Справа № 303/1738/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури міста Мукачево ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2014 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Мукачівського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, не одружений, раніше судимий - 20.11.2013 року вироком Мукачівського міськрайонного суду за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,
засуджений за ч.2 ст.389 КК України і призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст..ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду від 20.11.2013 року та остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі стоком на 1 (один) рік 20 (двадцять) днів.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить новий злочин. На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
В с т а н о в и в :
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи засудженим вироком Мукачівського міськрайонного суду від 20.11.2013 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт і ознайомленим з порядком та умовами відбування даного виду покарання, з 08.01.2014 року ухилявся від відбування громадських робіт за даним вироком суду без поважних причин. Згідно Акту перевірки виконання покарання у виді громадських робіт старшого інспектора КВІ м.Мукачево від 13.01.2014 року встановлено, що засуджений ОСОБА_6 в період з 08.01.2014 року по 13.01.2014 року згідно з графіком виходу на роботу не виходив та був відсутній під час перевірки, не відпрацював жодної години громадських робіт, визначених за вироком суду.

Прокурор в апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції, через невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину та особі засудженого, який ніде не працює, суспільно корисною діяльністю не займається, умисно ухилився від виконання обов`язків за вироком суду, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, а призначене покарання не може бути необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. Просить постановити свій вирок , яким ОСОБА_6 призначити покарання за правилами ст..71 КК України, а в зміні-доповненні до апеляційної скарги, просить призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 3 місяці 25 днів.

Іншими учасниками кримінального провадження апеляційні скарги та заперечення не подавались.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляцію і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляції та стверджував, що вирок суду є законним і обґрунтованим, дослідивши докази та дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, внаслідок чого ці обставини, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Як видно, суд першої інстанції провів судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 із застосуванням правил, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу положення ст..349 КПК України та визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження заявили, що правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. У зв`язку з цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, кваліфіковано вірно.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та роз"яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання», і недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та не врахував, що перший злочин обвинувачений вчинив, будучи неповнолітнім.

При цьому, суд обґрунтовано визнав за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - повне визнання обвинуваченим вини та щире каяття.

Прокурор у своїй апеляції, як підстави для скасування вироку навів саме ті обставини, які враховано судом при призначенні покарання і які дають підстави для пом`якшення покарання ОСОБА_6 .

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції згідно ст..65 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_6 покарання за правилами ст..ст.71,72 КК України у виді обмеження волі строком на один рік та звільнив його на підставі ст..75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком один рік. З метою контролю за поведінкою обвинуваченого поклав на нього, у відповідності до вимог ст..76 КК України, відповідні обов`язки. Однак, таке покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, оскільки при цьому не було враховано, що санкція ч.2 ст.389 КК України є альтернативною. Призначаючи один із кількох видів покарання, передбаченого санкцією статті Закону, суд зобов`язаний мотивувати у вироку чому саме обирає такий вид покарання, а не більш м`яке покарання, визначене санкцією статті кримінального закону. Суд першої інстанції у вироку цього не мотивував.

При цьому, неправильним є і звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст..75 КК України.

На думку колегії суддів, призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж обмеження волі за санкцією ч.2 ст.389 КК України, а саме арешту, повністю відповідало б ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та обставинам, що пом`якшують відповідальність . На переконання колегії суддів таке покарання буде відповідати положенням ст.50 КК України та вимогам ст.65 ч.2 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і не зашкодить цьому.
Із врахуванням вимог ст..ст.71,72 КК України до призначеного покарання підлягає приєднанню невідбута частина покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду від 20.11.2013 року 200 годин громадських робіт, що відповідає 25 дням арешту.

Оскільки ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 7.10.2014 року ОСОБА_6 оголошувався в розшук і згідно протоколу оперуповноваженого ВП ГУ НП в Закарпатській області від 10 квітня 2017 року він затриманий, строк відбуття покарання йому слід зарахувати з дня його затримання і арешту.

З врахуванням наведеного, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404 -405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури міста Мукачево ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання скасувати .

За ч.2 ст.389 КК України ОСОБА_6 призначити покарання у виді 3 місяців арешту.

На підставі ст..ст.71, 72 КК України шляхом приєднання невідбутого покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2013 року у виді 200 годин громадських робіт, переведеного в 25 днів арешту, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначити 3 (три) місяці і 25 днів арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його затримання 10 квітня 2017 року.

В іншій частині вирок Мукачівського міськрайонного суду від 23 квітня 2014 року відносно ОСОБА_6 - залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_1