Ухвала
іменем україни
14 лютого 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора засудженого в режимі відеоконференції захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року в кримінальному проваджені № 0008334 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК,

в с т а н о в и в:

За вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до статей 75, 104 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу
Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 3487 грн матеріальної шкоди та 15 000 грн моральної.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржувались.
Апеляційний суд, скасувавши вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання, 31 березня 2016 року постановив свій, яким призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
За обставин, детально викладених у вироку, неповнолітнього ОСОБА_6 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабежі), та у розбійному нападі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Так, 02 жовтня 2014 року приблизно о 21.00 год. між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ОСОБА_6 разом із неповнолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відкрито заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_12 , заподіявши потерпілому легких тілесних ушкоджень та матеріальної шкоди на суму 1506,80 грн.
01 листопада 2014 року приблизно о 01.00 год. біля будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном напали на неповнолітнього ОСОБА_9 . В результаті розбійного нападу потерпілому заподіяно легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а також матеріальної шкоди на загальну суму 4616,20 грн.
У касаційних скаргах:
- засуджений порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК. Вважає, що суд апеляційної інстанції повною мірою не врахував усіх пом`якшуючих покарання обставин, які давали підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК. Стверджує, що його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. Зазначає, що протягом тривалого часу з дня скоєння злочину не вчиняв жодних неправомірних дій.
- захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок апеляційного суду та пом`якшити призначене ОСОБА_6 остаточне покарання. Вважає, що апеляційним судом було недостатньо враховано обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди, неповнолітній вік. Стверджує, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, про що свідчить його посткримінальна поведінка, а тому заслуговує на звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання своєї скарги повністю та частково скарги засудженого, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав скаргу захисника повністю, свою частково, просив змінити вирок та застосувати до нього положення ст. 75 КК, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів, викладених у касаційних скаргах, про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про відповідність виду та розміру призначеного судом першої інстанції покарання, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що застосований до ОСОБА_6 захід примусу за ч. 2 ст. 186 КК у мінімальних межах санкції частини статті відповідає вимогам ст. 65 КК. Водночас, з огляду на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс щире каяття та неповнолітній вік засудженого, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину, а також позитивні характеристики за місцем проживання і навчання, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цього закону.
Разом із тим, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких, спосіб їх вчинення, наслідки у виді матеріальної та моральної шкоди, наявність обтяжуючої покарання обставини, а тому дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для застосування до винуватого положень ст. 75 КК, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, апеляційний суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Покарання, призначене ОСОБА_6 за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, відповідає своїй меті, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Таким чином, підстав для скасування або зміни вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 за доводами касаційних скарг засудженого та захисника колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Керуючись статтями 433 436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3