"03" серпня 2017 р. Справа № 366/64/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000604 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України, -
в с т а н о в и в:
До Вишгородського районного суду Київської області згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 28.04.2016 року надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000604 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається.
Потерпіла у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не заперечували про призначення справи до судового розгляду.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.
Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки вказаний обвинувальний акт не містять у собі належним чином сформульованого обвинувачення.
При цьому, у вказаному обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушеня вчиненого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків та дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а й для реалізації права обвинувачених на захист.
Крім того, як вбачається з обвинувального акту обвинуваченим інкримінується вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в приміщення, і в результаті якого останні заволоділи майном, що належить потерпілій ОСОБА_7 . При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, оскільки не розкрито об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, зокрема в обвинувальному акті відсутні будь-які дані про проведення експертизи для встановлення розміру шкоди, спричиненої потерпілій.
На підставі положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до роз`яснень пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення злочину, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.
Згідно п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Оскільки доказів щодо визначення вартості викраденого майна у реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було з`ясовано усіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме не досліджено об`єкт скоєння злочину.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
Крім того, відповідно до вимог ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємним додатком до обвинувального акту при їх розгляді судом, наряду з іншим, повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, а положення ст.ст.110, 283 КПК України передбачають, що всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен представляти собою повний опис усіх без виключень процесуальних дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування та містити у собі довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.
Однак, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування до обвинувального акту не в повній мірі відповідає вимогам ст.109 КПК України, зокрема не містить даних щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, повідомлення про підозру обвинуваченим та складання обвинувального акту.
Відповідно до вимог ст.291 ч.1 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Однак, обвинувальний акт складений та підписаний прокурором, але мотиви незгоди прокурора з обвинувальним актом слідчого у провадженні не наведені, відсутній і акт, складений слідчим, дата складання обвинувального акту прокурора виправлена.
У зв`язку з вищевикладеним, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000604 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000604 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
.

Головуючий ОСОБА_1