Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/396/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000577 від 22 березня 2014 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, що не працює, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30 жовтня 2000 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст.140 КК України ( в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна з відстрочкою виконання покарання на 2 роки та сплатою штрафу в розмірі 700 грн.;

- 13 серпня 2001 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст.140, ч.1 ст.229-6, ст..43 КК України ( в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

-17 квітня 2009 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2012 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 29 днів;

-26 грудня 2016 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю злочинів, шляхом частково складання покарань, призначеного за даним вироком з покаранням, призначеного за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 в строк відбування покарання, призначено за цим вироком у виді позбавлення волі, зараховано строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 02 листопада 2015 року по день набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненого повторно.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, визнав його винуватим та засудив за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності,22 березня 2014 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи на центральному ринку в м. Олександрія на перехресті вулиць Фрунзе і Карла Лібкнехта, помітивши автомобіль марки «Мерседес Бенц», державний номер НОМЕР_1 з відкритими дверцями, в салоні якого знаходився малолітній ОСОБА_9 , підійшов до вказаного автомобіля і з метою викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав з автомобіля жіночу сумку ОСОБА_10 , вартістю 59,28 грн. в якій знаходився мобільний телефон «Samsung GT5260» вартістю 575, 00 грн., жіночий гаманець вартістю 58, 98 грн., з банківською карткою та грошовими кошти в сумі 100,00 грн., завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків в розмірі793, 26 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи юридичну кваліфікацію своїх дій та висновки суду про його винуватість, просить змінити вказаний вирок, застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання, вказуючи на те, що суд при призначенні покарання, не врахував його щире розкаяння, визнання вини, а також, те, що він є ВІЛ- інфікованим, на утриманні має мати похилого віку, яка є інвалідом І-ї групи та потребує постійного догляду.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 ,як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 185 КК України.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з посиланням на практику Верховного Суду України по даній категорії справ, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, який викрав з автомобіля сумку потерпілої ОСОБА_10 не відкрито, як зазначено в обвинувальному акті, а таємно, не зважаючи на присутність в автомобілі малолітнього ОСОБА_9 .

Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на сукупності зібраних та досліджених доказах:

-протоколом прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_10 від 22.03.2014 року,в якому остання повідомила про викрадення у неї 22.03.2014 року сумки із салону автомобіля (т.1 а.п.3);

-протоколом огляду місця події від 22.03.2014 року, в ході якого було оглянуто місце скоєння кримінального правопорушення (т.1а.п.4-6);

- протоколом слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 від 26.03.2014 року, в якому вона показала і розказала при яких обставинах в неї викрали сумку (т.1 а.п.23-24);

-протоколом слідчого експерименту проведеного 26.03.2014 року за участю свідка ОСОБА_11 , який на місці показав і розказав, як і при яких обставинах викрали сумку у його дружини(т.1 а.п.31-32);

- висновком експерта № 60 від 27.03.2014 року про вартість мобільного телефону Самсунг, жіночої сумки, жіночого гаманця (т.1 а.п.61-65);

- протоколом слідчого експерименту проведеного 29.03.2014 року за участю ОСОБА_8 , який на місці показав і розказав, як і при яких обставинах він заволодів майном потерпілої ОСОБА_10 (т.1 а.п.118-119).

Тобто викладені у вироку місцевого суду висновки про винуватість ОСОБА_8 в таємному викраденні із салону автомобіля майна потерпілої ОСОБА_10 , ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгодженими між собою та досліджених судом доказах, які на думку колегії суддів є правильними і таким, що відповідають фактичним обставинам цієї справи.

Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, а також правдивість показань потерпілої ОСОБА_10 , малолітнього свідка ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час проведення слідчих дій перевірені судом першої інстанції, про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

Як пояснив ОСОБА_8 під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанціях він у вчиненому щиро розкаюється, факт крадіжки, при обставинах викладених у вироку не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції,в оскаржуваному вироку зазначив про те, що у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії середньої тяжкості, його особу, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, ніде не працює, на утриманні має похилу матір, є ВІЛ-інфікованим (а.п.82).

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання, суд визнав його щире каяття.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання, судом не встановлені.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Фактичні обставини цієї справи, свідчать про те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, в період непогашеної судимості повторно вчинив умисний корисливий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює.
Враховуючи характер, спосіб заволодіння майном потерпілої, ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також його особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України, є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, про що просить обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не достатньо враховано його особу, щире каяття, його тяжка хвороба, а також хвороба та інвалідність матері, а також його позитивні характеристики є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

А тому доводи обвинуваченого про незаконність вироку суду першої інстанції, через невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, на думку колегії суддів є безпідставними і констатуються обвинуваченим з суб`єктивних, надуманих мотивів.

Колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та зміну законного та обґрунтованого вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2017 року - відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2017 року в кримінальному проваджені № 0000577 від 22 березня 2014 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:(підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .