Дата документу Справа № 323/3280/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/219/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/3280/16-к
Категорія ст.72 ч.5 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, громадянина України, раніше судимого, який відбуває покарання в Оріхівській ВК №88,
про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення;
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить на підставі ч.5 ст.72 КК України в повному обсязі зарахувати йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання, посилаючись на те, що при призначенні йому остаточного покарання суд не взяв до уваги строк його попереднього ув`язнення та положення ч.5 ст.72 КК України. Зокрема він перебував у Артемівському слідчому ізоляторі з 04.12.2006 року (з моменту затримання) по 18.05.2007 року (день набрання вироком законної сили) та цей період є строком попереднього ув`язнення. Однак зазначене не було враховано при судовому розгляді, у зв`язку з чим він звернувся до суду із клопотанням про проведення повного перерахунку строку його попереднього ув`язнення, проте суд в повному обсязі не дослідив матеріали особової справи, не взяв до уваги його доводи та необґрунтовано відмовив йому в задоволенні клопотання. При цьому судове засідання в режимі відеоконференції проходило з порушенням ст.336 КПК України, оскільки його попередньо не ознайомили з матеріалами та ходом розгляду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у відповідності до ч.5 ст.72 КК України у строк покарання.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення у відповідності до ч.5 ст.72 КК України у строк покарання.

За наслідками розгляду клопотання суд першої інстанції встановив наступне.
Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 лютого 2016 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання постановлено обчислювати з дня його затримання та взяття під варту з 15.01.2016 року. Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 січня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк покарання постановлено обчислювати з 15 січня 2016 року, та відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та під час судового кримінального провадження з 15 січня 2016 року до дня ухвалення вироку (62 дні), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року набрав законної сили 19.04.2016 року, що підтверджується розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.10.2016 року до ОСОБА_6 застосовано Закон України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17.03.2016 року по 19.04.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В матеріалах справи інших даних про застосування до ОСОБА_6 попереднього ув`язнення не міститься, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність залишення клопотання без задоволення, оскільки дане питання відносно засудженого вже розглянуте.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд не врахував, що в рамках першої кримінальної справи за ч. 4 ст. 187 КК України, по якій його засуджено вироком від 13.02.2007 року, йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та він перебував у слідчому ізоляторі з 04.12.2006 року по 18.05.2007 року, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно до роз`яснень п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» , при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 13.02.2007 року спочатку був засуджений Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. По цій кримінальній справі він знаходився під вартою 5 місяців 14 днів (з 04.12.2006 року по 18.05.2007 року). 27.07.2015 року він був незаконно звільнений умовно достроково на підставі неіснуючого законодавства ДНР. Таким чином, невідбута частина покарання склала 2 роки 6 місяців 16 днів (11 років 8 років 5 місяців 14 днів (27.07.2015 року 13.02.2007 року) ). 17.03.2016 року він знову був засуджений Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України йому було призначено остаточне основне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Строк покарання по цій кримінальній справі йому обчислювався з 15.01.2016 року, тобто з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, суд першої інстанції до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за першим вироком від 13.02.2007 року, тільки покарання в розмірі 6 місяців позбавлення волі.

Враховуючи вищевказане, а також вимоги законів та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що, по-перше, обчислення строку остаточного покарання проводиться ОСОБА_6 з моменту винесення нового вироку із зарахуванням строку утримання обвинуваченого під вартою по останньому кримінальному провадженні, тобто з 15.01.2016 року. По-друге, застосовуючи вимоги ч. 5 ст. 72 КК України до першої кримінальної справи, колегія суддів вважає, що по цій справі він знаходився під вартою вже 10 місяців 28 днів (5 місяців 14 днів х 2), що вплинуло тільки на розмір невідбутої частини покарання, яка склала вже 2 роки 6 місяців 16 днів, але, це ніяким чином не вплинуло на остаточний розмір покарання за сукупністю вироків, оскільки місцевий суд тільки частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, в розмірі 6 місяців позбавлення волі.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки в іншому випадку, строк відбутого покарання за першим вироком буде незаконно врахований двічі, спочатку, при призначенні покарання за сукупністю вироків, коли суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а потім цей строк знаходження засудженого під вартою по першій кримінальній справі буде зарахований ще і в остаточний строк покарання за сукупністю вироків.

Інші доводи засудженого, зокрема про те, що судове засідання в режимі відеоконференції проходило з порушенням ст.336 КПК України, його не ознайомили з матеріалами та ходом розгляду, є необґрунтованими, оскільки згідно змісту журналу судового засідання від 20.10.2016 року, засуджений ОСОБА_6 погодився на здійснення дистанційного судового провадження, клопотань про ознайомлення його з матеріалами справи, він не заявляв (а.п. 13).

Керуючись ст. ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4