Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/355/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2016 року м. Кропивницький

Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 )

представника потерпілої: адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_13 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Часів Яр Артемівського району Донецької області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, такого, який працює водієм-експедитором підприємства «ААЗ Трейдінг Ко», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.

Ухвалено залишити без розгляду цивільний позов, пред`явлений потерпілою ОСОБА_13 до обвинуваченого та підприємства «ААЗ Трейдінг Ко».

Ухвалено процесуальні витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_11 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України: у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин:

ОСОБА_11 , 16 листопада 2008 року, приблизно о 05 годині 30 хвилин, вантажним автомобілем «Міцубісі - Кантер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності підприємству «ААЗ Трейдінг Ко», рухаючись по вулиці Мурманській, від об`їзної дороги в напрямку центра міста Кіровограда, на перехресті з проспектом Університетським та проспектом Промисловим, де організовано рух по колу, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України (Дати Дорогу), розпочав проїзд вищевказаного перехрестя, при цьому грубо порушив п.п. 1.5, 2.3 "б" і "д", 16.11 Правил дорожнього руху України, під час руху був неуважний, не стежив за змінами дорожньої обстановки, при виїзді на головну дорогу не впевнився в безпеці свого маневру, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2170, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_14 , під його ж керуванням, що рухався зі сторони вулиці Мурманської в напрямку проспекту Університетського міста Кіровограда (прямо через перехрестя).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2170 ОСОБА_7 (після зміни прізвища ОСОБА_8 ) отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому третього ребра зліва по середньо - підпаховій лінії, компресійного перелому поперекового п`ятого хребця, синців в ділянці грудної клітини, верхніх кінцівок, саден на правому колінному та ліктьовому суглобах, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку про виправдання ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу зазначеного кримінального правопорушення, виходячи із наступного:

Так, судом визнано не об`єктивним, не достовірним доказом: висновок автотехнічної експертизи від 27.05.2009 року (а.с. 53-56 т.1). У зв`язку із чим суд критично поставився до показань свідка ОСОБА_14 , як таким, що спростовуються висновком судової комісійної транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи від 19.07.2011 року. Суд встановив ,що що знак 2.1. (Дати дорогу) розміщено не з правого боку по напрямку руху автомобіля «Міцубісі - Кантер», а з лівого боку по напрямку руху даного автомобіля, тоді як відповідно до ДСТУ 4100 (Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування) та ст. 6 Конвенції про дорожні знаки і сигнали (Відень, 1968 р.) дорожні знаки повинні встановлюватись з правого боку дороги, таким чином щоб їх легко і своєчасно могли розпізнати водії. Із вказаного суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_11 , незважаючи на його твердження про виконання ним вимог знаку пріоритету п.2.1., мав всі підстави діяти у відповідності до ПДР України, без урахування вимог знаку п.2.1., який встановлено всупереч п. 10.2.4 ДСТУ 4100 та ст. 6 Конвенції про дорожні знаки і сигнали. Суд встановив, що ОСОБА_11 , в умовах події, яка відбулась, побачив автомобіль ВАЗ-2170, який знаходився ще до в`їзду на перехрестя, де організовано рух по колу, а відтак обвинувачений в такій обстановці не передбачав і не міг передбачити, що водій автомобіля ВАЗ-2170, рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху, знехтує вимогами дорожнього знаку п.4.10 і здійснить рух прямо через перехрестя, а тому в діях ОСОБА_11 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 оскаржений в апеляційному порядку прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_13 .

В апеляційних скаргах:
Прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Свої вимоги умотивовує такими доводами.

Не погоджується із висновками суду першої інстанції про недостовірність такого доказу як висновок авто технічної експертизи від 27.05.2009 року, так як експерт у висновку обґрунтував, чому при визначенні технічної можливості у ОСОБА_14 запобігти зіткнення з іншим транспортним засобом, для розрахунку взято швидкість 60 км/г; якщо при вказаній швидкості водій не мав технічної можливості зупинити автомобіль ВАЗ-2170 до лінії руху автомобіля «Mitsubishi Canter», - при більшій швидкості така технічна можливість у ОСОБА_14 не з`явиться.

Аналогічні розрахунки проведені комісією експертів та наведені у висновку № 861 від 19.07.2011 року.

Крім того, експертом визначено швидкість руху автомобіля відповідно до методики проведення авто технічного дослідження, із чітким розрахунком по відповідній формулі, що описана у висновку, із наданням роз`яснень, з яких підстав використана дана методика, а не інша.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції упереджено та вибірково дослідив лише деякі частини висновків експертів, що ґрунтуються на показаннях ОСОБА_11 , при цьому визнаючи недостовірними найбільшу частину доказів, що вказують на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Не погоджується із залишенням судому першої інстанції поза увагою та визнання не об`єктивним висновку судово-автотехнічної експертизи від 09.12.2011 року.

По-перше, висновки експертизи базувалися на вихідних даних експертизи від 19.07.2011 року, а по-друге під час проведення дослідження комісія експертів у своєму висновку № 861 від 19.07.2011 року виділила два варіанти часу (темпу) руху автомобіля «Mitsubishi Canter» з моменту виїзду на проїзну частину до місця зіткнення. Перший варіант ґрунтується виключно встановленому експертним шляхом часу руху автомобіля «Mitsubishi Canter» і становить 1,2... 1,4 секунди, інший варіант ґрунтується виключно на показаннях ОСОБА_11 і становить 4.38, 4.69, 4.07 секунди.

Зазначає, що вихідні дані щодо часу руху автомобіля «Mitsubishi Canter» у небезпечному напрямку протягом 4.38, 4.69, 4.07 секунди отримані виключно з показань ОСОБА_11 , які він особисто вказав під час ВООП - 20.01.2011 року (майже через З роки після ДТП).

На переконання прокурора, з викладеного слідує, що показання, надані ОСОБА_11 стосовно його темпу руху (~ 4,38 сек.), категорично відрізняються і майже в чотири рази вищі від встановленого експертним шляхом темпу руху (~ 1,3 сек.), що свідчить про технічну неспроможність показів ОСОБА_11 стосовно темпу руху автомобіля «Mitsubishi Canter» з моменту виїзду на проїзну частину до місця зіткнення.

Прокурор переконаний, що висновки судових експертиз № 5279/18 від 09.12.2011 року та № 1703/18 від 27.05.2009 року є належними допустимими та достовірними доказами, які повинні братись судом до уваги та підтверджують вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і встановлюють, що в причинному зв`язку з фактом зіткнення автомобіля "ВАЗ-2170" та автомобіля «Mitsubishi Canter» знаходяться саме невідповідні дії ОСОБА_11 вимогам дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу" та п. 16.11 ПДР України. Крім означеного, особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на безпідставність зазначень суду першої інстанції про не відповідність дійсності показань свідка ОСОБА_14 , і зауважує на таке.

Відповідно до п. 2.1 ПДР "Дати дорогу" передбачено, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, за таких умов, перехрестя на якому сталося ДТП, є нерегульованим та перехрестям нерівнозначних доріг і регулюється знаком 2.1 "Дати дорогу", який ОСОБА_11 не виконаний.

Стосовно показів наданих ОСОБА_14 в частині величини швидкості з якою він рухався - дані покази дійсно відрізняються від встановленої величини швидкості під час проведення експертиз № 1703/18 від 27.05.2009 року та № 861 від 19.07.2011 року. Однак судом не враховано ту обставину, що свої показання в судовому засіданні ОСОБА_14 надавав через 7 років після дорожньо-транспортної пригоди.

Також, прокурор вказує, що суд першої інстанції упереджено та вибірково досліджував лише деякі частини висновків експертів, що ґрунтуються лише на показаннях обвинуваченого, при цьому свідомо не досліджуючи інші фактичні обставини кримінального правопорушення та не оцінюючи докази, які, як вважає прокурор, повністю підтверджують та доводять вину ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме такими є: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 листопада 2008 року та схема і фото-таблиця до нього в яких, крім іншого, зафіксовано факт даної ДТП та наявність дорожнього знаку 2.1 (дати дорогу) ПДР України, вимоги якого порушені обвинуваченим (т. 1 а.п. 7-17); протокол відтворення обстановки і обставин події зі свідком ОСОБА_15 від 09.04.2009 року, схема та фото-таблиця до нього, які крім іншого, також підтверджують правдивість свідчень свідка ОСОБА_16 про неможливість ним виявити, єдиний розташований в місці ДТП, дорожній знак 4.10 "Круговий рух" ПДР України; висновок експертного авто-технічного дослідження з обставин зіткнення автомобіля «ВАЗ-2170» та автомобіля «Mitsubishi Canter» по матеріалам дослідчої перевірки № 5067/18 від 25.11.2008 року, де зазначається, що за умови виконання водієм автомобіля «Mitsubishi Canter» вимог дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу" ПДР України та вимог п. 16.11 ПДР України, тобто перед виїздом на проїзну частину проспекту Промислового, уступивши дорогу автомобілю "ВАЗ-2170", він (водій автомобіля «Mitsubishi Canter») мав у своєму розпорядженні технічну можливість не створювати небезпеку для руху водію автомобіля "ВАЗ-2170" і таким чином, мав можливість запобігти зіткнення.; висновок судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля "ВАЗ-2170" та автомобіля «Mitsubishi Canter» № 1703/18 від 27.05.2009 року; висновок додаткової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля "ВАЗ-2170" та автомобіля «Mitsubishi Canter» №2389/18 від 13.08.2009 року.

Також, як зазначає прокурор, вина ОСОБА_11 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , які судом не оцінені та взагалі не взяті до уваги.

Прокурор крім того зауважує, що під час судового розгляду, змінивши свої показання, ОСОБА_11 стверджує, що автомобіль ОСОБА_16 бачив за дорожнім знаком 4.10 "Круговий рух". ОСОБА_19 свої покази не змінював.

Тож, особа, яка подала апеляційну скаргу, переконана, що надані суду докази беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Canter», не виконуючи вимоги дорожнього знаку 2.1. (дати дорогу) ПДР України, виїжджаючи на головну дорогу створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію) для водія автомобіля "ВАЗ-2170" під керуванням ОСОБА_14 , що свідчить про прямий причинний зв`язок між діями ОСОБА_11 та ДТП;

Потерпіла просить вирок суду першої інстанції скасувати, усунути істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, ухвалити обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_11 .

В обґрунтування своїх вимог наводить такі доводи.

Вказує на необґрунтованість вироку суду першої інстанції, в зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, однобічністю судового слідства.

Судом першої інстанції під час судового розгляду залишено поза увагою ряд важливих для правильного та обґрунтованого прийняття судового рішення обставин.

Після проведення судової комісійної трасо логічної й авто технічної експертизи

№ 861, була встановлена невідповідність висновків експерта під час аналізу даних, що, зокрема, стосувалося вирішення питань щодо технічної можливості водія ВАЗ 2170 уникнути зіткнення при належному виконанні вимог п. п. 12.4, 12.3 ПДР (експертами отримано дві різні мінімально можливі відстані, на яких перебував автомобіль ВАЗ 2170 в момент виникнення небезпеки.

Проте, уточнено експертом та надано кінцевої відповіді з приводу таких даних цього висновку не було.

Крім того, судом першої інстанції ігноровано той факт, що ОСОБА_11 добре відоме як водієві перехрестя місця ДТП, а також і місце розташування дорожніх знаків на ньому; ОСОБА_11 достовірно відомо, що через дане перехрестя можливо два варіанти проїзду: прямо або по круговому руху, достовірно відомо, що в напрямку руху автомобіля зліва від нього, немає жодних забороняючи знаків рухатися прямо, а також на даній, головній, дорозі (по якій рухався невідомий йому автомобіль) немає знаку «Кінець дороги».

За таких обставин, є очевидним, що ОСОБА_11 не міг достовірно знати та відповідно розраховувати яким чином буде рухатися незнайомий йому водій на автомобілі ВАЗ-2170, а тому повинен був, перед початком свого руху перед знаком «Уступити дорогу», - пересвідчитися у тому, що незнайомий автомобіль зліва на виконання знаку «Круговий рух» увімкнув поворот праворуч, або ж цей автомобіль почав повертати, - і тільки після цього рушати самому. За інших обставин дії ОСОБА_11 є грубим порушенням ПДР.

Не погоджується із тим висновком суду, що висновки експерта № 861, показання ОСОБА_11 та показання водія ВАЗ-2170 щодо місцезнаходження останнього автомобіля у момент виникнення перешкоди автомобіля «Mitsubishi Canter» мають незначні розбіжності (10 метрів), а тому по суті об`єктивно співпадають та встановлюють місцезнаходження автомобіля ВАЗ-2170 не до, а за знаком «Круговий рух», оскільки насправді експертні розрахунки уточнюють дані розбіжності на користь водія ВАЗ-2170.

Неврахування даних обставин призвело до ухвалення незаконного вироку та виправдання водія ОСОБА_11 .

Не погоджується із висновком суду першої інстанції, що виконання знаку «Уступити дорогу», що знаходився перед напрямком руху водія автомобіля «Mitsubishi Canter» ОСОБА_11 , є формальним, оскільки знаходився з права від водія, так як дані твердження не узгоджуються із встановленими ПДР.

Також, суд першої інстанції, досліджуючи докази у кримінальному провадженні, та надаючи їм оцінки, проігнорував всі експертні дослідження, крім висновку № 861, не належно дослідив усі істотні обставини ДТП, проігнорував ступінь вини водія ОСОБА_11 при фактичному і беззаперечному доведенні вини останнього рядом інших експертиз, надав необ`єктивної та упередженої оцінки обставинам ДТП.

Обвинувачений ОСОБА_11 , подав до апеляційного суду заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілої, просить залишити їх апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Зокрема в своєму запереченні ОСОБА_11 , зазначає, що в даній ДТП винен саме ОСОБА_14 , який проїхав перехрестя не по колу, як від нього вимагав дорожній знак 4.10 ПДР, а прямо через перехрестя, де дозволяється рухатися лише тролейбусам. ОСОБА_11 , рухаючись із швидкістю біля 30 км/г, приблизившись до дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», розташованого перед кільцевим перехрестям, в упевнившись у відсутності руху електротранспорту через кільце, спрямував свій автомобіль через перехрестя, та сподівався, що інші учасники дорожнього руху, рухаються згідно вимог п.4.10 ПДР.

Провівши під час апеляційного розгляду справи судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), свідка ОСОБА_14 , дослідивши матеріали справи, заслухавши в дебатах прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 , підтримав апеляцію потерпілої, та просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 скасувати як незаконний та постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначити йому покарання згідно санкції даної статті КК України та звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати та на користь потерпілої заподіяні матеріальні та моральні збитки в розмірі заявленого цивільного позову; потерпілу ОСОБА_7 , та в її інтересах захисника ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляцію, просили вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 скасувати як незаконний та постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначити йому покарання згідно санкції даної статті КК України та звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілої 18461,08 грн., матеріальної та 50000 грн., моральної шкоди; обвинуваченого ОСОБА_11 , та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 , які просили апеляційні скарги потерпілої та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни, колегія суддів приходить до наступного:

З метою повного та об`єктивного вирішення справи, апеляційний суду необхідно з`ясувати, ситуацію, за якою сталася ДТП, оцінюючи дії обох учасників ДТП, з точки зору виконання ними правил дорожнього руху, інформації, якою вони володіли, щодо організації дорожнього руху на даному перехресті, та її сприйняття безпосередньо під час скоєння ДТП.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 , апеляційному суду надав покази, аналогічні показам, наданих суду першої інстанції, а саме пояснив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнає. Зазначив, що 16 листопада 2008 року, приблизно о 5-00 годині, він, керуючи автомобілем «Міцубісі - Кантер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Мурманській, від об`їзної дороги в напрямку центра міста Кіровограда, на перехресті з проспектом Університетським та проспектом Промисловим, де організовано рух по колу, під`їхав до перехрестя, побачив дорожній знак 2.1. ПДР України (Дати Дорогу), впевнившись, що всі учасники руху дотримуються правил дорожнього руху, не зупиняючись продовжив проїзд вищевказаного перехрестя. В цей час відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ-2170, так як водій даного автомобіля ОСОБА_14 , що рухався зі сторони вулиці Мурманської в напрямку проспекту Університетського міста Кіровограда, порушуючи ПДР України, не виконав вимогу дорожнього знаку - 4.10 (Круговий Рух) та здійснив рух прямо через перехрестя. Перед виїздом на головну дорогу він бачив автомобіль, який рухався зі сторони вулиці Мурманської в напрямку до центрального острівця, де організовано круговий рух, однак розраховував, що водій даного автомобіля, виконуючи правила дорожнього руху, поїде по колу згідно вимог дорожнього знака - 4.10 (круговий рух). Заявлений потерпілою цивільний позов не визнав.

Допитана апеляційним судом у якості потерпілої ОСОБА_7 (після зміни прізвища - ОСОБА_8 ) пояснила суду, що 16 листопада 2008 року, вранці, вона їхала у якості пасажира на автомобілі ВАЗ-2170 під керуванням ОСОБА_14 . Сиділа в автомобілі не передньому пасажирському сидінні. Автомобіль направлявся до міста Кіровограда. За дорожньою обстановкою вона не спостерігала, оскільки вела розмову з пасажирами, які сиділи на задніх пасажирських місцях, а тому нічого не може пояснити з приводу обставин зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_14 з автомобілем під керуванням ОСОБА_11 . Єдине, що може сказати, це те, що вона відчула удар від зіткнення автомобілів, після чого їй допомогли вийти з автомобіля ВАЗ-2170 і через десять хвилин машина швидкої медичної допомоги забрала її до лікарні для надання медичної допомоги. Заявлений нею цивільний позов підтримала в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що вже точної дати не пам`ятає, приблизно в листопаді 2008 року, приблизно о 05 годині 30 хвилин, в темну пору доби, він рухався на автомобілі ВАЗ-2170 зі сторони вулиці Мурманської в напрямку проспекту Університетського міста Кіровограда. На вулиці йшов дощ, дорога була мокрою. Рухаючись по головній дорозі, та перетинаючи перехрестя із другорядною вулицею, він бачив з правої сторони вантажний автомобіль, який зупинився перед дорожнім знаком надати дорогу, проте з невідомих йому причин, даний автомобіль, почав перетинати перехрестя. Він прийняв міри для зупинки власного транспортного засобу, однак відбулось зіткнення автомобілів. По напрямку руху автомобіля «Міцубісі - Кантер» був встановлений знак 2.1 (Дати дорогу). Зазначав, що рухався на автомобілі з допустимою швидкістю, не більше 60 кілометрів на годину, та ПДР України не порушував. Під`їжджаючи до перехрестя, він не бачив дорожнього знаку 4.10 (Круговий Рух), та рухався прямо по головній дорозі.

Згідно протоколу огляду місця події від 16.11.2008 року та фото таблицями зафіксовано, що зіткнення автомобілів ВАЗ-2170 та «Міцубісі - Кантер» мало місце 16 листопада 2008 року, о 05 годині 30 хвилин, в темну пору, при «0» температурі повітря, в хмарну погоду з мокрим дорожнім покриттям, з видимістю в ближньому світлі фар - 50 метрів, на не освітленій асфальтобетонній ділянці шляху, яка уявляє собою перехрестя вул.Мурманській та проспекту Промислового у місті Кіровограді, де організовано рух по колу згідно з дорожнім знаком 4.10 ПДР України (Круговий Рух), та в зоні дії дорожнього знаку 2.1. ПДР України (Дати Дорогу). Крім того, встановлено місце зіткнення автомобілів - 7 метрів від границі виїзду на проїзну частину головної дороги, при загальній ширині проїзної частини головної дороги 14 метрів 67 сантиметрів. (а.с.7-17 т.1).

Так, згідно матеріалів провадження, що також встановлено судом, на перехресті доріг, вул. Мурманській (напрямок руху а/м ВАЗ 2170) та проспекту Промислового (напрямок руху а/м «Міцубісі - Кантер») у місті Кіровограді, проїзд перехрестя організовано по колу згідно з дорожнім знаком 4.10 ПДР України (Круговий Рух).

