НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1052/17
Провадження № 1-кп/0182/361/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2017 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого-судді - ОСОБА_1

з участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Нікопольського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000008 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Марганець Дніпропетровської області громадянки України, українки, пенсіонерки, вдови, з повною вищою освітою, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 13.11.2014, у денний час, перебуваючи у приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, яке знаходиться за адресою: вул. Отаманська (Кріпака), 2, м. Нікополь, Дніпропетровська область, з метою отримання адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг, заповнила заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які перемішуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Заява).

У вказаній Заяві ОСОБА_6 зазначила, про відсутність у неї та членів її сім`ї на депозитних банківських рахунках коштів, що перевищують 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до вимог п. 6 постанови Кабінету міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 2 постанови Кабінету міністрів України від 01.10.2014 № 505 передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

При цьому, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявний у неї відкритий депозитний банківський рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» на суму 22 000 грн., яка перевищувала 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, не зазначила дані відомості у Заявах від 13.11.2014, 28.05.2015, 17.11.2015, 16.05.2016, у зв`язку з чим, її Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, як уповноваженим державою органом відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 01.10.2014 № 505 незаконно призначено щомісячну адресну допомогу в сумі 884 грн.

Зазначену допомогу ОСОБА_3 отримувала в період часу з 03.11.2014 по 30.08.2016 роки.

Таким чином ОСОБА_3 шляхом обману незаконно заволоділа державним коштами у сумі 18 006,98 грн..

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом і угодою про визнання винуватості, укладеної 23 лютого 2017 р. між прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченої ОСОБА_5 .

Згідно угоди, сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України. ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене покарання, яке ОСОБА_3 повина понести за вчинений нею злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, з яким сторони погодилися.

В підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження вважають за можливе затвердити укладену угоду та просили про це суд.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження суд вважає, що угода може бути затверджена з наступних підстав.

Згідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винною, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду, передбачену ст. 468-475 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою вину та цілком розуміє, що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, при цьому вона має ряд прав, передбачених ч. 4 ст. 474 КПК України. Обвинувачена також правильно розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, яке буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконаний у тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Угода про визнання винуватості, яка укладена 23 лютого 2017 року між прокурором та обвинуваченою, відповідає вимогам КПК і КК України.

Кримінальний злочин, вчинений ОСОБА_3 має правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство). Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених Загальною частиною КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 468, 469, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 лютого 2017 року між прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 , в присутності адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000008.

ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінального злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Міра запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 не обиралася.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області відповідно до вимог ч. 4 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий :