Справа №583/2099/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/62/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000805 від 12.05.2013 р. за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Огні, Республіка Дагестан, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 26.04.2006 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 02 років позбавлення волі;

2) 01.10.2009 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 02 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково згідно постанови суду від 29.12.2010 року на підставі ст. 81 КК України на невідбутий строк 06 місяців 22 дні;

3) 28.01.2016 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 08 років позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено за цим законом покарання у виді 02 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2016 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 08 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання, покарання, відбуте ним частково за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2016 року з 23.10.2015 року по 14.04.2016 року, включно.

Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 23.10.2015 року по 01.03.2016 року (день набрання вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2016 року законної сили) та з 15.04.2016 року по 25.08.2016 року (момент постановлення даного вироку) відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи в сумі 97,80 грн.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 12 травня 2013 року близько 18 год. 00 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем проживання знайомого ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю господаря, умисно, з метою незаконного заволодінням чужого майна, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Самсунг GT-S5610», належний потерпілій ОСОБА_9 , на загальну суму 693,04 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, вважає його незаконним. Зазначає, що під час його затримання, органом досудового розслідування не було залучено захисника до участі у кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування кримінального провадження, обвинувачений та члени його сім`ї потерпали від тиску зі сторони працівників поліції. Слідчий експеримент був проведений з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме у відсутності захисника та за наявності скарг обвинуваченого на його поганий зір. Покази свідків, на які посилається сторона обвинувачення в повному обсязі не підтверджують вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого, який вимоги апеляційної скарги підтримав, прокурора, який вважав вирок суду законним, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вказаною у ч. 4 ст. 95 КПК України нормою, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Вимогами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 суд в повній мірі не виконав вимог кримінального процесуального закону.

Як наголошено у ст. 373 КПК України, зокрема у її третій частині, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У ч. 4 ст. 17 КПК України зазначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Системний аналіз наведених норм закону вказує, що обвинувальний вирок постановлюється у разі, якщо сторона обвинувачення доведе винуватість особи поза розумними сумнівом.

Так висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у вироку, окрім іншого, обґрунтовано показаннями потерпілої ОСОБА_9 , узагальнений зміст яких зводиться до того, що їй було відомо лише про факт викрадення телефону. Потерпіла в судовому засіданні не давала показання, які б свідчили б про безпосередню участь ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки телефону.

Крім того, як зазначено у вироку, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні дали показання про те, що ОСОБА_7 показував телефон, який збирався продати з метою придбання горілки за виручені кошти. Відомості про марку та серію телефону, який показував обвинувачений, вказані свідки не могли надати, розбіжності були також у визначенні кольору, чи то чорний, чи сірий. Тобто надані показання вказаних свідків не підтверджують факт продажу ОСОБА_7 саме викраденого телефону, а не особистого, як стверджує останній в судовому засіданні.

У мотивувальній частині вироку, суд зазначив, що саме покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджують факт перебування обвинуваченого в будинку АДРЕСА_2 . Проте з вивченого запису журналу судового засідання встановлено, що під час надання показань неповнолітнім свідком ОСОБА_13 , останній пояснив, що бачив обвинуваченого з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на території подвір`я, а не в приміщені будинку, тим паче в його кімнаті де лежав на столі викрадений телефон.

Отже, мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону, не дав оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності представленим у провадженні доказами обвинувачення та іншим матеріалам.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції істотно порушив передбачений ст. 22 КПК України принцип змагальності та вимоги повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження у сукупності.

Крім того, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, суд послався також на протокол проведення слідчого експерименту від 25.05.2013 року. Однак, вказаний доказ не проаналізував і не дав оцінки з точку зору його допустимості, та не перевірив на відповідність вимогам ст. ст. 87, 97 КПК України, оскільки даний доказ не містить чіткого та детального відтворення дій, обстановки, обставин вчиненого злочину. Вказаний процесуальний документ містить опис шляху обвинуваченого, яким він входив до будинку, де знаходився телефон та як залишав місце вчинення злочину, при цьому суд не взяв до уваги те, що детальний опис будинку зумовлюється тим, що за день до крадіжки телефону, обвинувачений за запрошенням господаря ОСОБА_8 та дозволу потерпілої ОСОБА_9 ночував в одній із кімнаті вказаного будинку, а тому знав його планування.

Також суд не проаналізував та не дав оцінки скаргам ОСОБА_7 на поганий зір під час складання та ознайомлення з протоколом проведення слідчого експерименту, застосування до нього та близьких родичів, членів сім`ї психологічного тиску з боку працівників правоохоронного органу під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що наведені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження, і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

З огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , і репутацію обвинуваченого убачається, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого не зменшилися, колегія суддів убачає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в порядку застосованого до нього запобіжного заходу до 30 березня 2017 р.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 409, 412, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжити до 30 березня 2017 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4