Крім того, згідно даних, що знаходяться в протоколі огляду місця події, та доданими до нього фотографіями, проїзд по пр.Промисловому через перехрестя з вул.Мурманською можна здійснити не по колу, а прямо, про що свідчать: наявність самої дороги прямо через перехрестя, нанесена на ній дорожня розмітка, що дозволяє рух прямо, та проведена над дорогою через перехрестя лінія тролейбусної електромережі.

При цьому, головна дорога вул.Мурманська (напрямок руху а/м ВАЗ 2170) має по дві полоси руху в кожному напрямку, яка розділена подвійною суцільною смугою.

Тобто, інформацією для водія, (ВАЗ 2170), яким чином організований рух на даному перехресті були наступні візуальні дані: 1). Дорожній знак 4.10 (круговий рух), який розміщений не окремо, а прикріплений по середині ліхтарного стовпа, (який не працював), який встановлений на перехресті, справа в стороні від основної дороги, в місці, де від головної дороги, відходить вправо інша смуга дороги; 2). Напрямок головної дороги, (прямо), та нанесена на ній дорожня розмітка, що дозволяє рух прямо; 3). Роздільна подвійна суцільна смуга та проведена над дорогою через перехрестя прямо по руху лінія тролейбусної електромережі. (т.1 а.с.7-17);

Будь яких інших дорожніх знаків, дорожньої розмітки, в тому числі знаків, дублюючих знак 4.10, знаків, що забороняють будь яким транспортним засобам рух прямо на даному перехресті не встановлено.

Згідно п.10.1.1 ДСТУ 4100 правил застосування дорожніх знаків, - Дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, при цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення то що.).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо), або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Тому, виходячи із вищенаведеного, суд переконаний, що в даній дорожній обстановці, місці та способу розташування дорожнього знаку 4.10, дорожньої розмітки, яка дозволяла рух прямо по головній дорозі, погодних умов, пори доби, водій автомобіля ВАЗ 2170 ОСОБА_14 , об`єктивно не мав можливості добре бачити, що на перехресті рух організовано по колу. Причому, в разі наявності на першій полосі руху в напрямку руху автомобіля ВАЗ2170 вантажного автомобіля, як пояснює ОСОБА_14 , що під час судового слідства не спростовано, він взагалі не міг навіть передбачати, що йому необхідно рухатися по колу.

Про вищенаведене також свідчать фотографії, що долучені до протоколу огляду місця події, згідно яких можна зробити висновки, що водії транспортних засобів, які рухаються по головній дорозі вул.Мурманській (напрямок руху а/м ВАЗ 2170), отримавши візуальну інформацію про перехрестя, скоріше за все приймуть рішення їхати прямо через перехрестя, та вважатимуть, що дорога, яка відходить від головної дороги вправо, є лише з`їздом на другорядну дорогу.

З іншого боку, для водія автомобіля «Міцубісі - Кантер» інформацією, яким чином рухатися через перехрестя, був встановлений з лівого боку безпосередньо перед перехрестям дорожній знак 2.1. ПДР України (Дати Дорогу), згідно якого, водій повинен надати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі. Згідно п.16.11. ПДР, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Згідно протоколу огляду місця події від 16.11.2008 року та фото таблиць до нього, даний дорожній знак знаходиться безпосередньо перед перехрестям, встановлений окремо з лівого боку, чітко видимий, причому не лише водію, який під`їжджає до перехрестя з боку даного знаку, а й іншим учасникам дорожнього руху, що рухаються по головній дорозі.

Даний дорожній знак на відміну від дорожнього знака 4.10, встановлений згідно п.10.1.1 ДСТУ 4100 правил застосування дорожніх знаків, який добре видно учасникам дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, він не затулений від учасників дорожнього руху будь якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.).

Згідно п.10.2.4 даних правил, дорожні знаки повинні встановлюватись з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускається установлювати знаки на присипній бермі, на тротуарі, розділювальній смузі, газоні, тощо, та над дорогою), крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись.

Згідно п. 10.1.4 даних правил, дорожні знаки допускається застосовувати у випадках, не передбачених цим стандартом, якщо необхідність їхнього застосування обґрунтована конкретними умовами дорожнього руху.

Тому ствердження суду першої інстанції, що даний дорожній знак (2.1 надати дорогу), встановлений з порушенням норм ДСТУ 4100, а тому водій ОСОБА_11 , мав право не виконувати його вимоги, є помилковим, та такими, що не відповідають обставинам справи, а посилання суду на норми ДСТУ є вирваним контекстом із вказаного положення.

Обвинувачений ОСОБА_11 , суду пояснив, що рухаючись по вулиці Мурманській, від об`їзної дороги в напрямку центра міста Кіровограда, на перехресті з проспектом Університетським та проспектом Промисловим, де організовано рух по колу, під`їхав до перехрестя, побачив дорожній знак 2.1. ПДР України (Дати Дорогу), проте побачивши автомобіль (яким в подальшому виявився ВАЗ 2170), «подумав, що водій поїде по колу».

Виходячи із позиції обвинуваченого слідує, що він не пропустив автомобіль ВАЗ, оскільки знав, що той згідно вимог ПДР, повинен був рухатися по колу та розраховував, що водій автомобіля ВАЗ виконає правила дорожнього руху. Із чого можна зробити висновки, що якби обвинувачений ОСОБА_11 , не був обізнаний про те, що з боку руху автомобіля ВАЗ 2170 встановлений дорожній знак 4.10, він би згідно ПДР, за будь яких обставин надав би автомобілю дорогу.

Згідно вимог п.1.3. ПДР., учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Із чого слідує, що водій ОСОБА_11 , за будь яких обставин, був зобов`язаний виконати вимоги дорожнього знаку 2.1., та надати дорогу автомобілю ВАЗ, який рухався по головній дорозі.

Вирішальним фактором, чиї саме дії водіїв ( ОСОБА_11 , чи ОСОБА_14 ), у зв`язку із порушенням ПДР, мають причинний зв`язок із настанням ДТП, апеляційний суд беззаперечно відносить дії обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки останній за будь яких обставин був зобов`язаний надати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, а вданому випадку автомобілю ВАЗ 2170.

Так, суд допускає, що ОСОБА_11 , дійсно розраховував на те, що водій автомобіля, що рухався по головній дорозі поїде не прямо, а по колу. Між тим дана самовпевненість ОСОБА_11 , і призвела до негативних наслідків.

Відповідно до п.1.4. правил дорожнього руху, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Проте даний пункт ПДР, не надає будь яких переваг учасникам дорожнього руху, в тому числі і для водія автомобіля «Міцубісі - Кантер» ОСОБА_11 , не є зобов`язальним, та в сою чергу даний пункт ПДР, не звільняє учасника дорожнього руху від виконання ним самим ПДР.

Колегія суддів зазначає, що водій, як особа, що керує автомобільним транспортом усвідомлює, що транспортні засоби є джерелом підвищеної небезпеки, тому водій, керуючи транспортним засобом, зобов`язаний не лише чітко виконувати прописані правила дорожнього руху, а також повинен бути обачним, оцінювати дорожню обстановку, погодні умови, тощо, та з метою уникнення створення аварійної обстановки передбачати на перед її можливе настання, в тому числі прораховувати можливі дії інших учасників дорожнього руху.

Більш того, обвинувачений в своєму запереченні на апеляційні скарги прокурора та потерпілої, зазначає, що на даному перехресті, рух прямо (напрямок руху автомобіля ВАЗ), дозволяється лише тролейбусам, а тому він впевнившись, що через перехрестя рухається не тролейбус, не зупинився, а продовжив рух через перехрестя.

Зазначене твердження обвинуваченого, лише підтверджує його винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Так, згідно протоколу огляду місця події, на даному перехресті, будь яких дорожніх знаків, що дозволяють рух тролейбусам прямо через перехрестя немає. Та більш того, ДТП сталася в темну пору доби, під час дощу, із встановленою видимістю 50 метрів, а тому водій ОСОБА_11 , ніяк не міг бачити з відстані 88,3 метрів, який саме транспортний засіб наближається до перехрестя по головній дорозі.

А тому, за даних обставин, суд відносить дії обвинуваченого, як не оправдано небезпечні, що і призвели до створення ДТП.

Встановлені апеляційним судом обставини, щодо невиконання водіями ОСОБА_11 , та ОСОБА_14 правил дорожнього руху, вказують, що саме невиконання ПДР водієм ОСОБА_11 , мають безпосередній причинний зв`язок із настанням ДТП.

Обвинувачений ОСОБА_11 , сам не заперечує, що бачив наближавшийся транспортний засіб, що рухався по головній дорозі (ВАЗ 2170), відстань до якого, була не більше 88,3 метра (протокол огляду місця події від 28.04.2015 року т.6 а.с. 88-95). Будь яких попереджувальних знаків про зміну напрямку руху, водій автомобіля ВАЗ 2170 також не подавав.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд переконаний, що вищенаведені обставини, в повній мірі свідчать та доводять, що саме невиконання правил дорожнього руху водієм ОСОБА_11 , призвели до дорожньо-транспортної пригоди, яких фактично достатньо для доведеності його винуватості.

Швидкість руху автомобілів ВАЗ 2170 та «Міцубісі - Кантер», перед їх зіткненням, відстань, коли водій автомобіля ВАЗ 2170 застосував гальма, за даних конкретних обставин справи на переконання колегії суддів не перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП у зв`язку із наступним.

Так, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №1703/18 від 27.05.2009 року (т.1 а.с. 53-56):

- водій автомобіля ВАЗ 2170, в даній дорожній обстановці не міг бачити дорожній знак 4.10 (з причин його перекриття вантажівкою);

- водій автомобіля ВАЗ 2170, відповідно до вимог п.12.3 ПДР, виявивши, що на смугу його руху виїжджає автомобіль «Міцубісі - Кантер», ужив заходів для екстреного гальмування;

- розрахунки вказують, що водій автомобіля ВАЗ 2170 навіть при русі із допустимою швидкістю руху (не більше 60 км/годину), не мав у своєму розпорядженні технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до лінії руху автомобіля «Міцубісі - Кантер», і тим самим не мав технічної можливості уникнути зіткнення;

- водій автомобіля «Міцубісі - Кантер», мав у своєму розпорядженні технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ 2170.

