Справа № 484/3915/16-к
Провадження № 1-кп/484/47/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2017р.

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Більковці Коростишівського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, працюючого ДП «Коростишівське лісове господарство», кранівник, освіта середня, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2015 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби.

На підставі наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 01.05.2015 року №57 (м. Первомайськ) солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира гармати гарматного артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент самовільного залишення солдатом ОСОБА_4 військової частини.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, згідно з ст. 1 Закону «України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_5 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

19.10.2015 року о 08 год. 20 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16.12.2016 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , добровільно з`явився до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Викладене цілком підтверджено в судовому засіданні поясненнями обвинуваченого, який визнав свою вину повністю, підтвердив те, що дійсно, він самовільно залишив військову частину за умов та обставин, викладених вище, у скоєному щиро кається.

Крім визнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується наступними доказами.

Копією витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №57 від 01.05.2015 року підтверджено зарахування до списків особового складу частини з 01.05.2015 року на всі види забезпечення та призначення на посаду солдата ОСОБА_4 .

Копією акту про результати службового розслідування від 20.12.2015 року підтверджене самовільне залишення військової частини обвинуваченим 19.10.2015 року.

Копією витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №314 від 20.12.2016 року підтверджено звільнення солдата ОСОБА_4 з військової служби в запас на підставі п.п. «є» п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і з 21.12.2016 року виключення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Показання ОСОБА_4 об`єктивно співпадають з наведеними доказами, узгоджуються з ними, а тому суд знаходить їх достовірними.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, особистість обвинуваченого, раніше не судимого, що характеризується позитивно, наявність на утриманні малолітніх дітей, враховує як пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, обтяжуючих покарання обставин не знаходить і вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374, 392-396 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України і призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтись для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти його про зміну проживання, роботи.

На вирок протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: підпис.
Згідно з оригіналом. Суддя: