04.04.2017 ЄУН № 337/883/16-к
Провадження № 1-кп/337/15/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
При не встановлених обставинах ОСОБА_5 придбав виготовлений саморобним способом металевий кастет, який діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, носив при собі 13 серпня 2015 року до вилучення працівниками міліції приблизно о 19:40 годині вказаного дня на ділянці місцевості біля ЗОШ №51 по вул. Воронезькій у м. Запоріжжя, в ході огляду місця події.
Будучи допитаним в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою провину та пояснив, що ввечері 13 серпня 2015 року він зі своїми друзями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яких знає близько десяти років, відпочивали на парапеті після гри в баскетбол. До них підійшли працівники патрульної міліції, та запитали, чи є в них щось заборонене, на що вони відповіли негативно. Надалі патрульні запитали їх анкетні данні, та вказали на металевий предмет, що лежав на парапеті на відстані біля 1 метру від обвинуваченого. Хлопці пояснили, що вказаний предмет не їх. Патрульні сказали, що викличуть слідчо-оперативну групу для вилучення предмету, та попросили їх зачекати, і прийняти участь у вилученні в якості свідків. СОГ приїхала приблизно через 30 хвилин, та в присутності свідків склали протокол, який він підписав не прочитавши, оскільки темніло і погіршувалась погода. Його друзі в цей час знаходились на відстані 4-5 метрів. Зміст протоколу йому не зачитували. Щоб працівники міліції вели фотозйомку, він не бачив, мабуть тому, що фотографували без спалаху. Ні членам СОГ, ні патрульним, ні свідкам він не казав, що кастет належить йому.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_5 викладених в обвинувальному акті обставин, суд вважає, що його винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду згідно наданими стороною обвинувачення такими доказами.
Так свідок ОСОБА_9 пояснив в судовому засіданні, що він працює в Управлінні Патрульної Поліції. В серпні 2015 року (13 чи 18 числа), він з напарником ОСОБА_10 , який зараз проживає в Білорусії, здійснювали патрулювання по маршруту №706 по вул. Воронезькій у м. Запоріжжя. У вечірній час, приблизно в 19:00-19:30 годині, проходячи біля неблагополучного місця, що поряд з школою №51, вони побачили трьох молодих людей, у яких запитали щодо наявності заборонених предметів. Один з хлопців сказав що є, та на їх пропозицію добровільно дістав з рюкзака кастет, який поклав на парапет, що знаходився поруч. Також хлопець пояснив, що кастет він носить при собі для самозахисту. Надалі ними була викликана слідчо-оперативна група, яка прибула через 10-15 хвилин. Напарник залишився біля хлопця, а свідок пішов шукати понятих. Обох понятих, кожного окремо, знайшов він. Коли складався протокол огляду місця події, товариші обвинуваченого відійшли приблизно на 30 метрів. Інших подробиць складення протоколу він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що в кінці серпня 2015 року, у вечірній час, біля школи №51 що по вул. Гудименка/Воронезькій у м. Запоріжжя, патрульний поліції запросив його бути понятим. Його провели до майданчику біля спортивної площадки, де на парапеті він побачив кастет. Приблизно через 5-10 хвилин приїхав наряд міліції, та в присутності іншого понятого почали опитувати хлопця, який знаходився біля парапету, та складати протокол. Хлопець пояснював, що це його кастет, який він носив при собі чи то в сумці, чи в рюкзаку, точно свідок не пам`ятає, та який він сам видав. Про здійснення фотографування під час проведення слідчої дії, пам`ятає що попереджали. Після складення протоколу, його зміст зачитали вголос, далі свідок самостійно прочитав протокол, та після цього підписав.

Свідок ОСОБА_12 пояснив в судовому засіданні, що в серпні 2015 року надійшов виклик про виявлення в районі школи №51 на вул. Воронезькій людини з предметом, схожим на кастет, та він у складі слідчо-оперативної групи виїхав на місце. Там вже були двоє патрульних, громадянин, та двоє понятих. Крім того, на віддаленні сиділи якісь хлопці, як він зрозумів знайомі обвинуваченого. Громадянин пояснював, що це його кастет, який він зберігає для особистої безпеки, носив при собі в портфелі (рюкзаку), і добровільно дістав з портфеля (рюкзака), коли патрульні спитали, чи є в нього щось заборонене. Надалі протоколом огляду було зафіксоване вилучення кастету з парапету, та поміщення в спец.пакет. Також все було сфотографовано, про що попереджали присутніх. Після складення протоколу, слідчий зачитав його зміст, та учасники поставили свої підписи.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що в кінці серпня 2015 року, ввечері, до Хортицького РВ надійшло повідомлення про виявлення у особи металевого предмету, схожого на кастет, біля школи №51. Коли він, як слідчий приїхав на місце в складі СОГ, то побачив громадянина, двох патрульних та двох понятих. Поруч на парапеті лежав кастет. На запитання слідчого громадянин ОСОБА_14 сказав, що це його кастет. Далі слідчий роз`яснив присутнім їх права, склав протокол огляду місця події, зачитав вголос його зміст, та запакував металевий предмет в спец.пакет, після чого учасники поставили свої підписи в документах. Також проводилась фотозйомка місця події.

Крім того, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення у повному обсязі підтверджується наступними доказами.
Документом витягом з ЄРДР №0002520 від 14 серпня 2015 року.
Документами протоколом огляду місця події від 13 серпня 2015 року, згідно якого в період часу з 19:50 години по 20:10 годину, в присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , учасника ОСОБА_5 , на ділянці місцевості з правої сторони від майстерних приміщень ЗОШ №51 по вул. Воронезькій, 4 в м. Запоріжжя, на бетонному парапеті виявлено металевий предмет, схожий на кастет, який, як пояснив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає по АДРЕСА_1 , належить йому, і він носив його для самозахисту. Кастет упаковано в спец.пакет №2761728. Під час огляду застосовано фотоапарат «Кенон». Протокол підписано слідчим ОСОБА_13 , понятими ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , учасником ОСОБА_5 . Жодні зауваження від понятих чи учасника в протоколі відсутні. Також до протоколу додано фотографії, на яких на місці події зафіксовано ОСОБА_5 , понятих, та кастет.

Висновком експерта №334 від 20 серпня 2015 року, згідно якого: предмет, вилучений 13.08.2015 року при проведенні огляду місця події біля ЗОШ №51 по вул. Воронезькій в м. Запоріжжя, є холодною зброєю (кастет), виготовленою саморобним способом, і є простою ударно-розбріблюйочою кримінальною холодною зброєю (кастет).

Речовим доказом, згідно постанови слідчого від 20 серпня 2015 року, металевим кастетом, який також оглядався судом в судовому засіданні.

Вказані докази є належними, в повному обсязі узгоджуються між собою, та детально відтворюють обставини, що мали місце ввечері 13 серпня 2015 року на ділянці місцевості біля ЗОШ №51 по вул. Воронезькій у м. Запоріжжя.

Посилання сторони захисту на зацікавленість свідків сторони обвинувачення в ухваленні обвинувального вироку, у зв`язку із їх роботою в правоохоронних органах, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки свідки були допитані в судовому засіданні, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та їх свідчення узгоджуються як з дослідженими доказами, так і поясненнями понятого ОСОБА_11 , який є пересічним, стороннім, незацікавленим громадянином.

Натомість суд критично сприймає пояснення свідків ОСОБА_16 , і ОСОБА_17 , які пояснили в судовому засіданні, що коли в середині серпня 2015 року до них і ОСОБА_5 підійшли співробітники патрульної міліції, останні вмовляли їх зізнатись, що металевий предмет, який виявлено на парапеті, належить комусь із них. При цьому свідки і обвинувачений категорично заперечували належність їм кастету. Під час складення протоколу огляду місця події, обидва свідки знаходились на відстані 3-5 метрів, та не чули що відбувалось в той час. Однак вони тривалий час близько товаришують з ОСОБА_5 , і їм достеменно відомо, що він не мав, і не носив з собою кастет.

Такі пояснення свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 суперечать іншим дослідженим судом доказам, та крім того не відповідають і поясненням самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який не вказував про тиск чи вмовляння до нього зі сторони працівників міліції, з метою зізнатись у належності йому кастету. Як пояснював обвинувачений ОСОБА_5 , він вважав що під час огляду місця події, має процесуальний статус свідка, що також ставить під сумнів висловлену свідками версію. При цьому суд приймає до уваги, що як відповідно до пояснень ОСОБА_5 , так і свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , останні є близькими друзями та товаришують біля 10 років, що дає підставу розцінити надані свідками пояснення, як спробу пом`якшити долю обвинуваченого, і є способом ввести суд в оману.
Таким чином проаналізувавши вищевказані докази, у суду не залишається сумнівів у доведеності винності ОСОБА_5 у вчинення інкримінованого йому діяння.
Щодо позиції сторони захисту про недопустимість доказів обвинувачення слід зазначити наступне.

Європейський Суд з прав людини у справі «Шенк проти Швейцарії» (рішення від 12 липня 1998 року), в п.п.46, 47 зазначив, що стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, але вона не встановлює правил допустимості доказів, це є задачею внутрішнього права. При цьому в першу чергу повинно бути дотримано право людини на захист.
Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержанівідповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.
Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини
Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, а відповідно до вимогчастини другої цієї статті кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.
Тобто законодавцем заборонено стороні обвинувачення вчиняти дії, спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цій забороні має визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Натомість відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.
Так огляд місця події ввечері 13 серпня 2015 року було проведено слідчим ОСОБА_13 , якому ще не було доручено здійснювати досудове розслідування, у невідкладному випадку, згідно з положеннями частини 3 статті 214 КПК України, з урахуванням внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР 14 серпня 2015 року за №0002520, і лише після цього, визначення групи слідчих. При цьому вказана слідча дія є єдиною, яку згідно діючого КПК України можливо проводити до внесення відомостей до ЄРДР, і відповідно доручення проведення досудового розслідування.

Наявність в протоколі обшуку від 13 серпня 2015 року не закреслених пустих граф, щодо роз`яснення прав при проведенні слідчої дії потерпілому, підозрюваному, представнику, спеціалісту, власнику приміщення, що на думку захисника дає можливість внести до протоколу додаткові відомості, також не заслуговують на увагу. Вищевказані особи були відсутні під час проведення слідчої дії, а графи в протоколі так і залишилися не заповненими, тобто додаткова інформації до них не внесена. Оцінці ж підлягає саме інформація, що міститься в документі, і обставини заповнення якої підтверджено і слідчим і понятими.
Таким чином, процедура огляду місця події 13 серпня 2015 року була дотримана, відповідала положенням статті 237 КПК України, та належним чином зафіксувала відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Крім того, дотримання процедури проведення огляду підтвердили в судовому засіданні, учасники та свідки цієї слідчої дії. Підстав для визнання недопустимими протоколу огляду місця події, вилученого в ході огляду предмету, а відповідно і висновку експерта, у справі не встановлено.
Щодо недопустимості речового доказу слід зазначити наступне. Відкриваючи 09 березня 2016 року матеріали стороні захисту, та надаючи доступ до матеріалів досудового розслідування, які в тому числі містили постанову слідчого від 20 серпня 2015 року про визнання металевого кастету речовим доказом, сторона обвинувачення дотрималась положень ч.ч.1-4 ст. 290 КПК України, належним чином повідомила захист про намір використати його в якості доказу в суді, та забезпечила можливість реалізації стороною захисту своїх прав. При цьому, ні захисником, ні обвинуваченим не заявлялись окремі клопотання, щодо бажання додатково скопіювати речовий доказ, що не заперечувалось в судовому засіданні. Таким чином, немає жодних перешкод для використання металевого кастету як речовий доказ в суді.
На підставі викладеного та системного тлумачення зазначених норм права, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, суд приходить до висновку про відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_5 , та процедури і порядку отримання доказів, а відтак, і відсутність підстав вважати недопустимими вищевказані докази.
Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до переконання, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину носіння при собі 13 серпня 2015 року металевого кастету, повністю доводиться дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Щодо посилання захисника на не встановлення часу придбання ОСОБА_5 кастету, та не зазначення в обвинувальному акті часу, коли обвинувачений розпочав носити кастет, що може підпадати під його неповнолітній вік, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За уточненим обвинувальним актом, прокурор вважає що ОСОБА_5 носив при собі кастет лише 13 серпня 2015 року, що визначає межі судового розгляду, і не дозволяє вийти за вказаний проміжок часу.

Зважаючи на викладене, дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст. 263 КК України, як носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, дані, які характеризують обвинуваченого раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, його вік в момент вчинення інкримінованого діяння, на обліку в КУ «ОКНД» чи КУ «ОКПЛ» не перебуває, не одружений, позитивні характеристики як за місцем навчання, так і за місцем проживання, наявність дипломів та нагород за досягнення в спортивних і культурних заходах.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, у справі не встановлено.

З врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд погоджується з думкою прокурора, і вважає, що вірним в даному випадку покаранням, яке сприятиме виправленню ОСОБА_5 і запобігатиме вчиненню ним нових злочинів, повинно бути покарання у вигляді громадських робіт, але не на максимальний строк, як про це просить прокурор, а на мінімальний, передбачений санкцією інкримінованої статті, що за глибоким переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, його віку, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання. Інші, більш тяжкі види покарання, передбачені санкцією інкримінованої статті, суд не вважає за доцільне застосовувати до обвинуваченого. Призначення покарання у вигляді штрафу суд вважає недоречним у зв`язку із відсутністю у обвинуваченого самостійного стабільного джерела заробітку.
Цивільний позов, та додаткові судові витрати, що підлягають стягненню з обвинуваченого, по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України і призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Речовий доказ в кримінальному провадженні, що знаходяться на зберіганні у камері схову Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області: металевий кастет, знищити;

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Запорізької області протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1