Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/121/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 303 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2017 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в режимі відеоконференції матеріали клопотання засудженого ОСОБА_6 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровськ, громадянину України, освіта середня, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.02.2005 Ленінським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185; ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. За постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.11.2007 на підставі ст. 82 КК України замінено невідбуту частину строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі на 2 роки 2 місяці 1 день;

- на даний час відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду міста Кіровоград від 27.04.2015 за ч. 2 ст. 303 КК України у виді 4 років позбавлення волі,
відмовлено з задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

представника ВК №6 ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою Ленінського районного суду від 18 листопада 2016 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення. Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість. Міру покарання призначену судом вважає справедливою. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку. Разом з тим, до майна установи і предметів, якими користується, догляд за ними не здійснює, свідомо використовує їх не за призначенням. Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує роботи із самообслуговування та благоустрою установи. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», проте особистого прагнення не проявляє. Участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє. При оцінці ставлення засудженого до праці, судом першої інстанції зазначено, що до праці спостерігається позитивна тенденція покрашення, яка проявляється в працевлаштуванні на виробництві установи, що засвідчує успішність процесу його виправлення. Разом з тим, пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього. ОСОБА_6 хоча й не допускав порушення режиму, однак його поведінка не була позитивним прикладом для інших засуджених. Крім того, ОСОБА_6 раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисні злочини і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисний злочин, за який його було засуджено до позбавлення волі, відбув дві третини строку покарання призначеного йому судом, за вчинення умисного тяжкого злочину, має позитивне ставлення до праці, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання не є взірцевою, що вказує на те, що засуджений хоча і став на шлях виправлення, але на даний час не довів свого виправлення, тому підстав у задоволенні клопотання засудженого районний суд не вбачає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить, ухвалу районного суду скасувати, як незаконну необґрунтовану та невмотивовану. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не в повній мірі розглянув подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення. Також суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він працює на виробництві установи, характеризується позитивно та добре ставиться до інших засуджених, спокутував свою провину, міру покарання вважає справедливою та повністю став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив, щодо задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свої апеляційні вимоги і просив їх задовольнити, представника виправної колонії №6 ОСОБА_8 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно п.6 ч.1 ст.152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення. Частина 2 ст.81 КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК).
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , останній вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2015 року засуджений за ч.2 ст.303 КК України до 4 років позбавлення волі.
В Кіровоградському СІЗО перебував з 27.04.2015 року, де порушень режиму утримання не допускав. Заохочень не мав.
З 28.09.2016 року відбуває покарання в Кіровоградській ВК №6, за час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав.
З 27.10.2016 року ОСОБА_6 працює на виробництві установи , а саме в цеху по виготовленню цвяхів.Згідно ст.118 КВК України відпрацював 6 годин.

Так, з характеристики затвердженої в.о. начальником Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області від 16.11.2016 року вбачається, що засуджений ОСОБА_6 стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість. Міру покарання призначену судом вважає справедливою. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Намагається ставиться до майна установи і предметів, якими користується, догляд за ними не здійснює, свідомо використовує їх не за призначенням. Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи. Намагається виконувати роботи із самообслуговування. Намагається виконувати роботи з благоустрою установи.

Разом з тим, із згаданої вище характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_6 участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає, хоча і бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», але особистого прагнення не проявляє, участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє.

При цьому, як встановлено з матеріалів клопотання пасивна поведінка засудженого ОСОБА_6 не засвідчує виправлення та перевиховання останнього.

Так, ОСОБА_6 хоча й не допускав порушення встановленого режиму, проте і його поведінка не була позитивним прикладом для інших засуджених.

При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним призначеного покарання, а саме - виправлення засудженого.

Так, процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним.

На думку колегії суддів, розглядаючи вище згадане подання суд першої інстанції належним чином врахував всі обставини, які містяться в матеріалах клопотання та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 на даний час за вище зазначених обставин не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

З урахуванням зазначеного, посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, він у повному обсязі довів своє виправлення і може бути звільнений умовно-достроково, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про те, що встановлені судом факти позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що його поведінка була взірцевою для інших засуджених, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Так, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст..ст.404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4