АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Балан Ришканського району Республіки Молдова, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, який має на утриманні вісім дітей, в тому числі шестеро неповнолітніх, із середньою освітою, не працюючий, інвалід другої групи, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції ОСОБА_6 обвинувачено за ч.3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Провадження №11-кп/794/176/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч.3 ст. 286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто із ОСОБА_6 витрати за проведення судових експертиз в сумі 8929 грн. 80 коп. в дохід державного бюджету.

Вирішено питання речових доказів.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 є таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 409, п. 2 ч.1 ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.

Всупереч вищевказаним вимогам, приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України, судом належним чином не взято до уваги ступінь тяжкості даного злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років, непоправні тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ..

Зауважує, що враховуючи особу обвинуваченого, непоправні наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, а також інші викладені обставини справи, обвинуваченому ОСОБА_6 , має бути призначене мінімальне (основне) покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.286 КК України, оскільки суспільна небезпека даного кримінального правопорушення значно не зменшалась, у зв`язку із відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди родичам загиблих та іншим потерпілим.

Просить скасувати вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, і призначити покарання в межах санкції статті.

Судом І інстанції встановлено, що 16 червня 2015 року приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенз-Віто» державний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , рухався в умовах сильних опадів дощу автомобільною дорогою сполученням «Житомир-Чернівці-Тереблече» зі сторони м.Чернівці в напрямку м.Хотин, проїжджаючи 342 кілометр та 250 метрів вказаної дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не обрав безпечну швидкість руху, не переконавшись у безпечності виконаного ним маневру, в порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, перетнув дорожню розмітку 1.1. та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля, його передньою правою частиною із передньою лівою частиною зустрічного автомобіля марки «Мітсубіші Аутлендер» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «Мітсубіші Аутлендер» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_13 та пасажиру мікроавтобуса марки «Мерседес-Бенз-Віто» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_10 було спричинено смерть.

Пасажирам мікроавтобуса марки «Мерседес-Бенз-Віто» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_6 у судовому засіданні свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що не оспорює жодної з обставин, щиро жаліє та розкаюється в скоєному. Відшкодував завдану шкоду всім потерпілим, які до нього претензій не мають та просив його суворо не карати і не позбавляти волі.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок, і призначити реальне покарання, яке передбачене санкцією ч.3 ст.286 КК України, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.286 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви та, які ніким не оскаржується.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушено питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, а обвинувачений ОСОБА_6 апеляцію не подавав, колегія суддів керуючись п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Що стосується застосування до ОСОБА_6 статті 75 КК України, то колегія суддів вважає, що суд правильно звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають можливість суду зробити висновок, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" та положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Для вибору такого покарання суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливості конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме вироку суду І-інстанції, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд дотримався зазначених вище вимог закону, належним чином мотивував та обґрунтував своє рішення щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування реального покарання.

Зокрема судом враховано та належним чином доведено, що даний злочин є тяжким та вчинений з необережності, індивідуальний ступінь суспільно небезпеки даного злочину це те, що обвинувачений вчинив його у зв`язку із порушенням п.12.1 ПДР України, яке полягло в неврахуванні ОСОБА_6 складної дорожньої обстановки, яка супроводжувалась наявністю сильних опадів під час вибору швидкості. Вказаний аргумент суд розцінив як таку форму вини - злочинна недбалість, що істотно знижує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, з чим колегія суддів погоджується.

Крім того, судом І-ї інстанції враховано, а апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся у його скоєнні, активно сприяв в розкритті злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, бере активну участь у громадському та спортивному житті села, є інвалідом другої групи та потребує подальшого стаціонарного лікування, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, повністю відшкодував потерпілим шкоду, які до нього претензій не мають та просили його суворо не карати.

Обставин, які б обтяжували покарання ні судом І-ї, ні апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 286 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3