Справа №1-кс/760/999/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання сторони кримінального провадження старшого слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 24.07.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и в:
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , для попередження можливого подальшого неправомірного відчуження.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000071 від 24.07.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Обґрунтовуючи своє клопотання, слідчий зазначила, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала справа №760/28134/13-ц (2-560/14) за позовом ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що під час розгляду цивільної справи №№760/28134/13-ц (2-560/14) з 2013 року по лютий 2014 року до Солом`янського районного суду м. Києва (вул. М.Кривоноса, 25) надано довіреність від імені ОСОБА_8 , щодо уповноваження на оформлення субсидій, ОСОБА_5 , яка містить можливі ознаки підробки.

Як зазначила слідчий, вивченням матеріалів цивільної справи №№760/28134/13-ц (2-560/14) встановлено, що в матеріалах справи наявна копія довіреності від імені ОСОБА_8 щодо уповноваження ОСОБА_5 на оформлення субсидії, посвідченої настоятелькою Свято-Покровського жіночого монастиря м. Києва Ігуменею Каллісфенією - ОСОБА_9 .

Вказана довіреність була прийнята судом як доказ у справі, що підтверджує факт проживання ОСОБА_5 з померлою ОСОБА_8 та на підставі якого прийнято рішення суду та визнано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому встановлено, що ОСОБА_8 з червня 2005 року по листопад 2009 року постійно проживала в Свято-Покровському жіночому монастирі.

Допитана в ході досудового розслідування настоятелька Свято-Покровського жіночого монастиря м. Києва ОСОБА_9 , зазначила що під час перебування ОСОБА_10 в Свято-Покровському жіночому монастирі, вона дійсно посвідчувала довіреність від імені ОСОБА_10 , на оформлення субсидії, за №80 від 01.06.2009 року, яка в дійсності видана на ім`я ОСОБА_11 щодо її уповноваження на оформлення субсидії.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.02.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , посвідчено заповіт, складений ОСОБА_8 та зареєстровано в спадковому реєстрі за номером 244, згідно якого спадкоємцем є ОСОБА_11 .

Допитана в ході досудового розслідування ОСОБА_13 , зазначає, що дійсно знайома з ОСОБА_14 , яка постійно проживала з червня 2005 року по листопад 2009 року в Свято-Покровському жіночому монастирі, на її ім`я видавалася вищевказана довіреність. ОСОБА_5 , вказана довіреність не видавалась.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, слідчий вважає, що є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для арешту майна, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення, а тому з метою попередження можливого неправомірного відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виникла необхідність, у накладенні арешту на вище вказане майно.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на положення ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При цьому, згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В судовому засіданні встановлено, що постановою слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_2 від 16.01.2017 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000071 від 24.07.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 .

Таким чином майно, на яке просить слідчий накласти арешт відповідає критеріям визначеним в статті 170 КПК України, а саме те, що майно є речовим доказом, та майном, щодо якого існує сукупність розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, що в сукупності слугує підставою для застосування обмежувальних заходів з метою уникнення приховування, перетворення чи знищення майна.
Тому, з урахуванням вказаних обставин, з метою забезпечення збереження речових доказів та для попередження можливого подальшого неправомірного відчуження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про арешт майна.
Враховуючи викладене, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку, що існує необхідність у накладенні арешту на майно, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна підлягає виконанню негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1