- встановити швидкість руху автомобіля ВАЗ 2170 по затратам кінетичної енергії не представляється можливим, оскільки на схемі ДТП не визначено на яку відстань відносно місця ДТП змістився автомобіль «Міцубісі - Кантер», та не визначено в який момент часу відбулося перекидання автомобіля «Міцубісі - Кантер», та яку відстань подолав даний автомобіль після перекидання.

З наведеного вбачається, що водій автомобіля ВАЗ 2170, за будь яких обставин, та швидкості його руху в межах ПДР, не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Тому призначення повторних судових авто-технічних експертиз, з визначення швидкості руху автомобіля ВАЗ 2170, на переконання колегії суддів не було необхідним.

Висновки експертизи №1703/18 від 27.05.2009 року, апеляційний суд визнає як належні та допустимі, які узгоджуються з матеріалами справи, та фактичними обставинами.

В свою чергу, у висновках судової комісійної транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи №861від 19.07.2011 року, який судом першої інстанції було необґрунтовано прийнято як належні та допустимі, експерти посилалися на вихідні дані, що їм були надані учасниками ДТП, тобто у двох варіантах. (т.3 а.с. 52-62).

Швидкість руху автомобіля ВАЗ 2170, експерти встановили близько 88-106 км/годину. Причому, в дослідницький частині висновку експерти зазначили, що врахувати кінетичну енергію, яка була витрачена при зіткненні не представляється можливим, а тому швидкість руху автомобілів перед зіткненням експертним шляхом не представляється можливим.
Проте в подальшому, експерти, здійснили розрахунки, згідно формули, в які заклали не конкретні вихідні дані, а приблизно середньо статистичні. В подальшому, експерти безпідставно відштовхувалися від встановленої ними швидкості руху автомобіля ВАЗ 2170, 88-106 км/г.

Суд першої інстанції, не звернув уваги, що майже по всім ключовим питанням, експерти залишили питання, щодо швидкості руху автомобілів, оцінки дій водіїв за слідством та судом, надавши останнім два варіанта проведених розрахунків, оскільки в даній ситуації слідство та суд зобов`язані встановити причинний зв`язок між діями водіїв та настання ДТП.

Також, у своєму висновку, експерти розтлумачили вимоги ПДР, а саме дію дорожнього знаку 2.1 (надати дорогу), безпідставно змінивши його правове значення, зазначивши, що дії водія автомобіля «Міцубісі - Кантер», формально полягали в необхідності надання пріоритетного права проїзду транспортним засобам, що наближаються до перехрестя по головній дорозі. (т.3 а.с.56).

В той час, як вимоги даного дорожнього знаку (2.1. надати дорогу), не формально, а категорично та беззаперечно зобов`язують водія надати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

В свою чергу, суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, погодився із висновками експертів, та у вироку безпідставно встановив, що ОСОБА_11 , мав право не виконувати вимоги даного знаку 2.1., що в подальшому стало однією із підстав для виправдання обвинуваченого. (т.7 а.с.106).

Суд першої інстанції не звернув уваги, на дослідницьку частину висновків експертизи, та встановив, що правила дорожнього руху порушив лише водій ОСОБА_14 , тобто вибрав із двох запропонованих експертами варіантів, варіант висновків, здійснених із слів обвинуваченого.

Тобто, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги одні докази, які доречи є суперечливими, та відкинув інші, які узгоджуються з матеріалами справи та обставинами події, та які істотно впливають на висновки суду.

За наведених вище обставин, апеляційний суд, визнає висновки судової - автотехнічної експертизи №1703/18 від 27.05.2009 року належними та допустимими, оскільки дані висновки є належними, допустимими, узгоджуються з встановленими апеляційним судом фактичними обставинами.

Висновки судової комісійної транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи №861від 19.07.2011 року, в частині визначення швидкості руху автомобіля ВАЗ 2170, 88-106 км/г., встановлення технічної можливості водія автомобіля ВАЗ 2170 уникнути зіткнення з автомобілем «Міцубісі - Кантер», а також у праві водія а-ля «Міцубісі - Кантер», формально виконувати вимоги дорожнього знаку 2.1., суд визнає необґрунтованими.

Згідно протоколу відтворення обстановки та обставин події від 09.04.2009 року схемою та фото таблицями до нього, за участі свідка ОСОБА_14 встановлено, що фактична видимість автомобіля «Міцубісі - Кантер» з моменту виявлення його водієм автомобіля ВАЗ 2170 ОСОБА_14 складає 36 метрів 20 сантиметрів, а місце зіткнення автомобілів - 7,2 метра від правого краю проїзної частини головної дороги. В разі наявності в місці, зазначеним свідком ОСОБА_14 , вантажного автомобіля, виявити розташований на стовпі дорожній знак 4.10 неможливо, що підтверджує свідчення ОСОБА_14 (т.1 а.с. 69-73).

