АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1610/2016Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.3 КК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0003381 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Перм Російської Федерації, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше неодноразово судимий:

1) 21 квітня 1992 року Обухівським районним судом Київської області за ч.2 ст. 140, ст. 461 КК України 1960 року до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців; 2) 09 червня 1993 року Обухівським районним судом Київської області за ч.2 ст. 206, ст. 44 КК України 1960 року до 2 років виправних робіт з утриманням 20 відсотків заробітку; 3) 08 грудня 1993 року Обухівським районним судом Київської області за ч.2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 13 червня 1997 року Обухівським районним судом Київської області за ч.2 ст. 140 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі; 5) 03 вересня 2002 рокуГолосіївським районним судом міста Києва за ч.1 ст. 309 КК України, до 1 року позбавлення волі; 6) 24 вересня 2004 року Оболонським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 309 КК України, до 2 років позбавлення волі; 7) 21 січня 2005 року Обухівським районним судом Київської області за ч.2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; 8) 29 грудня 2007 року Броварським міським судом Київської області за ч.3 ст. 185, КК України до 3 років позбавлення волі; 9) 06 грудня 2010 року Голосіївським районним судом міста Києва за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 10) 10 травня 2011 рокуПодільським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 18 жовтня 2013 року ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 10 місяців 28 днів;

засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до3 років позбавлення волі.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто в порядку ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу обвинуваченого, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна, яке, за вироком, він вчинив приблизно об 1100 годині шляхом проникнення у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_3 , де він таємно заволодів майном, яке належало громадянину ОСОБА_10 , та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1123 грн.

У суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та щиро розкаявся.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині призначення покарання, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і юридичної кваліфікації скоєного, водночас, посилаючись на щире каяття, критичний стан здоров`я, що спричинила зроблена недавня операція на нозі, відсутність претензій у потерпілої сторони, просить призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступи апелянта та його захисника на підтримку апеляційних доводів з уточненнями в частині прохання щодо застосування положень ст. ст. 69 та 75 КК України та з посиланнями на наявність кількох обставин, які істотно пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, вчинення кримінального правопорушення внаслідок випадкового збігу тяжких сімейних та особистих обставин, які полягали у необхідності отримати кошти для подальшого лікування і проведення нової операції; прокурора проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши надані сторонами, в тому числі стороною захисту безпосередньо в апеляційне засідання, відомості щодо стану здоров`я та сімейного стану обвинуваченого, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України були отримані в порядку застосування положень ст. 349 КПК України, при цьому порушення процедури застосування цієї правової норми не виявлено, ніхто в апеляційному засіданні на такі порушення не скаржився, ніким ці висновки не були піддані сумнівам, а тому судова колегія їх не досліджує та не оцінює, погоджуючись із ними.

Що ж стосується виду, міри покарання, висновків суду про неможливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. ст. 69 та 75 КК України. Справедливість яких оскаржено апелянтом, то при вирішенні цих питань, і це прямо вказано у вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке по закону віднесено до категорії тяжких, умисних та корисливих злочинів, відомості про особу винуватця, а саме усвідомлення протиправності своїх дій, визнання провини, не перебування на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів, постійне місце проживання та наявність утриманців, матеріальне становище та стан здоров`я обвинуваченого,тобто саме ті обставини, на які посилаються апелянт та його захисник.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд правильно врахував щире каяття, а як обставину, що його обтяжує, - рецидив злочину.

Не зважаючи на вказане, враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово був засуджений, в тому числі і за вчинення аналогічних умисних та корисливих злочинів, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначити винуватцеві покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.3 ст. 185 КК України.

Як за видом,так і за розміром, це покарання, - мінімальне в межах санкції правової норми, за якою ОСОБА_7 засуджено, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості, а з урахуванням попередніх десяти не знятих та не погашених судимостей, в тому числі за крадіжки, хуліганство, порушення законодавства щодо обігу наркотичних речовин, судова колегія, навіть з урахуванням доводів апелянта, не бачить достатніх підстав для застосування до нього положень ст. ст. 69 та 75 КК України.

Що ж стосується посилань на тяжкий стан здоров`я, неможливість отримувати повноцінне лікування в умовах позбавлення волі, то ці обставини можуть бути враховані в період виконання вироку, в тому числі, у разі необхідності, і шляхом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за хворобою.

Таким чином, визнаючи вирок щодо ОСОБА_7 законним, обґрунтованим, вмотивованим та справедливим, не знаходячи достатніх підстав та приводів для його зміни чи скасування, судова колегія апеляційну скаргу залишає без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2016 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати попереднє ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 30 червня по 30 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання копії цієї ухвали.

Судді: