішоходи не повинні стояти у місці розвантаження товару, тому саме пішохід ОСОБА_5 порушила ПДД, суд відкидає як необгрунтовані, оскільки у судовому засіданні встановлено, що місце, де знаходився автомобіль ОСОБА_3 , не облаштовано ніякими позначками, які б свідчили про визначення цього місця для вивантаження товару, при цьому із продемонстрованого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що місце, де стався наїзд на пішохода, призначене для очікування громадського транспорту та не є проїздною частину для автомобілів через відсутність наскрізного проїзду у даній ділянці дороги.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання захисника на те, що у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження питання визначення ступеню тяжкості отриманих потерпілою ушкоджень, оскільки у нього є об`єктивні сумніви щодо часу отримання потерпілою перелому руки, а судом це питання перевірено не було, у його клопотанні про призначення додаткової судово-медичної експертизи відмовлено. Однак, як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 1339 від 10.05.2016 року, що під час проведення вказаного дослідження експертом враховувались дані історії хвороби потерпілої, амбулаторна карта, рентгенограмм, результати освідування та пояснення потерпілої щодо механізму отримання пошкоджень, та зроблено висновок про можливість утворення пошкоджень в результаті ДТП та відповідність давнини утворення ушкоджень терміну, який зазначений у постанові про призначення експертизи, а саме: 22.03.2016 року. Оскільки висновок експерта містить однозначні висновки, які узгоджуються із іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, такими як пояснення потерпілої ОСОБА_5 та відеозаписом ДТП, суд вважає, що сумніви сторони захисту щодо терміну та механізму отримання потерпілою травми руки не заслуговують на увагу.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є пенсіонером та інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, беручи до уваги той факт, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення. Однак, враховуючи особу винного та обставини даної справи, на підставі ст.. 75, 76 КК України суд вважає доцільним призначити покарання із випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає, що підстав для застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк немає, оскільки обвинувачений після вчинення злочину намагався надати потерпілій медичну допомогу, організував її доставку до медичного закладу, а також враховуючи той факт, що обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого не встановлено.
Вирішуючи питання стосовно позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 та ПАТ "Страхова група «ТАС» на її користь матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 127-129 КПК України, суд, постановляючи обвинувальний вирок залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє позов повністю, частково, відмовляє в його задоволенні чи залишає без розгляду, роз`яснюючи цивільному позивачеві право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 вищезазначеного закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями ч. 1 ст. 23 згадуваного закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
У судовому засіданні знайшла своє підтвердження провина ОСОБА_3 у тому, що він порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, однак його цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», що підтверджується копією полісу № АЕ/8577621 від 30.12.2015 року, тому суд вважає, що сума матеріальної шкоди, заявлена потерпілою ОСОБА_5 , та витрачена на лікування частково обґрунтована (підтверджується товарними чеками та медичними призначеннями лікарні) та підлягає стягненню з ПАТ «Страхова Група «ТАС» у розмірі 3494,6 грн.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на придбання нових окулярів потерпілою, суд приходить до висновку, що такі витрати є необґрунтованими та не підлягають відшкодуванню, оскільки відповідно до норм діючого законодавства, відшкодуванню підлягає лише оцінена шкода. Потерпілою на підтвердження спричиненої їй шкоди було надано суду чек-квітанцію на придбання нових окулярів у травні 2016 року, при цьому оцінка вартості пошкодження окулярів, якими користувалась потерпіла на момент ДТП, надана не була, питання вартості ремонту окулярів також не вирішувалось, тому на теперішній час підстав для стягнення також шкоди ані з обвинуваченого, а ні зі страхової компанії немає.

У якості понесених потерпілою витрат внаслідок ДТП ОСОБА_5 заявляє про відшкодування 2000 грн., витрачених на винаймання медичного персоналу для догляду за її чоловіком похилого віку, який перебуває у неї на утриманні, який вона власними силами не могла здійснювати через отриману травму руки. Однак, такі витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки не є прямими витратами, які понесла потерпіла від ДТП. Крім того, жодного документа на підтвердження вартості таких витрат потерпілою суду не надано.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає доведеним, що внаслідок незаконних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_5 була спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що в результаті дій обвинуваченого вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 22.03.2016 року до 15.04.2016 року через СЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканей голови та обличчя, закритий осколковий внутрисуглобний перелом шиловидного відростку лівої променевої кістки, внаслідок чого відчувала фізичний біль та страждання. На теперішній час опорно-рухова функція її руки не відновилась, вона продовжує проходити фізиотерапевтивні процедури по її відновленню. Після ДТП та по сьогоднішній момент вона періодично відчуває головні болі, які створюють додатковий дискомфорт у її житті, тривалий час вона вимушена була носити гіпсову лангету, через що не могла самостійно виконувати домашню роботу ,здійснювати догляд за чоловіком, через що зверталась за допомогою до сторонніх осіб, що значно погіршувало її емоційне самопочуття.

За таких обставин, з врахуванням розумності, достатності та співмірності, суд находить вимоги потерпілої ОСОБА_5 щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та такими, що відповідають глибині їх фізичних та душевних страждань, однак, вважає необхідним зменшити заявлену суму моральної шкоди та стягнути на користь потерпілої суму відшкодування моральних страждань у розмірі 15000 грн., яку необхідно стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 174, 73 грн., та із обвинуваченого ОСОБА_3 у розмірі 14825, 27 грн.

На підставі ст.. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 703,68 грн. у вигляді витрат на проведення інженерно-транспортної експертизи.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання, якщо він на протязі одного року випробувального терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи ;
- не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 14825, 27 грн.

Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду від злочину у розмірі 3494,6 грн. та моральну шкоду в розмірі 174,73 грн., а всього 3669,33 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі703,68 грн. у вигляді витрат на проведення інженерно-транспортної експертизи.

Речові докази:

- ДВД-диск із записом камер спостереження зберігати у матеріалах провадження суду;

- автомобіль ГАЗ 3302 повернути за належністю ОСОБА_3 .

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1