АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/240/17 Справа № 200/3291/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження №0000246 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 , подану в його інтересах, на вирок Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року, ухвалений відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тули Тульської області Російської Федерації, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.08.2007 року Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 186,69,70 КК України до двох років позбавлення волі. Звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково на не відбутий строк чотири місяці вісімнадцять днів;

- 22.10.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 187 КК України до трьох років позбавлення волі. Звільненого з місць позбавлення волі 26.05.2014 року умовно-достроково на не відбутий строк десять місяців тринадцять днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року ОСОБА_10 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2012 року та остаточно призначено покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Долю речових доказів вирішено.

Судом першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він 10.01.2015 року приблизно о 22.00 годині знаходячись у під`їзді буд. АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, напав на потерпілого ОСОБА_12 та, застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс потерпілому два удари кулаком в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на підлогу, та коли останній лежав на підлозі, наніс ще декілька ударів ногами в область голови, тулубу та верхнім кінцівкам ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки та не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого у момент їх вчинення. Подавивши таким чином спроможність потерпілого ОСОБА_12 до опору, ОСОБА_10 , обшукав його одяг, та діючи відкрито, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, заволодів майном, яке належить потерпілому ОСОБА_12 , а саме: грошовими коштами у сумі 200 грн., ключами від квартири, паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , водійським посвідченням на ім`я ОСОБА_12 , технічним паспортом на автомобіль «ЗАЗ 2109» на ім`я ОСОБА_13 , страховим полісом на автомобіль «ЗАЗ 2109», які не представляють для потерпілого матеріальної цінності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинуваченим та його захисником подані апеляційні скарги, в яких обвинувачений, з урахуванням поданих доповнень від 27.01.2017 року, просить вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2015 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно нього у суді першої інстанції; захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом допущена помилка в кваліфікації його дій та порушені вимоги ч. 2 ст. 349 КПК України, наслідком чого було збільшення обсягу доказів, котрі безпосередньо були досліджені при розгляді справи без постановлення відповідної ухвали, у зв`язку з чим показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вироку є неприпустимими. Суд всупереч вимогам ст.ст. 86-89 КПК України визнав протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 11.02.2015 року допустимим доказом та незаконно послався на нього у вироку. Крім того, фактично був затриманий 21.01.2015 року, тоді як відповідний протокол був складений 24.01.2015 року, а слідчі дії, а саме: пред`явлення особи для впізнання проведені слідчим ОСОБА_17 без залучення адвоката, від участі якого він відмовився у зв`язку з застосуванням до нього погроз та катувань. Зазначає, що був обмежений в ознайомленні з матеріалами кримінальної справи та ознайомлений з технічним записом та журналом судових засідань, у зв`язку з чим порушено його право на захист. Судове провадження здійснювалось за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання, що є підставою для скасування рішення.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки призначене покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого. Вирок суду підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції порушені норми п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, а саме не було встановлена винуватість обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Висновки суду не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст. Вважає, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, думки прокурора, який вважав, що вирок суду слід залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає вимоги апеляційних скарг такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винність ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, при викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які суд всебічно та повно дослідив, правильно оцінив та послався на них у вироку.

Зазначені висновки зокрема підтверджуються: показами потерпілого ОСОБА_12 , який суду показав, що 10.01.2015 року приблизно о 20.00 годині він разом з дитиною піднімався по сходах на п`ятий поверх свого будинку АДРЕСА_2 . На другому поверсі він побачив двох хлопців, які палили. Він відвів дитину додому та взявши пляшку горілку, вийшов на сходинкову площадку та пішов знайомитися з хлопцями. Хлопці представилися ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . ОСОБА_20 постояв з ними деякий час та пішов, а він залишився розпивати горілку з раніше не знайомим ОСОБА_19 , а саме з обвинуваченим. При цьому ніяких конфліктів та сварок між ними не було. Після того, як вони розпили горілку, вони піднялися до нього додому та зайшли до квартири, але оскільки ще не спала дитина, вони знову вийшли на сходинкову площадку. Коли вони повернулися на сходинкову площадку, ОСОБА_19 без будь-яких претензій, вдарив його по голові та тулубі, а коли він впав ще наніс декілька ударів ногами в область голови, тулубу та верхнім кінцівкам. Від нанесених ударів у нього потемніло в очах, але свідомість він не втрачав. Після того, як він впав, він відчув, як ОСОБА_19 рванув його кишеню брюк, звідки витяг грошові кошти, а також перевіряв кишені куртки. Через деякий час він прийшовши до тями, виявив, що в нього з лівої кишені куртки пропали ключі від квартири, його паспорт, посвідчення водія, документи на автомобіль, які знаходилися у файлі, а з передньої кишені брюк пропали гроші у сумі 200 грн. До лікаря з приводу спричинених травм він не звертався, лікувався самостійно, їздив до лікарні лише для проведення судово-медичної експертизи. Наступного ранку він звернувся до сусіда ОСОБА_18 , щоб взнати хто такий ОСОБА_19 і розповів йому про викрадення документів і попросив допомоги у поверненні документів. Через декілька днів ОСОБА_21 повернув йому його паспорт, ідентифікаційний код. Під час нападу на нього на сходинковій площадці крім обвинуваченого нікого не було і крім нього його ніхто не бив та речей не забирав; показами свідка ОСОБА_14 , який у суді пояснив, що у січні 2015 року, коли точно не пам`ятає, вночі до нього додому зайшов раніше знайомий ОСОБА_10 та залишив у нього паспорт та страховий поліс на автомобіль на ім`я ОСОБА_12 . Наступного дня до нього зайшов його знайомий ОСОБА_15 , який розповів йому що ОСОБА_22 забрав у його сусіда документи, тоді він показав залишені ОСОБА_10 документи. ОСОБА_15 подивившись документи, сказав, що це той чоловік, з яким він разом з ОСОБА_10 розпивали спиртні напої у під`їзді будинку. Після чого він передав ОСОБА_15 ці документи, щоб той їх передав власнику; показами свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що він проживає у квартирі АДРЕСА_3 . У січні 2015 року до нього у гості зайшов його знайомий ОСОБА_10 і вони вийшли на сходинкову площадку покурити. В цей час його сусід ОСОБА_12 двічі пройшов повз них, а на третій раз запропонував розпити спиртні напої разом. Під час розпивання спиртного ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вели мирну бесіду, не конфліктували. Потім він сказав, що йому потрібно йти додому і пішов, вони залишилися. Наступного ранку до нього зайшов ОСОБА_12 і сказав, що його побив ОСОБА_10 і в нього пропали документи. На обличчі потерпілого були видимі тілесні пошкодження. В це же день, він зайшов до свого знайомого ОСОБА_14 , якому розповів про те, що ОСОБА_22 забрав у його сусіда документи і тоді той показав йому документи на ім`я ОСОБА_12 а саме паспорт, ідентифікаційний код та талон на автомобіль, які знаходилися у файлі. Зазначені документи він повернув ОСОБА_12 ; протоколом огляду від 24.01.2015 року, згідно якого був оглянутий паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 (т.1 а.с.20-22); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.01.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_12 , в ході якого останній, серед представлених для впізнання осіб, впевнено впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка відкрито заволоділа його майном та спричинила йому тілесні ушкодження (т.1 а.с.28-31); висновком експертизи № 366-е від 27.01.2015 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: п`яти синців, розташованих на повіках обох очей, на спинці носу, в лобній області по середині та ліворуч, тильній поверхні обох кистей, в поперековій області ліворуч з переходом на тазостегновий суглоб, семи саден, розташованих в тім`яній області по середині та ліворуч, лобно - тім`яній та лобній області більше ліворуч, на спинці носу та крилі носу ліворуч, в області між перенісся; рани, розташованої у зовнішнього кута нижньої повіки лівого ока, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони утворилися від дії не менш як 8-9 механічних дій тупим твердим предметом (предметами), якими могла бути і рука, і нога або інші аналогічні предмети, в строк на який вказав потерпілий та слідчий у постанові, тобто 10.01.2015 р. Враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, а саме ушкоджень в області обличчя та голови не характерно їх виникнення внаслідок падіння з висоти власного зросту (т.1 а.с.70-72); поясненнями експерта ОСОБА_23 , яка підтвердила вищезазначений висновок експертизи; протоколом проведення слідчого експерименту від 30.01.2015 року за участю ОСОБА_10 , в ході якого останній, у присутності захисника та понятих, добровільно та самостійно, знаходячись на місці скоєння злочину, а саме, на п`ятому поверсі під`їзду буд. АДРЕСА_2 , розповів, як 10.01.2015 року приблизно о 22.00 годині він розпивав горілку з раніше незнайомим ОСОБА_12 , а після того, як він відмовився продовжити розпивати спиртні напої у квартирі ОСОБА_12 , показав, як ОСОБА_12 його штовхнув у спину, і як він, розвернувшись, наніс ОСОБА_12 два удари кулаками правої та лівої руки, від чого останній впав на підлогу обличчям вниз, при цьому у ОСОБА_12 випали з кишені гроші у сумі 200 грн. купюрами номіналом по 100 грн., 50 грн., 20 грн., паспорт, страховий поліс та ключі, які він забрав (т.1 а.с.76-82); протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_12 , в ході якого ОСОБА_12 , знаходячись на місці скоєння злочину, розповів про обставини вчинення ОСОБА_10 відносно нього кримінального правопорушення та вказав на механізм спричинення йому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.93-101).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з боку обвинувачення було надано достатньо доказів винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому діяння, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав достатніми, допустимими та достовірними, які відповідають вимогам діючого кримінального процесуального законодавства України.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, умисел та мотив ОСОБА_10 , обґрунтовано визнав дії останнього, направленими саме на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.

Виходячи з сукупності усіх вказаних доказів, доводи апеляції ОСОБА_10 про те, що суд при прийнятті рішення ґрунтувався лише на показах потерпілого ОСОБА_12 і не взяв до уваги його показів, є безпідставними.

Суд дав належну оцінку показам потерпілого ОСОБА_12 , наданим ним у судовому засіданні. Підстав сумніватися у їх об`єктивності не було. Вони були послідовні, незмінні та узгоджувалась з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Крім того, в основу вироку суд поклав тільки ті покази потерпілого ОСОБА_12 , які він давав у судовому засіданні та були безпосередньо досліджені судом і не посилався на докази, які, на думку обвинуваченого, були здобуті у порушення норм КПК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції обвинуваченого про недопустимість доказів, зокрема, протоколів проведення слідчих експериментів від 11.02.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_12 та за участю підозрюваного ОСОБА_10 від 30.01.2015 року.

Ці документи складені та завірені уповноваженими на те особами, оформлені належним чином, у них містяться усі необхідні відомості, яким суд надав відповідну оцінку. Сумніватися у достовірності зазначених у них даних підстав не було.

З журналу судового засідання суду першої інстанції від 18 березня 2015 року (т.1 а.с.161-162) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_12 підтвердили проведення таких слідчий дій та правильність зафіксованих у них даних. Ніяких зауважень після їх оголошення, ані від обвинуваченого, ані від потерпілого не надходило та про якісь порушення при їх проведенні останні не зазначали.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не приймає до уваги і посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на фальсифікацію слідчим доказів по справі, зважаючи й на те, що із заявою про це, в якій викладені доводи, аналогічні апеляційній скарзі, ОСОБА_10 , звернувся до прокурора Дніпропетровської області 28.09.2015 року, тобто вже після ухвалення вироку відносно нього. Вказана заява обвинуваченого була розглянута та неї надана відповідь.

Виходячи з цього, суд обґрунтовано прийняв, як докази вини ОСОБА_10 , результати слідчих дій за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про порушення судом першої інстанції вимог ст.349 КПК України, що потягло незаконне збільшення об`єму доказів, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.2 ст.349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

З журналу судового засідання суду першої інстанції від 18 березня 2015 року (т.1 а.с.161-162) вбачається, що стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_16 . Суд, з`ясувавши думку учасників процесу, які не заперечували проти задоволення зазначеного клопотання, на місті ухвалив допитати її.

З цього ж журналу судового засідання вбачається, що ані обвинувачений, ані його захисник не були проти задоволення клопотання прокурора про виклик до суду та допит свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , про що суд на місці ухвалив викликати та допитати їх.

Крім того, з журналу судового засідання суду першої інстанції від 31 березня 2015 року (т.1 а.с.166) вбачається, що свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 не з`явилися, через що, обвинувачений та його захисник вважали за неможливе продовження розгляду справи за їх відсутності та останні були в подальшому допитані судом при розгляді справи.

Отже, процесуальних порушень судом першої інстанції допущено не було.

Проведення судового засідання 08.06.2015 року за відсутності потерпілого ОСОБА_12 , також порушенням, що тягне за собою скасування вироку, як на те вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не є.

Відповідно до журналу судового засідання суду першої інстанції від 08 червня 2015 року (т.1 а.с.193), продовживши розгляд справи за відсутності потерпілого, суд правильно зазначив, що потерпілий вже був неодноразово допитаний.

Крім того, до суду надійшла заява потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до якої, останній підтримує обвинувачення у новій редакції, обвинувачення йому зрозуміле, матеріальних та моральних претензій не має, покарання просив призначити на розсуд суду та виявив небажання брати участь у судових дебатах (т.1 а.с.188).

Доводи апеляції ОСОБА_10 про незаконне його затримання, безпідставні. Затриманий ОСОБА_10 24.01.2015 року відповідно до складеного про це протоколу (т.1 а.с.56). Ніяких даних про те, що ОСОБА_10 фактично був затриманий 21.01.2015 року та 3 дні незаконно утримувався у відділі міліції, як на те останній вказує в апеляції, матеріали кримінального провадження не містять. Ніяких слідчих дій за участі ОСОБА_10 до 24.01.2015 року не проводилося.

Не можна визнати порушеним і право на захист обвинуваченого ОСОБА_10 , на що останній також посилається в апеляції. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що таке право йому було роз`яснено своєчасно та розпоряджався він цим правом самостійно.

Так, з протоколу про роз`яснення права на захист (т.1 а.с.49), вбачається, що ОСОБА_10 виявив бажання захищати себе самостійно і таке рішення не пов`язане із його матеріальним становищем. Зазначений протокол ОСОБА_10 підписав без зауважень та про застосування до нього психологічного або фізичного тиску співробітників міліції, з метою впливу на прийняття ОСОБА_10 такого рішення, останній не зазначав та ніяких заяв з цього приводу у ході проведення досудового розслідування та судового розгляду не робив. Всі докази, на які послався у вироку суд, були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Проведення впізнання ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_12 відбувалося з дотриманням вимог кримінального процесуального закону України, уповноваженою на те особою, про що належним чином оформлений протокол (т.1 а.с.28-31) та обов`язкової участі захисника, як на те зазначає обвинувачений в апеляції, не потребувало, оскільки, відповідно до ч.5 ст.46 КПК України, впізнання обвинуваченого потерпілим, не є тією процесуальною дією, що поводиться за участю підозрюваного, яка потребує обов`язкової участі захисника.

У подальшому, на прохання ОСОБА_10 (т.1 а.с.63) слідчим було доручено Дніпропетровському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту останнього (т.1 а.с.64). Потім, відповідно до доручення вказаного центру (т.1 а.с.65) для захисту підозрюваного ОСОБА_10 був призначений адвокат ОСОБА_11 , яка приймала участь в усіх слідчих діях за участі ОСОБА_10 , які потім були покладені судом в основу вироку.

Адвокат ОСОБА_11 здійснювала захист ОСОБА_10 і під час розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції.

Не був обмежений судом обвинувачений ОСОБА_10 і у своєму праві на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 неодноразово надавалася можливість ознайомлення з матеріалами (т.1 а.с.195, 196), але, судячи з кількості сторінок оглянутих ним, останній навмисно затягує цей процес і мав можливість ознайомитися з ними повністю.

Крім того, відповідно до акту, складеного секретарем судового засідання, 18.06.2015 року ОСОБА_10 взагалі відмовився виходити з камери тимчасового утримання вартовому приміщенні, виявивши бажання ознайомлюватися з матеріалами у зазначеному приміщенні, що не передбачено інструкцією з діловодства у місцевих судах (т.1 а.с.200).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції були досліджені у повному обсязі всі надані сторонами докази, які зібрані в межах діючого кримінального процесуального кодексу, є належними та допустимими і їм дана належна оцінка у вироку.

Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не містять протиріч.

Досудове розслідування та судовий розгляд проведені достатньо повно та всебічно, зібраним доказам була дана належна оцінка, ніяких даних про недозволені методи ведення слідства, фальсифікацію матеріалів, упередженість слідства і суду, як і інші порушення КПК України, які тягнуть за собою скасування вироку, не встановлено.

Що стосується призначеного ОСОБА_10 покарання, то при визначенні такої міри, суд, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості, скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком суду у період умовно-дострокового звільнення від покарання, у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, його сімейний стан та дійшов правильного висновку щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за правилами ст.71 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає вимогам ст.65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 , подану в його інтересах, - залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_10 , - залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження, з 24 січня 2015 року по 18 грудня 2015 року та з 17 листопада 2016 року по 20 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: