Номер провадження: 11-сс/785/753/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 29 листопада 2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0000295 від 13.0.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, накладено арешт на майно,-

встановив
Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0000295 від 13.0.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, було задоволено клопотання старшого слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 , погодженого заступником військового прокурора Одеського гарнізону України ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке перелічено в резолютивній частині ухвали.
Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, захисником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення, порушує питання про її скасування.
В обгрунтування своїх доводів апелянт вказав, що ОСОБА_8 під час обшуку присутня не була, кошти вилучені належать саме їй та на її думку мають бути їй повернені.

Разом з цим, апелянт зазначає, що слідчим суддею не встановлено, що ОСОБА_8 , на майно якої накладено арешт, набула його безпідставно, безоплатно або за вищу чи нижчу ринкові вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає ознакам, зазначеним у п.п. 1-4 ст. 96-2 КК України. Також зазначає, що кошти, на які накладено арешт - не є речовими доказами по справі.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, прийнявши до уваги викладені апелянтом доводи на обгрунтування апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст.170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що при вирішення питання щодо накладення арешту на майно, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
З матеріалів провадження вбачається, що у провадженні військової прокуратури Одеського гарнізону південного регіону України перебувають матеріали кримінального провадження, за №0000295 від 13.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

В ході проведення в рамках досудового розслідування 25.11.2016 року обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_11 були вилучені грошові кошти у сумі 47000 доларів США та у сумі 1100 доларів США, а також інше майно, на яке ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року було накладено арешт.

Обгрунтовуючи рішення щодо необхідності накладення арешту, слідчий суддя врахував ту обставину, що санкція інкримінованої підозрюваному ОСОБА_11 частини та статі кримінального закону передбачає конфіскацію майна та враховуючи мету завдань кримінального провадження, а саме недопущення втрати, знищення чи перетворення вилучених речей, прийшов до висновку про необхідність накладення на них арешту.

Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість доводів про необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, в тому числі виконання завдань кримінального провадження щодо збереження цього майна від втрати, знищення чи перетворення.
В судове засідання апеляційного суду ані власниця майна - ОСОБА_8 , ані її представник - адвокат ОСОБА_7 не з`явились, хоча про дату та час судового засідання були неодноразово та завчасно повідомлені, причини неявки суду не повідомили, додаткових пояснень та документів суду, окрім тих, що свідчать про укладення ОСОБА_8 договорів щодо попереднього укладання договору про продаж майна - не надали.
Разом з тим, доводи представника апелянта, які викладені в їх апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги як такі, що беззаперечно свідчать про належність цього майна безпосередньо апелянту, оскільки на підтвердження передачі грошових коштів апелянтом іншій особі, а саме ОСОБА_11 , останньою не надано жодних доказів, а надання нею відповідних договорів не може свідчити на підтвердження факту передачі коштів іншій особі.
Водночас, зазначені обставини, в тому числі з урахуванням обставин вчиненого правопорушення, наявних у матеріалах клопотання даних, щодо надання підозрюваному неправомірної вигоди, місцезнаходження предмету якої органом досудового розслідування не було встановлено у повному обсязі, не можуть беззаперечно вказувати на належність вилучених в домоволодінні, де мешкає підозрюваний ОСОБА_11 іншій особі, а саме його матері - ОСОБА_8 .
Таким чином, доводи апелянта щодо незаконності рішення щодо накладення арешту на майно, не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки до документів, доданих до апеляційної скарги на підтвердження цих доводів апелянт не надав відповідних доказів та жодного пояснення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.
За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст.170-173 КПК України та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 395, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 29.11.2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0000295 від 13.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, задоволене клопотання старшого слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 , погодженого заступником військового прокурора Одеського гарнізону України ОСОБА_10 про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 . ОСОБА_12 .