Справа № 730/1134/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/606/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження, зареєстрованих в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.016.270.000.000.109, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, відносно обвинуваченого не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу затримання ОСОБА_6 з метою виконання даного вироку.

Цивільний позов, заявлений потерпілою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі заявлених вимог.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь:

- ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю неповнолітнього сина, 982600 гривень;

- ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди у розмірі 25100 грн.;

- держави 2112,64 грн. процесуальних витрат.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»» на користь ОСОБА_10 :

- матеріальної шкоди 17400 грн.;

- моральної шкоди 17400 грн..

На вирок місцевого суду обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати, закрити кримінальне провадження і відмовити в задоволенні цивільного позову в повному обсязі. Вважає, що досудове розслідування було проведено не належним чином, не в повному обсязі та упереджено, нащо суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної правової оцінки і ухвалив не законне рішення. Так, суд першої інстанції не врахував, що саме ОСОБА_11 не дотримався елементарних правил дорожнього руху, що і привело до трагічних наслідків. Також під час судового слідства не було надано належної правової оцінки діям потерпілого, бо він повинен був діяти в даній дорожнього транспортній пригоді з урахуванням вимог Правил дорожнього руху. У розділі 4 ПДР визначені обов`язки та права пішоходів. Вважає, що потерпілий порушив норми ПДР, а саме: п.п. 4.1, 4.4, 4.10, 4.14, 1.3, 1.4, оскільки в момент зіткнення він знаходився на проїзній частині дороги у попутному напрямку транспортних засобів в темну пору доби, ніяким чином не виділивши себе, окрім того, не впевнився у безпечності виходу на проїзну частину дороги, чим створив небезпечну обстановку. В оскарженому вироку, суд першої інстанції посилається, як на доведений факт, що він був у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, але, вважає, що такий факт не був доведений під час судового слідства в рамках розумності та допустимості доказів. Медичний огляд проведено з порушенням Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарськихпрепаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року. У Висновку № 14 від 18 червня 2016 року, який складено о 23 год. 35 хв. лікарем ОСОБА_12 зазначено, що він відмовився від підпису, але згідно протоколу допиту від 13 жовтня 2016 року (а/п 102 матеріалів к/п), свідок ОСОБА_12 вже дає покази, що він начебто відмовився від проведення медичного огляду, щодо ознак алкогольного сп`яніння. В той же час свідок зазначає, що начебто у нього був виміряний артеріальний тиск і що ним було проведено частковий медичний огляд на предмет виявлення ознак алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції не врахував, що вищевказана Інструкція не передбачає часткового медичного огляду водія на ознаки алкогольного сп`яніння. Враховуючи вимоги даної інструкції, вважає, що поліцейські під час його затримання повинні були діяти у відповідності до вимог розділу II даної Інструкції, щодо виявлення у нього ознак сп`яніння, але як видно з матеріалів кримінального провадження цього не було зроблено. Також його привезли до медичного закладу, але ніхто йому не пропонував пройти огляд та здати біоматеріали для проведення відповідної експертизи. Враховуючи зазначене, вважає що Висновок № 14 від 18.06.2016 року (а/п23 к/п) та покази свідка ОСОБА_12 не можуть бути допустимими доказами щодо факту знаходження його в стані алкогольного сп`яніння 18 червня 2016 року. Суд першої інстанції також не придав значення тому факту, що до протоколу та схеми до протоколу слідчого експерименту від 22 вересня 2016 року внесені не достовірні відомості, оскільки на даному відрізку дороги обмежена оглядовість видимість дороги в напрямку руху, яка обмежена геометричними параметрами дороги, придорожніми інженерними спорудами (на тротуарі стоїть електростовп), насадженнями (дерева на той час не були обрізані), а в схемі відображено пряму дорогу без будь яких інженерних споруд на дорозі та повороту. Також у протоколі зазначено, що на даному відрізку дороги мається узбіччя, хоча насправді там тротуар. При проведенні слідчого експерименту не було враховано та взято до уваги, що його засліпив зустрічний транспорт і змусив змінити напрямок руху транспортного засобу щоб уникнути зіткнення, внаслідок чого він наїхав на бордюр. Пішохід вийшов на проїжджу частину зненацька із-за електростовпа та був в темній одежі. Провівши слідчий експеримент (відтворення події) без його участі, його тим самим позбавили права надати пояснення щодо тих подій, які відтворюються. Звертає увагу, що відомості до протоколу, щодо обставин події, яка відбулась 18.06.2016 року, вносились виключно на підставі пояснень єдиного свідка ОСОБА_13 , свідчення якого мають суттєві розбіжності та дають об`єктивний сумнів у їх достовірності. І взагалі нічим не доведено, що даний свідок взагалі там був. 18.06.2016 року свідок ОСОБА_13 у своїх поясненнях вказав, що він знаходився біля свого будинку о 20 год. 40 хв. та бачив не знайомого йому хлопця за 40 метрів. (відстань від будинку свідка до місця ДТП має значно більшу відстань), що «Мегsedes-Benz» рухався із швидкістю 70 км на годину та наїхав на Пішохода. Під час допиту свідка ОСОБА_13 під протокол 25.06.2016 року, свідок вже вказує, що він не стояв біля свого двору, а вийшов з нього близько 22 год. та побачив, як «Мегsedes-Benz» рухається із швидкістю 60-70 км і робить наїзд на хлопця. Під час допиту свідка ОСОБА_13 01.02.2017 року в судовому засіданні, свідок показав, що він вийшов зі свого двору о 21 год. та розмовляв по телефону і в цей час побачив « ОСОБА_14 », який рухався із швидкістю 40-50 км. Розмовляючи по телефону, свідок супроводжуючи поглядом «Мегsedes-Benz» помітив, що на проїзній частині дороги стоїть пішохід. Беручи до уваги наведені обставини вважає, що протокол слідчого експерименту(відтворення події) від 22.09.2016 року(а/п 64-71 к/п) не може бути допустимим доказом. Також у своєму рішенні суд першої інстанції послався, як на доведений факт, що «Мегsedes-Benz » рухався із швидкістю більш ніж 60 км. Висновок експерта № 504 від 05.10.2016 року, не може бути допустимим доказом, оскільки експерту були надані недостовірні вихідні данні, що й призвело до невірного висновку. Експертиза проводилась на підставі показів свідка ОСОБА_13 в яких маються суттєві розбіжності та на підставі протоколу слідчого експерименту(відтворення події) від 22.09.2016 року в якому відображено недостовірну інформацію. Як вбачається із Висновку судово-медичної експертизи № 27 від 19.07.2016 року, що у крові ОСОБА_11 не було виявлено вмісту алкоголю. Але органом досудового розслідування не було призначено експертизу щодо наявності в крові ОСОБА_11 вмісту наркотичних речовин чи якихось лікарських засобів, що могли вплинути на його реакцію. Також, суд першої інстанції не придав значення тому факту, що досудовим розслідуванням не було встановлено оточення померлого, не проведено їх допит, щодо характеру та поведінки покійного, який у нього на той день був настрій, які думки, що він планував робити, чи не було у нього думки, щодо суїциду, чи приймав він в той день, якісь ліки чи наркотичні речовини, від кого чи до кого покійний в той день ішов, не було перевірено та встановлено уподобання померлого, які соціальні мережі він відвідував, чи не відвідував покійний ті сайти, які спонукають молодь до суїциду. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 0.1.03.2013 року та Постанову Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(не майнової) шкоди від 31.03.1995 року при прийнятті рішення, щодо стягнення з нього на користь цивільного позивача 982600 грн. на відшкодування моральної шкоди га 25100 грн. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Окрім того, суд не розписав зазначених сум, як це передбачено нормами права.

Суд І інстанції встановив доведеним, що 18 червня 2016 року, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння керуючи автомашиною марки «Mersedes Benz» 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Київській в м. Борзні, Чернігівської області, у напрямку від автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ до центру м. Борзни. Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_6 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від керування транспортним засобом, змінив напрямок руху праворуч, при цьому не дотримуючись безпечного інтервалу з пішоходом ОСОБА_11 , який стояв біля правого краю проїзної частини по ходу руху автомашини навпроти будинку АДРЕСА_2 , та, здійснивши наїзд на останнього, з місця події зник, не зупиняючи автомашини. В результаті ДТП ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, які перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Заслухавши доповідача, прохання обвинуваченого та його захисника задовольнити апеляційну скаргу, думку потерпілої, її представника та прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами є обґрунтованим і ніким не оспорюється.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого діяння не визнав як не визнав і цивільного позову.

Не дивлячись на це вина ОСОБА_6 повністю доведена наданими стороною обвинувачення доказами, які узгоджуються з обставинами справи та між собою і досліджені місцевим судом.

Так, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку, зокрема, пояснення свідка ОСОБА_13 , який давав послідовні свідчення як мікроавтобус наїхав на пішохода, що стояв на узбіччі дороги в попутному напрямку і не зупинившись зник з місця пригоди. Підійшовши до потерпілого свідок побачив, що той загинув.

А жоден із доводів апеляційної скарги безпідставний і свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності.

ОСОБА_11 дійсно стояв на краю проїжджої частини дороги, але обвинувачений не зміг пояснити чому його не помітив на дорозі, не вибрав таку швидкість щоб у тій дорожній обстановці можливо було завчасно помітити перешкоду на дорозі, не дивлячись на значні пошкодження транспортного засобу від зіткнення (розбите переднє вітрове скло, деформовано капот) він не зупинився, при засліпленні зустрічним транспортним засобом не знизив швидкість аж до зупинки, а змінив напрямок руху та наїхав на пішохода.

Освідування обвинуваченого на предмет перебування його у стані сп`яніння було проведено у відповідності до чинного законодавства. Відповідний акт обвинуваченим не оскаржено, від його підпису він відмовився. (а.п. 114)

Безпідставно обвинувачений ставить під сумнів і схему дорожньо-транспортної пригоди, додану до протоколу огляду місця пригоди. Він при огляді не був присутній, з місця пригоди зник і заявив, що навіть пішохода не бачив, не кажучи вже про менш значущі деталі.

Вирішуючи питання цивільного позову суд дотримався закону, а апеляційна скарга містить посилання („...суд не розписав зазначених сум, як це передбачено нормами права...) які є явно вигадані і не відповідають дійсності. Місцевий суд чітко зазначив які суми і з кого з відповідачів стягує на користь потерпілої та належним чином мотивував.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, даним, що характеризують його особу, з огляду на наслідки, що настали, є достатнім та справедливим, а тому підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає.

У той же час у вироку місцевий суд допустив описку в № кримінального провадження, яку йому слід виправити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2017 року щодо нього без змін.

В порядку ст. 537 КПК України рекомендувати місцевому суду виправити описку у вироку в № кримінального провадження.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4