Справа № 303/3892/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/37/17 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань під №0000401 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2016.
Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Копинівці Мукачівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, у силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, засуджений:
- за ч.2 ст. 186 КК України на 04 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75, п.п.2, 3 ст.76 КК України обвинувачений ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, терміном 03 (три) роки, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції та буде повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Речові докази: бувші у використанні мобільний телефон марки « Samsung SM-G361», що знаходиться на зберіганні в ОСОБА_10 та мобільний телефон марки «Lenovo A369», що знаходиться на зберіганні в ОСОБА_11 повернуто останнім за належністю.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчинені кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , близько 12 год. 35 хв., 20.02.2016, перебуваючи поблизу входу до магазину «АВС» по вул.. Г. Шемборна, 49 в м. Мукачеві, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, підійшов зі сторони спини до неповнолітнього ОСОБА_10 , та відкрито, шляхом ривка, викрав з рук потерпілого мобільний телефон марки «Samsung SM-G361», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , бувший у використанні, вартістю 2030 грн., в середені якого знаходилась сім-карта мобільного оператора зв`язку «МТС» вартістю 25 грн., завдавши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2055 грн..

-2-
Крім того, ОСОБА_6 , близько 08 год. 45 хв., 11.03.2016, перебуваючи на набережній річки Латориця, що паралельно розміщена до вул.. Ш.Петефі в м. Мукачеві, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, підійшов зі сторони спини до ОСОБА_11 та відкрито, шляхом ривка, викрав з руки потерпілої мобільний телефон марки «Lenovo A369», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , бувший у використанні, вартістю 1 000 грн., в середині якого знаходилась сім-картка мобільного оператора «МТС» та «Київстар» вартістю по 25 грн. за кожну, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на суму 1 050 грн..
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить вирок суду від 25.07.2016 в частині призначеного покарання - скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі, без застосування ст.75 КК України. Уважає вирок суду в частині призначення покарання незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання. Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробувальним строком, суд усупереч п.2 та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7, від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та ст.75 КК України своє рішення належним чином не мотивував. Звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання суд не врахував, що ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, після звільнення з місць позбавлення волі належних висновків для себе не зробив, і знову вчинив два умисні корисливі злочини, один з яких щодо малолітнього, характеризується посередньо, не працює, що характеризує його як особу, що веде антисоціальне життя, схильну до вчинення нових злочинів, а тому досягнення мети покарання, зокрема виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним злочинів без відбування покарання неможливе.
Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які не підтримали апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.
У відповідності до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

-3-
Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України при обставинах вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржують ся, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що, ураховуючи завдання статті, її можна застосовувати не лише щодо призначення судом першої інстанції покарання, а й у випадках необґрунтованого звільнення від нього.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст.65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом не враховано, що обвинувачений уже притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання останній характеризується посередньо, кількість епізодів злочинної діяльності, один з яких щодо малолітнього, які згідно вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких.

Ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання, і дають підстави для застосування ст.75 КК України.
Рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи таке рішення, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання.
Отже, висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому вирок у частині призначення обвинуваченому покарання зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню.

-4-
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 цього Кодексу відносяться до тяжких злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, характер вчинення злочинних дій, обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченого, який уже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо,наявність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вчинення злочину щодо малолітнього.
Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд уважає, що обвинувачений ОСОБА_6 є суспільно небезпечною особою, і його виправлення повинно відбуватися в умовах ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, без застосування вимог ст.75 КК України.

За наявності наведених обставин, апеляційний суд прийшов до переконання про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції, що передбачена ч.2 ст.186 КК України, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд уважає, що вирок суду першої інстанції від 25.07.2016 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.374,404,405,407,409,414,420 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури - задовольнити.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2016 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: