Ухвала
іменем україни

11 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000736 касаційну скаргу засудженого на вирок Обухівського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

За вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 03 липня 2015 року близько 19.30 год. за місцем свого проживання, вказаного вище, на грунті неприязних відносин із колишньою дружиною ОСОБА_7 під час сварки та штовханини з нею схопив жінку за середній палець правої руки і став викручувати його, чим заподіяв останній легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Стверджує, що обвинувальний вирок та ухвала апеляційного суду постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що кримінальне провадення щодо нього мало би бути закрито у зв`язку з тим, що його дії не утворюють складу злочину. Зазначає, що висновок судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_7 є неналежним доказом і не міг бути використаний судами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, котрий заперечував проти її задоволення, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і згідно з вимогами статей 370, 374 КПК у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення, з чим обґрунтовано погодився апеляційний суд.

Так, суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку показання: потерпілої ОСОБА_7 (яка підтвердила, що на кухні між засудженим та її матір`ю виник конфлікт, у який вона втрутилась, і ОСОБА_6 схопив її за середній палець правої руки та викручував його); свідка ОСОБА_8 (яка була очевидцем події і підтвердила показання потерпілої.); свідка ОСОБА_9 (який показав, що між його батьками часто виникають конфлікти), а також висновок судово-медичної експертизи (згідно з яким у ОСОБА_7 виявлено тілсні ушкодження в області 3-го пальця правої кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, і могли утворитися за обставин та в той же термін, що зазначено у фабулі постанови про призначення експертизи).

Засуджений ОСОБА_6 також у своїх показаннях у судовому засіданні фактично не заперечував того, що він схопив потерпілу за зап`ястя двома руками, коли вона прибігла на кухню, де у нього з колишньою тещею виник конфлікт. Не заперечується вказане і в касаційній скарзі.

Доводи про те, що у засудженого не було умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, є безпідставними з урахуванням цілеспрямованого характеру його насильницьких дій стосовно колишньої дружини, адже викручування пальця руки з необережності відбуватися не може. Відповідальність за такі дії настає за наслідками, які фактично настали (в залежності від ступеню тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень).

Твердження про неузгодженість та суперечливість доказів, покладених в основу вироку, а також про їх недопустимість є необґрунтованими. Таких ознак доказів суди не встановили.

Той факт, що у постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи не вказано про попередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, що експерт не оглядав особу, а дослідив лише медичні документи, які, на думку сторони захисту, не витребувались у порядку, встановленому КПК, не свідчить про недопустимість висновку такої експертизи з огляду на таке.

З дослідженого судами висновку судово-медичної експертизи випливає, що експерт ОСОБА_10 був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК, про що власноручно поставив підпис на висновку.

Із цього документу вбачається, що вищевказаний експерт оглядав ОСОБА_7 , досліджував довідку з Обухівської центральної районної лікарні та консультативний висновок рентгенолога, коли потерпіла за власною ініціативою зверталася до Київського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Отримані дані експерт обґрунтовано й законно використав при дачі висновку. Витребувавти довідку та консультативний висновок у слідчого підстав не було, адже ці документи вже перебували у зазначеному бюро на законних підставах.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що призначення та проведення судово-медичної експертизи стосовно потерпілої відповідало положенням параграфу 5 глави 4 КПК.

Усі ці доводи засудженого, а також доводи про неповноту й необ`єктивність судового розгляду, порушення вимог процесуального закону та неправильне застосування кримінального, неналежну оцінку доказів, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, за апеляційною скаргою захисника ретельно перевірив апеляційний суд і для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК у своїй ухвалі навів переконливі аргументи.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК, воно відповідає вчиненому та особі засудженого.

Таким чином, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою скасування судових рішень, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Тому касаційну скаргу не може бути задоволено.

Керуючись п. 6 розділу XII«Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2016 року ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_3 ОСОБА_2