Висновками додаткової авто технічної експертизи № 2389/18 від 13.08.2009 року, експертом, фактично підтверджено висновки судово-автотехнічної експертизи №1703/18 від 27.05.2009 року (т.1 а.с.158-160).

Висновками додаткової авто технічної експертизи № 5279/18 від 09.12.2011 року, експертом, фактично підтверджено висновки судово-автотехнічної експертизи №1703/18 від 27.05.2009 року (т.3 а.с.71-73).

Згідно висновків судово-медичної експертизи №466 від 31.03.2009 року, ОСОБА_13 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. (т.1 а.с.48).

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до переконання, що ОСОБА_11 , 16 листопада 2008 року, приблизно о 05 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Міцубісі-Кантер», рухаючись по вулиці Мурманській, від об`їзної дороги в напрямку центра міста Кіровограда, на перехресті з проспектом Університетським та проспектом Промисловим, де організовано рух по колу, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України (Дати Дорогу), розпочав проїзд вищевказаного перехрестя, при цьому грубо порушив п.п. 1.5, 2.3 "б" і "д", 16.11

ПДР, під час руху був неуважний, не стежив за змінами дорожньої обстановки, при виїзді на головну дорогу не впевнився в безпеці свого маневру, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2170, під керуванням ОСОБА_14 , що рухався зі сторони вулиці Мурманської в напрямку проспекту Університетського міста Кіровограда (прямо через перехрестя). В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2170 ОСОБА_7 (після зміни прізвища ОСОБА_8 ) отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Своїми діями, ОСОБА_11 , вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Висновки суду першої інстанції з приводу відсутності в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи, на що правильно в своїх апеляціях звернули увагу прокурор та потерпіла, що призвело до безпідставного виправдання обвинуваченого.

Про обставини невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційним судом наведено вище.

Відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

У зв`язку з вищенаведеним, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляція потерпілої підлягає задоволенню, виправдувальний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 підлягає безумовному скасуванню з постановленням обвинувального вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, заподіяну потерпілій шкоду не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання, обставини подій, де трапилася ДТП, а саме перехрестя, яке було обладнане дорожніми службами в край негативним способом, та фактично дезорієнтувало водіїв, яким чином на даному перехресті організовано проїзд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_11 необхідно призначити у виді виправних робіт, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Одночасно, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_11 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_11 , відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину 16.11.2008 року, минуло більш ніж три роки, перебіг давності не зупинявся.

Потерпілою ОСОБА_13 , заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_11 та підприємства «ААЗ Трейдінг Ко» на її користь 18461,08 грн., матеріальної та 50000 грн., моральної шкоди в солідарному порядку.

Під час апеляційного розгляду справи, потерпіла свій позов підтримала частково, просила стягнути зазначені збитки з обвинуваченого ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_11 позов не визнав.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги потерпіла зазначила, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, вона витратила на своє лікування та відновлення здоров`я 18461,08 грн., що підтверджується відповідними письмовими доказами, що додані до позовної заяви. Окрім того, в результаті отриманих травм, їй прийшлося змінити звичайний ритм життя, вона перенесла душевні страждання. Розмір моральної шкоди потерпіла оцінює в 50 000 грн.

Обговорюючи питання, щодо відшкодування потерпілій заявленого цивільного позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування матеріальних збитків підлягають задоволенню, оскільки понесені нею витрати документально підтверджені.(т.1 а.с.192-240, т.2 а.с.40-46, т.4 а.с.23-88).

Заподіяна потерпілій моральна шкода, з урахуванням отриманих нею травм, обставин справи, ступеню винуватості обвинуваченого, апеляційний суд оцінює в розмірі 10 000 грн., тому в цій частині цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню.

Також на обвинуваченого необхідно покласти судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 1758 грн. які необхідно стягнути на користь держави.

Арешт, накладений постановою слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області від 16.06.2009 року на майно ОСОБА_11 , залишити в рахунок забезпечення цивільного позову.

Арешт, накладений постановою слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області від 24.12.2011 року на вантажний автомобіль «Міцубісі - Кантер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності підприємству «ААЗ Трейдінг Ко», - скасувати.

Речові докази: автомобіль «Міцубісі - Кантер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишити підприємству «ААЗ Трейдінг Ко»; автомобіль ВАЗ-2170, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - залишити ОСОБА_14 .

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_20 , задовольнити частково, апеляцію потерпілої ОСОБА_13 , задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_11 скасувати.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді виправних робіт, строком на один рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_13 , задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 , 18461,08 грн., матеріальної та 10 000 грн., моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 1758 грн., судових витрат за проведення судових експертиз.

Арешт, накладений постановою слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області від 16.06.2009 року на все майно ОСОБА_11 , залишити в рахунок забезпечення цивільного позову.

Арешт, накладений постановою слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області від 24.12.2011 року на вантажний автомобіль «Міцубісі - Кантер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності підприємству «ААЗ Трейдінг Ко», - скасувати.

Речові докази: автомобіль «Міцубісі - Кантер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишити підприємству «ААЗ Трейдінг Ко»; автомобіль ВАЗ-2170, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - залишити ОСОБА_14 .

Вирок суду апеляційної інстанції може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Відповідає оригіналу:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2