Провадження №1-кс/760/7045/17
У Х В АЛ А
В ході досудового розслідування встановлено, що автомобіль був придбаний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, під час допиту ОСОБА_8 стало відомо, що весною 2015 року, з метою купівлі автомобіля останній приїхав на майданчик по продажу автомобілів, де і придбав для себе автомобіль "Тойота Хайлендер", номер шасі: НОМЕР_1 за ціною 46 000,00 доларів США, у гр. ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_9 виписав ОСОБА_8 довідку-рахунок та порадив останньому де можна здійснити реєстрацію транспортного засобу.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_7 повідомила, що 12.12.2014 її батько, ОСОБА_10 , придбав легковий автомобіль "Тойота Хайлендер", номер шасі: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 та зареєстрував авто на її ім`я, у зв`язку з чим потерпіла отримала цей автомобіль на праві приватної власності. У квітні 2015 року у зв`язку із переїздом батьків, потерпіла з родиною вирішила продати даний автомобіль. Її батько звернувся до свого знайомого ОСОБА_11 , 1976 р.н., з проханням сприяння у продажі автомобіля. Належний їй автомобіль "Тойота Хайлендер" був переданий особисто ОСОБА_6 , і він розташував автомобіль на торгівельному майданчику "Супер Авто", за адресою: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 5-Г. На регулярні звернення ОСОБА_12 відповідав, що не знайшов покупця, однак влітку 2015 року ОСОБА_6 в черговій розмові сказав, що знайшов покупця, це його знайомий прокурор, але в нього на даний час проблеми з грошима, він готовий оплатити автомобіль частинами. Було досягнуто домовленості про продаж автомобілю за 35.000 доларів США. ОСОБА_13 передав потерпілій 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, в якості часткової оплати вартості автомобілю. ІНФОРМАЦІЯ_2 раптово помер батько потерпілої. Після цього вона регулярно дзвонила ОСОБА_6 з приводу повернення решти коштів. Зустрітись із ним вдалось тільки в середині лютого 2016 року, так як останній постійно переносив зустрічі. Під час зустрічі останній пообіцяв до кінця місяця повернути 10 000 дол. США та до кінця березня решту 10 000 тис. дол. США. Однак після цього ОСОБА_9 регулярно не знімав слухавки, вона телефонувала на номер мобільного телефону НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , а якщо і знімав то повідомляв, що зателефонує пізніше. Крім цього потерпілій відомо, що на даний час автомобіль перебуває у власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому ОСОБА_6 , припинив спілкування та ухилявся від зустрічей.
Крім того, в ході додаткового допиту потерпілої ОСОБА_7 повідомила, що будь-яких дій по реалізації вищезазначеного автомобіля самостійно не вчиняла, документів, щодо даного правочину не підписувала.
В ході досудового розслідування отримано відомості, щодо набуття права власності на автомобіль TOYOTA HighLander, кузов 5TDB НОМЕР_6 кримінально протиправним шляхом.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених в клопотанні.
Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Разом з тим, другий абзац зазначеної норми передбачає можливість накладення арешту у вигляді заборони для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно витягу з кримінального провадження, внесеного 21.05.2017 р. до ЄРДР вбачається, що в квітні 2015 р. за адресою: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 5-Г, ОСОБА_14 отримав під реалізацію автомобіль марки «Тойота Хайлендер», номер шасі: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , належний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Продавши вказаний автомобіль за згодою ОСОБА_7 , частину коштів виручених за автомобіль, останній не повернув.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Прокурором доведено наявість підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а саме, що вищезазначене майно є речовим доказом у даному кримінальному проваджденні, та можуть бути використані, як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи те, що слідчим доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, то його слід задовольнити, оскільки настання інших наслідків може перешкодити кримінальному провадженню.
На підставі вищевикладеного, клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України,-
Накласти арешт на автомобіль TOYOTA HighLander, кузов 5TDB НОМЕР_6 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_2 із забороною розпоряджатися та використовувати його.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1