Ухвала іменем україни 30 січня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Грузії, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19 грудня 2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Ухвалою апеляційного суду вирок міського змінено, зменшено розмір стягнення з засудженого судових витрат до 3329 грн.

В решті вирок залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_4 засуджено за те, що він 20 березня 2013 року в період часу з 08.15 год. до 13.45 год. шляхом взлому серцевини замка вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав майно і гроші ОСОБА_6 на загальну суму 55 854 грн.

У касаційних скаргах засуджений та захисник ставлять питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважають, що в судовому засіданні не здобуто достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, а докази, на які послались суди є недопустимими і жодним чином не доводять вини засудженого. При цьому стверджують, що в день вчинення кримінального правопорушення засуджений взагалі знаходився в м. Хмельницькому, а вирок ґрунтується на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах, та додані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Частиною 2 ст. 438 КПК визначено, що при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412 414 цього ж Кодексу. Згідно зі змістом зазначених норм закону підставами для зміни або скасування судових рішень в касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з касаційних скарг засудженого і захисника, вони фактично посилаються на неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410, 411 КПК, тоді як ці обставини не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Разом із тим перевіркою судових рішень встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок, зокрема ґрунтується на показаннях потерпілої, яка підтвердила, що з її квартири було викрадено гроші та майно на суму 55 854 грн, а також повідомила, що працівники міліції вилучили дерев`яну шкатулку в якій зберігались ювелірні вироби, оскільки на ній був виявлений слід пальця руки, на показаннях свідка ОСОБА_7 про те, що в квітні 2013 року в кафе він почув розмову чоловіків про те, що в м. Івано-Франківську з`явився грабіжник на прізвище « ОСОБА_8 », про що одразу телефоном повідомив знайомого працівника міліції. Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді повідомили, що були понятими при огляді автомобіля, яким керував засуджений, під час якого були виявлені зв`язки ключів, металеві предмети схожі на відмички, три частини відциліндрованих механічних замків, при цьому тілесних ушкоджень на обвинуваченому не було, його одяг був в нормальному стані. Ніхто з свідків не зазначав, що засудженому силою надавався будь-який предмет, у тому числі і дерев`яна шкатулка. Також винуватість засудженого підтверджується висновком експерта № 114 від 24 липня 2013 року, згідно з яким слід пальця руки, виявлений на поверхні шкатулки, вилученої з квартири потерпілої ОСОБА_6 залишений великим пальцем руки ОСОБА_11 .

Доводи засудженого та захисника про те, що на час вчинення злочину ОСОБА_4 перебував в м. Хмельницькому ретельно перевірялись судами першої та апеляційної інстанції і були спростовані іншими доказами, зокрема суди зазначили, що показання ОСОБА_4 та ОСОБА_12 містять ряд суперечностей, а дані про те, що сім карта з абонентським номером НОМЕР_1 на час вчинення злочину використовувалась безпосередньо засудженим відсутні, з чим погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

За встановлених судом фактичних обставин діяння ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК кваліфіковано правильно.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів апеляційної скарги захисника, аналогічних доводам касаційних скарг засудженого і захисника, судом апеляційної інстанції наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та захисника і вважає, що у відкритті провадження за їх касаційними скаргами слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3