Справа №587/1959/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/95/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2017 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000997 від 4 листопада 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого. ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_9 .

Прокурор та потерпілий в своїх апеляційних скаргах просять вирок суду скасувати через його м`якість та призначити обвинуваченому більш суворе покарання, зокрема прокурор вважає за необхідне дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 2 років обмеження волі, а потерпілий наполягає на покаранні у виді 2 років позбавлення волі.

Водночас обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок надто суворим, просить його змінити та призначити за інкримінованим йому злочином покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу.

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1 560 грн. 13 коп. шкоди, пов`язаної із знаходженням потерпілого на лікуванні в Сумській обласній клінічній лікарні.

На користь потерпілого ОСОБА_11 з обвинуваченого ОСОБА_9 стягнуто 656 грн. 64 коп. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор вважає, що суд не оцінивши належним чином сукупність всіх обставин, не виконав вимоги ст. 65 КК України, не дотримався принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, та особу обвинуваченого, який злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, шкоду потерпілому не відшкодував та у судовому засіданні у вчиненому не розкаявся, і призначив йому покарання, яке явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки суд обираючи із двох можливих видів покарань, передбачених санкцією статті інкримінованого злочину, обрав найменш суворий 1 рік обмеження волі.

Потерпілий ОСОБА_11 обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги наголошує на недостатності призначеного судом обвинуваченому покарання для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки той з моменту вчинення злочину і до теперішнього часу веде себе зухвало, перед ним не вибачився, у вчиненому не розкаявся, а в судовому засіданні взагалі категорично відмовився компенсувати заподіяну йому шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок необґрунтованим та незаконним у зв`язку з тим, що судом не вірно застосовані норми матеріального та процесуального права та не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, на думку обвинуваченого, суд не надав оцінки тому, що якби потерпілий не перебував в нічний час на зупинці громадського транспорту в стані алкогольного сп`яніння словесної сварки між ними могло б і не статися. Також, в ході досудового розслідування та судового розгляду він намагався примиритися з потерпілим, визнав свою вину, щиро розкаявся та готовий компенсувати всі понесені потерпілим майнові збитки, витрати на лікування та призначений судом розмір моральної шкоди. Однак враховуючи те, що він не має постійного, офіційного джерела доходу, а лише періодичні заробітки, відшкодовувати потерпілому шкоду зобов`язується віддати частинами, однак в максимально короткий час. Разом з тим, за твердженнями обвинуваченого, потерпілий відмовляється від отримання від нього будь-якої компенсації та вимагає одноразово віддати йому заявлену ним до суду моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. З огляду на це, обвинувачений поштовим переказом надіслав потерпілому 500 грн. в якості першого платежу. Також, обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що судом безпідставно не врахованого того, що до кримінальної відповідальності він не притягувався, а тому, суд мав можливість призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу та при цьому фактично не позбавляючи його волі.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 4 листопада 2015 року, близько 03 год., ОСОБА_9 , перебуваючи в районі продовольчого магазину, розташованого по АДРЕСА_2 в ході словесної сварки на грунті раптово виниклих неприязних стосунків наніс потерпілому ОСОБА_11 удар рукою в область обличчя, а потім кулаками обох рук удари в різні частини обличчя, від чого ОСОБА_11 впав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 продовжив побиття лежачого на землі потерпілого, завдавши ОСОБА_11 удари ногою в область щелепи та ноги.

В результаті таких дій, потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у виді перелому щелепи, синців навколо очей, крововиливів та саден на обличчі. Ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_11 у виді перелому нижньої щелепи відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ушкодження в області носа відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а крововиливи та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 яка просила дослідити характеризуючи особу обвинуваченого дані та задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора в повному обсязі, частково підтримала апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 та заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого та просив задовольнити його апеляційну скаргу, заслухавши думку представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілого в повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора частково, та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, частково дослідивши докази характеризуючи дані обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 підлягають до часткового задоволення, в той час коли апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції були вірно кваліфіковані за ч. 1 ст.122 КК України, як умисне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому.

Разом з тим, вірно встановивши фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та вірно кваліфікувавши дії ОСОБА_9 , суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України про загальні засади призначення покарання та безпідставно призначив йому надто м`яку міру покарання, як про це обґрунтовано зазначають прокурор та потерпілий в своїх апеляційних скаргах.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому характеризується задовільно, пом`якшуючі покарання обставини визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, сприяння слідству та суду у розкритті злочину і встановленні істини по справі, до обтяжуючих покарання обставин суд відніс те, що злочин обвинуваченим було вчинено в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Однак, на думку колегії суддів, суд у вироку недостатньо мотивував призначене ОСОБА_9 за злочин середньої тяжкості покарання майже у мінімальній межі санкції ч.1 ст.122 КК України, а також не навів у вироку переконливих доводів в обґрунтування прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, як це рекомендовано п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_9 судом першої інстанції, належним чином не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини його вчинення, що будучи в стані алкогольного сп`яніння обвинувачений перший розпочав бійку з потерпілим та після того, коли той перебував в лежачому положенні, ОСОБА_9 продовжував останньому наносити удари ногою як в область ніг, так і в область обличчя потерпілого, що є небезпечним для його життя та здоров`я.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 , безпідставно послався як на пом`якшуючу покарання обставину «щире каяття», оскільки згідно зі ст. 66 КК України таке каяття може бути визнане судом як пом`якшуючою обставиною покарання лише тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_9 своїх дій у матеріалах справи не має.

З пояснень потерпілого ОСОБА_11 , які той надавав в суді першої інстанції, вбачається те, що обвинувачений ОСОБА_9 примиритися з ним не намагався, вибачення у нього не просив та шкоди не відшкодовував. Сам же обвинувачений, того що понесених потерпілим витрат він останньому не сплачував, в судовому засіданні не заперечував. Також, як вбачається із звукозапису судового засідання, ні в судових дебатах, ні в процесі дачі обвинуваченим останнього слова, останній вибачення у потерпілого не просив.

Таким чином, враховуючи наведені вище дані про ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, інші наведені обставини колегія суддів дійшла до висновку, що покарання призначене судом за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, про що в своїй апеляційній скарзі обґрунтовано вказують прокурор та потерпілий.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необґрунтованим і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок Сумського районного суду м. Суми від 15 листопада 2016 року в частині призначеного покарання необхідно скасувати на підставі ч.2 ст.409 КПК України з ухваленням щодо ОСОБА_9 апеляційним судом нового вироку в цій частині згідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості, наведені вище відомості про особу обвинуваченого та встановлені пом`якшуючі та обтяжуючи обставини покарання, та позицію потерпілого.

За таких обставин, виходячи із засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також ступеню тяжкості здійснення обвинуваченим злочину, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі, однак не в мінімальних розмірах, а тому апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають до часткового задоволення.

Разом з тим, враховуючи вказані обставини, та те, що сам обвинувачений в апеляційній скарзі вказує на те, що постійного, офіційного джерела доходу він не має, а має лише періодичні заробітки та при цьому зобов`язується відшкодовувати потерпілому визначену судом шкоду лише частинами, колегія суддів критично відноситься до доводів його апеляційної скарги в частині необхідності, із застосуванням ст. 69 КК України, пом`якшити йому покарання та призначити його у виді штрафу, оскільки існує ризик того, що вказані обставини унеможливлять його виконання.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що як підстава пом`якшення йому покарання є часткова сплата ним потерпілому понесених збитків, то колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями, оскільки з моменту вчинення ОСОБА_9 злочину пройшов значний проміжок часу, а з доданих до апеляційної скарги квитанцій вбачається те, що часткова сплата такої шкоди потерпілому відбулася лише в день подачі обвинуваченим апеляційної скарги, що свідчить не про бажання останнього виправитись, а бажання уникнути покарання.

Доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно не врахував ту, обставину, що до кримінальної відповідальності він не притягувався, не можуть бути визнані колегією суддів як обґрунтовані, оскільки судом оцінено дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, про що свідчить зміст судового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2016 року відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді трьох років обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

З оригіналом згідно

суддя Апеляційного суду

Сумської області ОСОБА_3