154/1103/17
1-кс/154/348/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року. м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в кримінальному провадженні № 0000291, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2017 року, розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області ОСОБА_3 , погоджене заступником військового прокурора Луцького гарнізону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 за контрактом, кухара взводу матеріального забезпечення 3 механізованого батальйону НОМЕР_2 ОРМБ, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично перебуваючого на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-
в с т а н о в и в :
Старший слідчий СВ Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням з заступником військового прокурора Луцького гарнізону ОСОБА_7 звернувся в суд із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
Клопотання обґрунтовує здобутими доказами, які свідчать про те, що 13.04.2017 року в період з 00 год. 10 хв. по 01 год. 00 хв. в м. Володимирі-Волинському Волинської області, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Князя Романа, неподалік КМЦ «Метелик», під час конфлікту з ОСОБА_8 , котрий виник на ґрунті спільного розпивання алкогольних напоїв, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс удар рукою в ділянку обличчя останнього, внаслідок чого той втратив рівновагу та впав на проїзну частину вулиці, після чого він продовжив наносити удари ногами в ділянку голови ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, забою головного мозку з крововиливами під мозкові оболонки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у Володимир-Волинському ТМО під час надання медичної допомоги.
Цього ж дня, за вказаним фактом слідчим відділенням Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
13 квітня 2017 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
14 квітня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
У зв?язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, відповідно до витягу ІПС ОВС, він причетний до вчинення насильницького злочину на території м. Львів у кримінальному провадженні №0000416 від 09.02.2017 року за ч.1 ст.125 КК України по якому на даний час кінцеве процесуальне рішення не прийняте, тобто дані обставини свідчать про його підвищену суспільну небезпечність, стійку направленість до вчинення злочинів. Крім того, ОСОБА_5 під час вживання алкоголю поводить себе агресивно, провокує безпідставні конфлікти, перебуває на дійсній військовій службі за контрактом та знаходячись на волі може мати доступ до зброї й зважаючи на тяжкість вчиненого злочину впливати на свідків з метою уникнення відповідальності, а також може ухилитись від слідства та суду, тому дані обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків того, що перебуваючи на волі, він може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків й менш суворі запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам, а тому з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження слідчий вважає доцільним застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник просили в задоволенні клопотання слідчого відмовити та не обирати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підозрюваний ОСОБА_5 заявив, що обрання щодо нього запобіжного заходу, пов?язаного з позбавленням волі, негативно вплине на його психологічний стан, а ухилятися від органів досудового розслідування та суду у нього немає жодних намірів. Захисник в судовому засіданні просив відмовити в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , а вирішити питання щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з перебуванням за місцем реєстрації у м. Львові. Додатково свою позицію аргументував тим, що сторона обвинувачення не довела в судовому засіданні жодного з ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Вислухавши пояснення слідчого та думку прокурора, які підтримали заявлене клопотання та просили клопотання задовольнити за підставами, викладеними у ньому, думку підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника, які просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та дослідивши додані до клопотання матеріали, проаналізувавши докази на обґрунтування клопотання у їх сукупності, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, виходячи з наступних підстав.
Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Як вбачається з положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно наданих суду матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке кваліфікується як умисне заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть потерпілого.
Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації кримінального правопорушення, виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документів, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3-5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребує позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Разом з тим, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року сформульована практика Європейського суду з прав людини, яка зокрема, свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Такими обставинами у даному кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_5 є тяжкість кримінального правопорушення, який йому інкримінується та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, також такими обставинами є підвищена суспільна небезпечність інкримінованого злочину і суспільний резонанс, і саме наведені вище обставини у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України.
Таким чином, при розгляді клопотання слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України); а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі продовжуватиме займатись іншою злочинною діяльністю, буде ухилятись від слідства та суду, зважаючи на насильницький характер вчиненого підозрюваним злочину - у відкритій формі (в присутності свідків та потерпілого), у зв?язку з чим він може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні, а також те що кримінальне правопорушення було вчинено в громадському місці, що характеризує ОСОБА_5 як особу, що не має достатніх моральних цінностей, схильну до досягнення своїх, в тому числі й злочинних, цілей, свідоме нехтування підозрюваним не лише вимогами законодавства, але і загально-прийнятими морально-етичними цінностями, схильність підозрюваного до безпричинної агресивної поведінки після вживання алкогольних напоїв, а тому менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам.
За таких обставин суд вбачає реальний стимул для підозрюваного ОСОБА_5 , за умови застосування інших запобіжних заходів, не пов?язаних із позбавленням волі, отримати можливість уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового слідства та суду.
Беручи до уваги вищенаведене, суд на підставі ст.ст.177, 178, 194 КПК України, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, вік, дані про його особу, ступінь соціальних зв`язків, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що для запобігання вказаних ризиків, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім, тому суд приходить до висновку, що обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Усі зазначені ризики виключають можливість застосування до ОСОБА_5 інших запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, що було доведено в судовому засіданні прокурором.
Будь-яких документів про наявність медичних протипоказань утримання на даний час підозрюваного ОСОБА_5 в умовах ізоляції, в ході розгляду клопотання суду не надано.
При обранні підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховуються критично його доводи про те, що факт перебування його в місцях позбавлення волі негативно відіб?ється на його психологічному стані, оскільки конкретні ознаки злочинної поведінки підозрюваного під час вчинення злочину, а також негативні суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого прямо вказують на наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту у м. Львові, не дасть можливості утримуватися ним від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженню, тому покладення на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, є недоцільним. В даному випадку тримання під вартою є виправданим, оскільки застосовується тимчасово на визначений строк, а саме до 60 днів.
Враховуючи вищевказані обставини, вважаю за належне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину,який спричинив загибель людини. Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, пов?язаного з смертю людини, слідчий суддя вважає необхідним не визначати розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні.
Згідно ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-183, 193, 194, 198 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в:
Клопотання старшого слідчого СВ Володимир Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_3 , погодженого з заступником військового прокурора Луцького гарнізону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - задовольнити.
Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 за контрактом, кухара взводу матеріального забезпечення 3 механізованого батальйону НОМЕР_2 ОРМБ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично перебуваючого на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Строк тримання під вартою обчислювати з 13 квітня 2017 року.
Строк дії ухвали закінчується о 24 годині 11 червня 2017 року.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя:/-/-підпис.
Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1