АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/356/17 Справа № 192/2998/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (відеоконференція)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року про відмову в задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,-

встановила:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпроптровської області від 08 грудн 2016 року та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ухвала судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, постановленою з допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Скаржник зазначає на тому, що суд першої інстанції незаконно та передвчасно відмовив в задоволенні клопотання та не дослідив усі наявні обставини, стан здоров`я та невмотивовано відмовив в задоволенні клопотання.

При апеляційному розгляді прокурор заперечував проти апеляційної скарги засудженого та просив відмовити в її задоволенні.

Засуджений та захисник просили задоволнити апеляційну скаргу, та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Згідно з Постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

На думку колегії суддів, розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Як встановив суд першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, призначене судом за умисний тяжкий злочин.

Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, суд виходив з того, що ОСОБА_8 засуджений за умисний тяжкий злочини, однак належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку та відношення до суспільства не змінив, та знову вчинив умисний злочин проти власності, за який на даний час і відбуває покарання. Крім того, судом взято до уваги і той факт, що засуджений за весь період відбування покарання заохочень та стягнень за порушення режиму утримання немає (а.с. 13). Згідно наявних в особовій справі характеристик (а.о.с. 42, 57) засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, в зв`язку з чим, суд, незважаючи на відсутність в засудженого стягнень не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам, яким суд надав належну оцінку.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Як вбачається з матеріалів судової справи, засуджений ОСОБА_7 згідно із характеристикою (а.с.12) був неодноразово засуджений, що свідчить про схильність особи до вчинення кримінальних правопорушень. За час перебування в СВК-21 з 28 липня 2015 року останній за весь період відбування покарання заохочень та стягнень за порушення режиму утримання немає (а.с. 13). Згідно наявних в особовій справі характеристик (а.о.с. 42, 57) засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Враховуючи викладене, наявність того, що порушення режиму утримання засудженим ОСОБА_7 на час звернення останнього з клопотанням до суду є не достатньою обставиною для застосування до нього вимог ст. 81 КК України, оскільки не враховує характеристику засудженого в цілому під час відбування покарання, а стосується незначного періоду часу, що не дає можливості зробити однозначного висновку про доведення виправлення засудженого.

Отже, доводи апеляційної скарги засудженого щодо він став на шлях виправлення та його особи протягом всього часу відбування покарання є такими, що не в повній мірі відповідають наявним в матеріалах особової справи характеристикам його особи, а тому не заслуговують на увагу.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого по справі відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ __________ _ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4