Дата документу Справа № 310/3072/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/516/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/3072/16-к
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000850 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, працюючого в ПФ «Мир» муляром, не одруженого, який на утриманні дітей не має, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки не є законним, вмотивованим та об`єктивним. Вважає, що він підлягає скасуванню з наступних підстав.

Судові органи допустили неповноту розгляду матеріалів кримінальної справи. Висновки, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_6 на досудовому слідстві та в судовому засіданні фактично визнав свою вину в інкримінованому його злочині та давав правдиві покази по суті пред`явленого йому обвинувачення, однак факт перебування в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння повністю заперечував та пояснив наступне, що він дійсно 28 лютого 2016 року близько 20 години рухався на автомобілі марки ВАЗ по Мелітопольському шосе. В автомобілі також знаходились пасажири ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в той момент, коли він відчув різкий біль в області спини, він відволікся від керування автомобілем та виїхав на газон, де автомобіль в подальшому перевернувся. В момент скоєння ДТП ОСОБА_6 вважав себе тверезим, оскільки в той злощасний день, приблизно о 16 годині перебуваючи на Приморській площі вжив келих пива, ємністю 450 гр. і більше на протязі всього дня до скоєння ДТП спиртні напої не вживав.

Твердження свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в тій частині, що ОСОБА_6 до скоєння ДТП вживав спиртні напої, не знайшли свого підтвердження, оскільки вказані свідки є зацікавленими особами, у зв`язку з тим, що цивільному чоловіку ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а у свідка ОСОБА_12 розбитий автомобіль, що вказує на зацікавленість обох свідків в покаранні винного ОСОБА_6 .

Посилання суду в вироку на той факт, що потерпілий ОСОБА_10 стверджував, що засуджений ОСОБА_6 перед тим, як їхати на автомобілі вживав спиртні напої та був в стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності, в зв`язку з тим, що на досудовому слідстві та в судовому засіданні ОСОБА_10 заявив, що він не може стверджувати про те, що ОСОБА_6 під час застілля вживав спиртні напої, оскільки він цього не бачив.

Стосовно показів ОСОБА_6 по суті пред`явленого обвинувачення, які викладені в вироку, захист не має зауважень, крім находження в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 під час скоєння ДТП, однак суд в порушення ст. ст. 7,17,94 КПК України не дав цьому доказу належну оцінку, не тлумачив всі сумніви на користь обвинуваченого та в підсумку прийшов к неправильному висновку, не виключивши з обвинувачення факт знаходження під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд не врахував, що ОСОБА_6 під час досудового слідства та в судовому засіданні давав правдиві покази, чим сприяв розкриттю злочину, не вводив суд в оману, старався висловити всю накоплену в ньому біль від скоєного та просив пробачення у потерпілих, що в повній мірі не враховано при винесенні обвинувального вироку.

Захист вважає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за місцем мешкання та праці. Просить вирок суду змінити та пом`якшити міру покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, який зокрема і в останньому слові, просив задовольнити апеляційну скаргу захисника, прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, грошову суму в розмірі 15 434 грн. 35 коп., у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., а всього стягнуто 45 434 грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 2 111,04 грн. Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався. Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 28 лютого 2016 року приблизно о 20 годині 15 хвилин в темну пору доби в м. Бердянську Запорізької області водій ОСОБА_6 , порушивши вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався освітленою дорогою вул. Мелітопольське шосе з боку вул. Кабельників в напрямку вул. Промислової та перевозив в салоні автомобіля пасажирів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .
Під час руху в районі перехрестя з вул. Будівельною водій ОСОБА_6 , порушивши вимоги підпункту «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, відволікся від керування та змінив напрямок руху ліворуч, виїхавши на розділювальну смугу, де відбувся занос вказаного автомобіля та подальше його перекидання.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_13 була смертельно травмована, пасажир ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, з якими його було доставлено на лікування до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання».
Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_14 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_14 під час скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння не знаходився, є необґрунтованими, оскільки факт вживання алкогольних напоїв перед вчиненням ДТП ОСОБА_14 підтвердили в судовому засіданні не тільки потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також сам обвинувачений ОСОБА_14 , який пояснив, що в той день приблизно о 16 години він випив 450 гр. пива.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до показань останнього, що горілку він випив після ДТП, а також к доводам захисника про те, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є зацікавленими особами, так як ці показання свідків є належними, допустимими та достовірними, а у сукупності з іншими, достатніми для того, щоб районний суд прийшов до правильного висновку про те, що перед ДТП обвинувачений ОСОБА_14 вживав алкогольні напої та знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_14 також є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним необережного злочину, а також що останній щиро розкаявся у скоєному, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується задовільно, частково відшкодував потерпілій шкоду, а тому призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі, яке ні є максимальним чи близьким до максимального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_14 призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема і у зв`язку з тим, що він вибачився перед потерпілими, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, оскільки ОСОБА_14 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинив тяжкий злочин, який хоч і є необережним, але в даному конкретному випадку становить підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з тим, що один потерпілий загинув, а інший став інвалідом першої групи, а тому колегія суддів вважає, що реальне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: