Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/243/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000254 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , на вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ленінське Апостолівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 2638,80 грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.100 КПК України
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин: 23.09.2016 близько 09 години 40 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «DAF FT 85.380S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з напівпричепом «JANMIL NW-1S», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався в смт.Новгородка Кіровоградської області, по вулиці Криворізька, в напрямку міста Кривий Ріг, грубо порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3. «б» і «д» Правил дорожнього руху України, згідно яких: п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; при цьому будучи достатньо проінформованим про наявність по напрямку свого руху на перехресті вулиць Криворізької та Дружби у вказаному населеному пункті, нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), не вибрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно ним керувати, невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, а саме того, що перед пішохідним переходом розпочав рух невстановлений автомобіль, який до цього був непомітний водієві ОСОБА_8 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не впевнився у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, проявивши особисту неуважність і безпечність продовжив рух, та під час проїзду пішохідного переходу, не надавши переваги в русі пішоходу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переході справа на ліво по ходу його руху, з необережності допустив наїзд на неї, чим грубо порушив вимоги п.п.12.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п.18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

п.18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді:

а) черепно-мозкової травми: саден лівої брови, спинки носа зліва, рани темяно-скроневої області голови зліва з крововиливом в м`які тканини, крововиливи під м`яку мозкову оболонку, перелом кісток зводу і основи черепа; б) тупої травми нижніх кінцівок: саден лівого стегна в нижній третині, крововилив лівого стегна, крововилив правої голені, правого стегна, рани лівої голені, перелому лівої великоберцової та малоберцової кісток з крововиливом підлягаючої м`язи; в) тупої травми тулуба: крововилив в проекції правої лопатки, в поперековій області зправа; г) тупої травми заочеревного простору: крововилив в жирову капсулу лівої нирки. Які згідно висновку судово - медичного експертизи № 877 від 21.11.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала від черепно-мозкової травми з крововиливом під м`яку мозкову оболонку з переломом кісток зводу і основи черепу і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями в області голови.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу. Не оспорюючи обставин події дорожньо-транспортної пригоди та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити, звільнивши ОСОБА_8 від відбуття покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки з застосуванням положень ст. ст. 75,76 КК України. А також не застосовувати до ОСОБА_8 , покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Свої вимоги мотивує тим, що під час винесення вироку судом, крім обставини щирого каяття, не враховано такі обставини як відшкодування збитків потерпілій стороні та надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Судом також безпідставно залишено без уваги позиція та думка потерпілих, які в свою чергу клопотали про незастосування до ОСОБА_8 покарання у виді позбавленням волі.

Апелянт вважає, що суд, приймаючи рішення про ізоляцію ОСОБА_8 від суспільства діяв без застосування принципів гуманності на індивідуалізації покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не оспорюючи обставини кримінального провадження та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання. Звільнити його від відбування покарання з іспитовим терміном на два роки. Також просить звільнити його від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма транспортними засобами.

Свої вимоги мотивує тим, що у вчиненому він вину визнав повністю, одразу після ДТП намагався надати допомогу потерпілій, продовжив надавати допомогу родичам після смерті потерпілої.

Проте, судом при призначенні покарання не враховано обставини які пом`якшують покарання, такі як добровільне відшкодування завданого збитку, надання медичної допомоги потерпілій одразу після вчинення злочину.

Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги клопотання його захисника про застосування до нього положень ст.69 КК України. Та не враховано дані, що його характеризують, а саме: раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, матір похилого віку, має постійне місце роботи та проживання.

Вважає, що вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2016 року, стосовно нього занадто суворий та підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок стосовно ОСОБА_8 змінити, звільнивши його від відбуття покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки з застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_8 , відразу на місці події надавав допомогу її донці, оплатив лікування, а в подальшому повністю узяв на себе всі витрати, пов`язані з її похованням. Під час закінчення досудового розслідування, ОСОБА_8 , в повному розмірі відшкодував їй матеріальні та моральні збитки. Крім того потерпіла особисто звернулась до суду з заявою про не застосування до ОСОБА_8 покарання з позбавленням свободи, так як не має бажання карати його родину та неповнолітню дитину.

Потерпіла вважає, що вирок відносно ОСОБА_8 занадто суворий і суд не прийняв до уваги її заяву про пом`якшення відповідальності водієві.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги та призначити покарання обвинуваченому з випробуванням з іспитовим строком. Прокурора яка просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, в межах поданих апеляцій, колегія суддів вважає, що досудове розслідування та судове слідство у кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорюються і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

Враховуючи положення диспозиції зазначеної вище статті кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 і вважає, що дії останнього суд правильно кваліфікував за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який скоїв тяжкий злочин, вину визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, відшкодував потерпілій завдану шкоду, має на утримані малолітню доньку, обставини, що пом`якшують покарання суд першої інстанції визнав - щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин та призначив покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті ст.286 ч.2 КК України із позбавлення права керувати транспортними засобами.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повній мірі врахував всі обставини справи, що пом`якшують покарання та характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, скоїв злочин з необережності, має на утриманні малолітню доньку, та матір похилого віку, по місцю проживання та попередньої роботи характеризується - виключно позитивно, з прикрістю та жалем усвідомив наслідки своїх дій, повністю визнав себе винним та щиро покаявся у скоєному. Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції просила не призначати покарання обвинуваченому пов`язане із позбавленням волі, оскільки вона не бажає щоб обвинувачений відбував покарання реально, крім того, обвинувачений повністю відшкодував їй завдану матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до п. 20 Постанови ПВСУ , від 23.12.2005року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Враховуючи у сукупності викладене вище та обставини, які взято до уваги судом першої інстанції при призначені покарання, колегія суддів доходить переконливого висновку, що виправлення ОСОБА_8 та попередження подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства, а тому останнього необхідно звільнити на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком із покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Проте, із урахуванням обставин справи та позиції потерпілої, тільки від основного покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які встановлені судом, свідчать про грубе порушення обвинуваченим елементарних правил водіння, що створює підвищену суспільну небезпеку на дорозі, а тому колегія суддів вважає за необхідне обвинуваченому ОСОБА_8 залишити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В даному випадку суспільний інтерес безпека інших учасників дорожнього руху, виправдовує застосування до обвинуваченого такого обмеження.

Вид та розмір призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та призначене з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

За таких обставин, апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , підлягають частковому задоволенню, а вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2016 року стосовно ОСОБА_8 , зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в його інтересах захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2016 року, стосовно ОСОБА_8 , змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 , вважати засудженим за ч.2 ст.286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4