АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком до 14 серпня 2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого на посаді головного спеціаліста відділу контролю за благоустроєм та охороною навколишнього природного середовища Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Постановлене слідчим суддею рішення мотивоване тим, що стороною обвинувачення не доведено наявності заявлених ризиків.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Так, на думку прокурора, ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки ним не було враховано в повній мірі тяжкість кримінального правопорушення, а також тих обставин, що в Дарницькому районному суді міста Києва перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні. Також, на дамку прокурора, на наявність заявлених ризиків вказує і не визнання підозрюваним своєї вини. Таким чином, прокурор вважає, що слідчим доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та те, що запобігти їм в змозі лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисника і підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити рішення слідчого судді без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з положень ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину, як зазначив суд, не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується.

Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про їх наявність з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення обов`язок довести наявність заявлених ризиків.
Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий послався, як на докази існування заявлених ним ризиків, на тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого останній підозрюється, не визнання ОСОБА_7 своєї вини, а також на те, що останній обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Проте, відповідно до вище наведених вимог закону, сама лише тяжкість кримінального правопорушення, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Ті обставини, що підозрюваний не визнає своєї вини, відповідно до вимог чинного законодавства, не може слугувати підставою для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується наявності іншого кримінального провадження, де ОСОБА_7 є обвинуваченим, то дані обставини доводять існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, проте на думку колегії суддів, з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин справи, йому в змозі запобігти запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, відповідно до вище наведеного, колегія суддів враховує в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, розмір покарання, який загрожує останньому у разі доведення його винуватості, дані про особу підозрюваного, який працює, тобто займається суспільно корисною працею, має постійне місце проживання, у нього на утриманні перебуває двоє дітей, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, в минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, та вважає, що такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, в змозі запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Такий запобіжний захід відповідає особі підозрюваного, та є співмірним з існуючими ризиками.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що ні слідчий в поданому клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, не змогли довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого, як цілодобовий домашній арешт.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 309, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком до 14 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3419/2017 Категорія ст. 183 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9 Доповідач у суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1