Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні 04 серпня 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2017 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Семенівки Любарського району Житомирської області, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

ОСОБА_4 засуджено за те, що він 26 березня 2016 року о 19 год, знаходячись на четвертому поверсі другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 один удар рукою в обличчя та один удар ногою в гомілку, чим заподіяв легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2017 року вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений не погоджується із судовими рішеннями та порушує питання про їх скасування. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження не доводять його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, а тому кримінальне провадження слід закрити.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.

Суд згідно з положеннями ст. 94 КПК під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Доводи засудженого про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, та обґрунтовано визнані безпідставними. В основу цих висновків були покладені показання потерпілого ОСОБА_5 , який у судовому засіданні стверджував, що зустрів раніше йому невідомого засудженого ОСОБА_4 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно наніс йому один удар в голову та один удар в ногу.
Вищевказані показання потерпілого щодо обставин нанесення йому тілесних ушкоджень об`єктивно узгоджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин події за участі потерпілого ОСОБА_5 , протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05 серпня 2016 року, відповідно до якого потерпілий впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження; показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які, будучи працівниками поліції, 26 березня 2016 року прибули на місце вчинення злочину за викликом та побачили засудженого і потерпілого, зі слідами крові на обличчі, який повідомив, що ОСОБА_4 безпричинно побив його; даними висновку експерта №279 від 28 березня 2016 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, їх виникнення в своїй сукупності внаслідок самопадіння з висоти власного зросту малоймовірне.

З огляду на наведене, посилання засудженого у касаційній скарзі на відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК є безпідставними.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і його наслідки, конкретні обставини справи, а також дані про особу засудженого та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу у межах, визначених санкцією статті КК, якою передбачено відповідальність за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи засудженого за своїм змістом аналогічні доводам його апеляції і на них надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2017 року щодо нього.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3