Дата документу Справа № 335/7500/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/214/17
Єдиний унікальний № 335/7500/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002647, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року,
яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 01.07.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 10 днів позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 1 рік;

2) 16.06.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК Україні до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Звільнився 26.05.2016 року по відбуттю строку покарання;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 19.06.2016 ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, проник через незачинені двері до кімнати 518Y2 гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав мобільний телефон «Samsung GE 1200» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 200 гривень та мобільний телефон «Samsung S 5610» ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 900 гривень, що належали потерпілій ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_7 , з викраденим майном попрямував до виходу зазначеного гуртожитку, де його злочинні дії були помічені потерпілою ОСОБА_10 , та свідком ОСОБА_11 , які зажадали від ОСОБА_7 , повернути викрадені мобільні телефони. В свою чергу ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його таємні дії помічені, та носять відкритий характер, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, не звертаючи уваги на вимоги потерпілої та свідка, з викраденими ним мобільним телефоном «Samsung GE 1200» та мобільним телефоном «Samsung S 5610» зник з місця скоєння кримінального правопорушення. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 , спричинив потерпілій ОСОБА_10 , матеріальний збиток на загальну суму 1100 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Прокурор вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд належним чином не мотивував призначення мінімального покарання, ще із застосуванням ст. 75 КК України та в достатній мірі не врахував обставин кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, будучи двічі судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив даний злочин менш ніж через місяць після звільнення з місць позбавлення волі, ніде не працює, також раніше до нього застосовувались вимоги ст. 75 КК України, але він знову ставав на шлях вчинення злочину. Таким чином, обвинувачений є схильним до вчинення злочинів та повинен нести більш суворе покарання, яке належить відбувати реально. Тому заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 явно несправедливе покарання, за своїм розміром не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість та застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню в конкретному випадку ст. 75 КК України.

Крім того, заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2016 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, судові витрати віднесені судом на рахунок держави.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 527,75 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який зокрема в останньому слові просив вирок залишити без змін, захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 14 вересня 2016 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч. 3 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв в розкритті злочину, частково відшкодував завдану шкоду потерпілій, є сиротою, має на утриманні бабцю похилого віку, яка є інвалідом першої групи і потребує сторонньої допомоги, а також і думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 покарання без ізоляції від суспільства (а.с.66).
Колегія суддів вважає, що місцевий суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі врахував дані про особу винного, що свідчить про законність та обґрунтованість вироку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обране обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки зі звільненням від відбування покарання відповідно до вимог ст.75 КК України з випробуванням строком 2 роки 6 місяців забезпечить встановлення належного контролю за поведінкою обвинуваченого і буде сприяти запобіганню скоєння ОСОБА_7 нових злочинів, а тому не вбачає підстав до скасування вироку за обставинами, на які посилався у скарзі прокурор.
Суд апеляційної інстанції також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині стягнення процесуальних витрат на залучення експерта на загальну суму 527,75 грн., оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам, передбаченим ст.122 КПК України. Згідно висновку експерта від 29.06.2016 року (а.с.40-46), дослідження здійснено у спеціалізованій установі МВС України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4