АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/82/17 Справа № 707/1824/15-к Категорія: ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 25.11.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка м. Черкаси, проживаюча в АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на 9 років позбавлення волі.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 691 грн. 20 коп.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 12 квітня 2015 року о 18-30 год., знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останнього, що виникли під час сварки, яка переросла у бійку, маючи умисел на умисне вбивство, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою заподіяння смерті потерпілому, схопила зі столу кухонний ніж та, тримаючи його у правій руці, нанесла ОСОБА_11 три удари ножем, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ушкодження грудної клітки у вигляді рани та синця на передній поверхні грудної клітки, ушкодження сьомого ребра зліва, навколосерцевої сумки, серця та діафрагми, які згідно висновку експертизи від 13.04.2015р. № 03/01-285 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та від яких настала смерть ОСОБА_11

10.02.2016 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок Черкаського районного суду змінено, перекваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.

16.06.2016 року ОСОБА_7 була звільнена з Збаразької ВК -63 після відбуття призначеного покарання.

08.11.2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10.02.2016 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції мотивуючи тим, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. ст. 2,7,23,94 404 КПК України, що є істотними порушеннями вимог КПК України, тому рішення апеляційного суду про кваліфікацію діяння ОСОБА_7 за ст. 118 КК України викликає обґрунтовані сумніви у його правильності та є передчасним, а ухвала суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просила вирок суду змінити, перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, вказує на наявність порушень під час проведення досудового розслідування, в тому числі те, що про підозру їй було повідомлено лише 28.07.2015 року, а до цього - з 13.03.2015 року вона незаконно утримувалася під вартою. Крім того, звертає увагу на те, що вона не мала наміру вбивати ОСОБА_11 , а лише захищалася від нападу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 , вважаючи вирок суду незаконним, просив його змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченої на ст.118 КК України умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони та призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції даної статті. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_11 , будучи неодноразово судимим за умисні злочини, бив свою співмешканку ОСОБА_7 , і в день вбивства він після вживання спиртного вчинив сварку, а ОСОБА_7 з метою захисту взяла зі столу кухонний ніж та нанесла декілька ударів в різні частини тіла ОСОБА_11 , не маючи наміру на вбивство. Свідків даних подій в будинку не було, тому підтвердити покази ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні показала, що вона оборонялася, ніхто не може. Крім того, у ОСОБА_7 були наявні тілесні ушкодження, які свідчать про те, що відносно неї ОСОБА_11 застосовував насилля. Необхідна оборона з боку ОСОБА_7 носила характер своєчасності, так як здійснювалася саме під час здійснення посягання на її життя та здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, при цьому виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду на щире каяття, як на пом`якшуючу обставину, мотивуючи свої вимоги тим, що судом не враховано повною мірою дані про особу ОСОБА_7 , а саме : її негативну характеристику з місця проживання, в тому числі схильність до вживання спиртних напоїв та здатність до вираження агресії на ґрунті цього, вважає, що суд першої інстанції помилково врахував як пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття ОСОБА_7 , оскільки остання частково визнала свою вину у скоєному, не визнаючи при цьому кваліфікації дій за ч.1 ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника, заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку захисника ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_7 , заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляцію процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , та заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої, захисника та прокурора не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому їй обвинуваченні, її винуватість у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , як в суді першої, так і апеляційної інстанції, про те, що 12.04.2015 р. близько 18-00 год. вона разом із своїм співмешканцем ОСОБА_11 перебували за місцем свого проживання, між ними виникла сварка, ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння, почав нецензурно її ображати, схопив за шию, вона його відпихала, ОСОБА_11 її штовхнув і вона вдарилася спиною об лежанку, а потім вдарив її кулаком у підборіддя, бив руками та відштовхнув. Як відбувались події далі вона не пам`ятає, оскільки перебувала в емоційно-збудженому стані, не пам`ятає як схопила ніж, як, куди і скільки нанесла ударів потерпілому. Ніж, яким наносила удари, вона викинула на смітник на вулиці і прикрила листям, з якою метою пояснити не може. Вбивати ОСОБА_11 вона не хотіла, лише оборонялась.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , сестри померлого ОСОБА_11 , які вона давала в суді першої та апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_7 зловживає спиртними напоями, характеризується негативно, як вип`є стає не контрольованою. Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_13 .. ОСОБА_11 потерпіла ОСОБА_9 характеризувала, як позитивну, не агресивну людину.

Показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , даними в ході розгляду справи судом першої інстанції, згідно яких вони були понятими при огляді місця події, в їх присутності ОСОБА_7 сама показувала, де сховала ніж після конфлікту з ОСОБА_11 . Також вони зазначали, що ОСОБА_11 був спокійним, не агресивним, а ОСОБА_7 після вживання спиртних напоїв ставала агресивною.

Свідок ОСОБА_16 ( син обвинуваченої) в суді першої інстанції показав, що він знаходився у дядька коли прибігла сусідка та повідомила, що у них вдома відбулася бійка, він пішов додому і побачив, що ОСОБА_11 лежав на підлозі і не дихав. Мати спочатку говорила працівникам міліції, що вона не знає хто вбив потерпілого. Те, що ОСОБА_7 під час огляду місця події заперечувала свою причетність до скоєного злочину підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_14 .

Даними протоколу огляду місця події від 12.04.2015р. із фототаблицею до нього, згідно яких у будинку по АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_11 із слідами поранень.

Даними протоколу огляду трупа ОСОБА_11 від 13.04.2015р. та висновку судово-медичної експертизи №03-01/285 від 13.04.2015р. згідно яких, причиною смерті ОСОБА_11 є проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки у вигляді рани та синця на передній поверхні грудної клітки, ушкодження 7 ребра зліва, навколосерцевої сумки, серця та діафрагми, яке ускладнилося розвитком гострої крововтрати. Проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітки відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, виникло від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух завтовшки близько 1мм з помірно вираженими ребрами. Вказане проникаюче ушкодження виникло незадовго до настання смерті, а саме - на протязі короткого проміжку часу, який обраховується від кількох хвилин до десятків хвилин. При токсикологічному дослідженні крові трупа виявлено 2,3 проміле етилового спирту, що відносно живих осіб відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння;

Даними протоколу проведеного слідчого експерименту від 14.04.2015 року з участю підозрюваної ОСОБА_7 з фототаблицями до нього на яких зафіксовано обставини спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, та куди саме вона нанесла кілька ударів ножем ОСОБА_11 в грудну клітку та куди сховала ножа в купі сміття.( а.с.58-65).

Враховуючи висновок судово-медичної експертизи та інші докази по справі колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку, що нанесення обвинуваченою трьох ударів ножем в життєво важливі органи потерпілого область грудної клітки ( зокрема серце), свідчать про направленість умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена і її дії за 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

Посилання обвинуваченої та її захисника в апеляційних скаргах на те, що вбивство потерпілого ОСОБА_11 було скоєно ОСОБА_7 в стані необхідної оборони при перевищенні її меж, умислу спрямованого на вбивство потерпілого в обвинуваченої не було, вона захищалась від посягань потерпілого , який спричинив їй тілесні ушкодження та те, що її дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України, є безпідставними, об`єктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а тому розцінюються апеляційним судом як обраний обвинуваченою спосіб захисту.

Згідно даних висновку експерта №664 від 13.04.2015р. у ОСОБА_7 мали місце ушкодження: садно підборіддя, травматичний набряк м`яких тканин нижньої щелепи, травматичний набряк м`яких тканин попереку, крововилив м`яких тканин правої гомілки, які виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень ( а.с. 70).

За змістом статті 36 КК необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілим виникла побутова сварка, яка переросла у бійку, в ході якої вони спричиняли один одному тілесні ушкодження. В ході сварки ОСОБА_7 зазнала суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, що проявилось у нанесенні їй ударів та спричинення легких тілесних ушкоджень. В свою чергу ОСОБА_7 з мотивів особистої неприязні завдала ОСОБА_11 декілька ударів кухонним ножем в грудну клітку, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер. Як було встановлено, під час бійки ОСОБА_11 перебував у стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння, а обвинувачена ОСОБА_7 була твереза, що нівелювало його фізичну перевагу над ОСОБА_7 . Характер стосунків між ОСОБА_7 та потерпілим напередодні та під час події був для неї звичним і відповідав укладу, що сформувався у їхній сім`ї. Стороною захисту не доведено, що потерпіла не могла іншим чином зупинити протиправні дії потерпілого, а також не мала можливості вирішити конфліктну ситуацію, в тому числі шляхом залишення будинку.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, про те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченій, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у нанесенні ОСОБА_11 трьох ударів ножем в життєво важливі органи ( серце), який вона після вчинення злочину усвідомлено сховала в купі сміття на території домоволодіння, що свідчить про її намагання приховати фактичні обставини справи та уникнути відповідальності.

Доводи обвинуваченої про те, що вона не пам`ятає обставин нанесення ударів ножем потерпілому, оскільки перебувала в збудженому емоційному стані спростовується даними висновку судово-психіатричної експертизи № 154 від 07.07.2015 року відповідно до яких в період часу до яких відноситься діяння, 12.04.2015 року ОСОБА_7 не знаходилася у стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на її свідомість та діяльність, вона могла усвідомлювати та керувати своїми діями. Її поведінка залишалась активною, цілеспрямованою, а її дії співвідносилася з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, в її поведінці не спостерігалось ознак маячні, розладів сприйняття, порушеної свідомості. Також зазначено, що у своїх свідченнях ОСОБА_7 не посилалась на забування обставин вчинення злочину, відтворювала обставини того, що сталося, не повідомляла про наявність будь-яких психотичних розладів в зазначений період часу.

Отже, завдаючи удари потерпілому ОСОБА_11 у життєво важливі органи, а саме область серця, обвинувачена усвідомлювала, що може заподіяти смерть потерпілому, свідомо припускала можливість настання таких наслідків, її дії співвідносилися з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, що свідчить про направленість умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Згідно правових висновків Верховного Суду України у справах № 5-12кс14, № 5-34кс 14, № 5-27кс 14 особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено і іншими мотивами, наприклад, наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

Зважаючи на зазначені вище обставини та правові позиції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що ОСОБА_7 , завдаючи потерпілому із значною силою ударів ножем, в область серця, перебувала в стані необхідної оборони, і кваліфікації її дій за ст. 118 КК України, а в її діянні наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи обвинуваченої про те, що підозру їй було повідомлено лише 28.07.2015 року, а до цього з 13.03.2015 року вона незаконно утримувалася під вартою є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з матеріалами провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та реєстру матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акту (а.м. 8) ОСОБА_7 була затримана 13.04.2015 року та цього ж дня їй було оголошено підозру і допитано якості підозрюваної.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який є особливо тяжким умисним злочином, внаслідок якого настала смерть потерпілого, дані про особу винної, яка по місцю проживання характеризується негативно, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, наявності в неї хвороби рецедивуючого туберкульозу легень, обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді реального позбавлення волі, яке є наближеним до мінімального.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо погіршення становища обвинуваченої та збільшення їй розміру покарання .

З огляду на зазначене, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим , підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст. 72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_7 строк її попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі зарахувати з 13 квітня 2015 року по 10 лютого 2016 року включно.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 25.11.2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_12 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк її попереднього ув`язнення з 13.04.2015 року по 10.02.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :