Ухвала
16 грудня 2016 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурора - ОСОБА_2 ,

потерпілої: - ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого, адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

та ОСОБА_8

секретаря- ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеконоференції, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, -

Встановив:

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2016 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 грудня 2016 року (включно).

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Крім цього, до суду надійшли зобов`язання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо особистої поруки за виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Прокурор ОСОБА_2 вважала за доцільне продовжити термін тримання ОСОБА_5 під вартою, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зникли. Зокрема зазначила, що обвинувачений є підриємцем, має достатні матеріальні можливості ухилитися від суду. Крім цього наголосила, що потерпіла, яка є неповнолітьою особою, боїться за своє життя та здоров`я. Враховуючи дані обставини, інші види запобіжного заходу не зможуть запобігти ризикам переховування від суду та впливу на потерпілу.

Потерпіла ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , підтримали думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники, адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що прокурором не доведено підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та не наведено обставин щодо існування на даний час ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прохали змінити запобіжний захід із тримання під вартою на особисту поруку чи цілодобовий домашній арешт.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що давно знайомі з обвинуваченим та знають його як порядну людину та поручаються за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків і зобов`язуються виконувати обов`язки, передбачені для поручителів.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши зобов`язання щодо особистої поруки, заслухавши поручителів та роз`яснивши обов`язки поручителя і наслідки їх невиконання, передбачені п.3 ч. 5 ст.180 КПК України, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань, дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_12 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Злочини проти статевої свободи є посяганням на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі.

Статеві злочини характеризуються аморальністю ти цинічністю дій винних осіб, принижують честь і гідність потерпілої особи. Статеві злочини проти неповнолітніх посягають на їх статеву недоторканість та нормальний статевий розвиток, а також часто призводять до глибоких душевних травм.

ОСОБА_5 обвинувачується у насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом, вчиненого щодо неповнолітньої, що є тяжким кримінальним правопорушенням.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_5 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але і високі стандарти охорони загальногромадянських прав. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд по правам людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно ст. 176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.

Дослідивши подані заяви про передачу обвинуваченого під особисту поруку суд вважає, що поручителі заслуговують на довіру суду, однак особиста порука є не достатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і домашній арешт є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та не виконати його процесуальні рішення, з огляду на його матеріальні можливості та наявність в Україні непідконтрольних територій.

Крім цього, суд враховує, що на даний час по справі не проведено допит експерта, а тому ризик можливості впливу на таку особу також існує.

Потерпіла ОСОБА_3 на попередніх судових засіданнях зазначала, що вона боїться за своє життя та здоров`я. Даним злочином їй заподіяно тяжких душевних травм, а тому суд вважає, що ризик впливу на потерпілу також існує.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, проводиться дослідження письмових доказів по справі, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч.3 ст.331, ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 16 лютого 2017 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: