Номер провадження: 11-сс/785/361/17
Номер справи місцевого суду: 522/1811/17
Головуючий у першій інстанції Терзі
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 30.01.2017 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000434 від 25.01.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , із забороною будь-якого відчуження вказаного будинку.

На дану ухвалу суду представником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій вважає її незаконною, у зв`язку з допущеними суттєвими порушеннями вимог КПК України, мотивуючи свої вимоги наступним:

- поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 є належним власником майна на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, в той час, коли ОСОБА_9 є членом ЖБК «Марін-Білдер», за яким закріплено для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку АДРЕСА_2 , проте документів, що підтверджують його право власності на буд. АДРЕСА_1 по вказаній вулиці, ним не надано, оскільки він ніколи не набував право власності на нього. Фактично між ОСОБА_9 та ЖБК «Марін-Білдер» склались цивільно-правові відносини, в рамках яких він має право звернутись до ЖБК із вимогами про повернення сплаченим ним пайових внесків;

- слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про те, що належний їй житловий будинок може бути знаряддям кримінального правопорушення або використаний як речовий доказ у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем майна та зареєструвала право власності на нього належним чином;

- слідчим не надано доказів, які давали би підстави вважати, що ОСОБА_6 причетна до вчинення кримінального правопорушення, що розслідується, оскільки вона не є особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження та щодо якої може бути застосований захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна;

- також не враховано, що відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, не встановлено розмір майнової шкоди та розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши доповідача, представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Натомість, клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, а саме житлового буд. АДРЕСА_1 , не відповідає вказаним вимогам закону.

Так, слідчий у клопотанні зазначає, що метою накладення арешту є недопущення можливості подальших протиправних дій із вказаним будинком та порушенням його цільового призначення, а також недопущення відчуження та інших дій, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 170 КПК України, яка вказує на те, що слідчий суддя накладає арешт майна, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Натомість, Законом України №1019 від 18.02.2016 року ст. 170 КПК України викладена зовсім в іншій редакції, без будь-яких посилань на ст. 167 КПК України.

Отже, апеляційний суд вважає, що клопотання слідчого не місить підстав і мету згідно положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту зазначеного майна, тому ухвала слідчого судді про накладання арешту на вказаний будинок є передчасною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Натомість ч. 3 ст. 407 КПК України передбачає, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що клопотання слідчого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити по ньому нове рішення з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого ОСОБА_8 , про арешт майна повернути прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні, та встановити строк 72 години, для усунення його недоліків.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу представникаОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 30.01.2017 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000434 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , із забороною будь-якого відчуження вказаного будинку, - скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 повернути прокурору,який здійснює процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні, для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині ухвали, встановивши строк 72 години з моменту отримання копії зазначеної ухвали прокурором.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3