Справа № 368/1609/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/206/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 08.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
08 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

представника

Кагарлицької ВК №115 ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 05 січня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Луганської області, громадянина України, не одруженого, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою під час відбування покарання не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання. Що ж стосується сумлінної поведінки та добросовісного відношення до праці, то засуджений ОСОБА_7 мав одне дисциплінарне стягнення за поведінку, яка не може доводити ту обставину, що він відноситься добросовісно до праці. Окрім того, дисциплінарне стягнення було знято із засудженого лише 03.11.2016 року, тобто, за 1 місяць 2 дні до подання ОСОБА_7 клопотання до суду про застосування до нього положень ст.81 КК України. У характеристиці засудженого ОСОБА_7 зазначено, що 20.10.2016 року на комісії Кагарлицької ВК №115 розглядалося питання щодо направлення подання від установи до суду щодо застосування до нього положень ст. 81 КК України, проте, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в наданні даної пільги, адже на той час він мав не зняте та не погашене дисциплінарне стягнення. Окрім того, останнє заохочення засуджений ОСОБА_7 отримав лише після того, як йому було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України.

В апеляційній засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він відбув 1/2 призначеного покарання, за час перебування у Кагарлицькій ВК №115 сумлінно ставився до праці, дотримувався вимог режиму відбування покарання, регулярно відвідував заходи випраної спрямованості, реагував на них правильно та добросовісною поведінкою довів своє виправлення. Також, має від адміністрації установи виконання покарань декілька заохочень та одне стягнення, яке знято у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію представника Кагарлицької ВК № 119, який покладався на розсуд суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 засуджений вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 14.10.2014 року за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки; вироком Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

ОСОБА_7 засуджено на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності.

Початок строку покарання 14 квітня 2015 року.

Кінець строку покарання 14 квітня 2018 року.

1/2 строку покарання 14 жовтня 2016 року.

Засуджений ОСОБА_7 прибув до Кагарлицької ВК №115 із Житомирської УВП № 8, в якій утримувався з 14.04.2015 року, де дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

По прибуттю до Кагарлицької ВК №115 10.06.2015 року працевлаштований різноробочим на контрагентському об`єкті.

Згідно ч.2, п.1 ч.3 ст.81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи дану норму закону та виходячи із загального строку покарання призначеного вироком суду, на час розгляду провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 відбув 1/2 строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 відбуває покарання в виді позбавлення волі в Кагарлицькій ВК №115, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, за період відбування покарання у Кагарлицькій КВ №115 один раз допустив порушення вимог режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у взаємовідносинах із іншими засудженими не конфліктує, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, має охайний зовнішній вигляд, працевлаштований, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, на даний час порушень не допускає, має три заохочення та одне стягнення за те, що спав на робочому місці, яке зняте у встановленому законом порядку 03.11.2016 року.

Дисциплінарне стягнення із засудженого ОСОБА_7 було знято 03.11.2016 року (а.п.20), а до Кагарлицького районного суду Київської області він звернувся із клопотанням про застосування положень ст.81 КК України 07.12.2016 року (а.п.1). Тобто, із моменту зняття дисциплінарного стягнення та до подання клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання минув лише за 1 місяць 2 дні.

Із огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що за такий короткий проміжок часу засуджений ОСОБА_7 не може довести ту обставину, що він став на шлях виправлення та перевиховання. Крім того, дисциплінарне стягнення за вказану поведінку не може доводити ту обставину, що засуджений відноситься добросовісно до праці.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 05 січня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами без змін.

Головуючий:
Судді: