В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.05.2017 Справа №607/3515/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 від 24 жовтня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого кухарем господарчого відділення взводу забезпечення третього гаубичного артилерійського дивізіону військової частини полова пошта НОМЕР_1 / АДРЕСА_2 / солдата, несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України,

та прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом (крім строкової служби) військової частини пп НОМЕР_1 , діючи всупереч інтересам служби, вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини пп НОМЕР_1 , не з`явився із наданої відпустки у визначений строк, тобто 03 жовтня 2016 року о 08.30 год. на службу до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та не виконуючи службові обов`язки по 11.00 год. 12 грудня 2016 року, не вживаючи мір для повернення до військової частини за наявності можливості для цього, проводячи час на власний розсуд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, обвинувачений ОСОБА_3 - солдат військової служби за контрактом, повторно, будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11. 12, 16. 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром, умисно, в умовах особливого періоду, 13 грудня 2016 року, самовільно залишив розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) до 11.00 год. 15 березня 2017 року, не вживаючи мір для повернення раніше до військової частини за наявності можливості для цього, службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та вказав, що він був призваний на військову службу за контрактом до Збройних Сил України та в період з 03 жовтня 2016 року на службу до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився та не виконував службові обов`язки по 12 грудня 2016 року, а також самовільно залишив військову частину в період з 13 грудня 2016 року та не виконував службові обов`язки по 15 березня 2017 року проводячи час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання. Зазначив що на даний час має намір звільнитися з військової служби, просить врахувати його щире каяття, суворо не карати та не позбавляти волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст. 407 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч.4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинені особою, зазначеною в частині 2 статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який є несудимим, позитивно характеризується за місцем проживання та військової служби, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень. Обставиною, яка б обтяжувала покарання обвинуваченого є вчинення злочину повторно.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі.

Водночас з врахуванням пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, даних про його особу, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п.1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України обов`язки.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому за даним кримінальними правопорушеннями покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 п.2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддяОСОБА_1