Справа № 712/1-1107/11
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження № 11-кп/777/51/17 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2016.
Цією ухвалою:
ОСОБА_9 від призначених вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 основного та додаткового покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строк на 03 (три) роки звільнено.
Згідно ухвали, вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2014 вирок залишено без змін.
20.05.2014 засуджений ОСОБА_7 звернувся до місцевого суду із клопотанням про звільнення його від відбування як основного, так і додаткового покарання призначеного вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 на підставі п. «г» ст.1 та ст. ст. 12, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014.
Вирішуючи питання про обґрунтованість клопотання засудженого, судом першої інстанції в ухвалі зазначено, щодо ОСОБА_7 може бути застосовано п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні» від 06.05.2014 і тому є всі підстави звільнити останнього від відбування основного та додаткового покарань, призначених вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї потерпіла ОСОБА_6 порушує питання про скасування вище вказаного судового рішення та постановлення нової ухвали про зобов`язання Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вчинити дії по виконанню вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 та направлення засудженого ОСОБА_7 для реального відбуття покарання.

-2-
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції на порушення вимог кримінального процесуального закону вирок Апеляційного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_7 , після набрання ним законної сили, до виконання не звернено, засудженим шкоду не відшкодовано, покарання ним не відбуте. Вважає, що судом першої інстанції розгляд клопотання засудженого проведено упереджено, а висновки суду не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і зроблені без повного дослідження всіх обставин скоєння ним злочину та без врахування позиції потерпілої сторони. На її думку, у місцевого суду не було підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарань на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки ним вчинено кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.286 КК України і внаслідок якого сталася смерть потерпілої, в той час, як п. «є» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено, що амністія не застосовується до осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого. Крім того, зазначає, що судом не дано належної оцінки тій обставині, що на момент скоєння злочину ОСОБА_7 не був пенсіонером, та проігноровано положення ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», де зазначено, що до осіб, засуджених за вчинення злочинів, що потягнули за собою смерть ( ч.2 ст.4 цього Закону), амністія не застосовується, а потерпіла внаслідок ДТП ОСОБА_10 померла від тяжких тілесних ушкоджень, шоку та крововтрати внаслідок невжиття ОСОБА_7 засобів медичної допомоги.
Одночасно апелянт вказує, що клопотання засудженого ОСОБА_7 розглянуто з порушенням строку, передбаченого ч.3 ст.539 КПК України, без дослідження всіх доказів, які подавались потерпілою стороною, а фіксацію судового провадження в суді першої інстанції здійснено на комплексі «Камертон» без інвентарного номеру та непридатного до експлуатації.
В поданому запереченні на апеляційну скаргу захисник адвокат ОСОБА_8 зазначає про її безпідставність та просить ухвалу місцевого суду від 23.09.2016 залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_7 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» досяг пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», злочин за який його засуджено, вчинений ним з необережності, не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, злочин не було вчинено у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, а тому судом першої інстанції вірно застосовано до ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2014 році» та звільнено його від відбування покарань, призначених вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої на підтримання апеляційної скарги, промову прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, пояснення ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважають ухвалу суду обґрунтованою та законною, перевіривши матеріали кримінальної справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

-3-

Згідно положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно ст.370 КПК судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вироком Апеляційного суду Закарпатської області засуджено за ч.2 ст.286 КК України до позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2014 зазначений вирок залишено без змін.
20.05.2014 засудженим ОСОБА_7 до місцевого суду подано клопотання про звільнення його від відбування як основного та додаткового покарань, призначених вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 на підставі п. «г» ст.1 та ст. ст. 12, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014, в зв`язку з досягненням ним пенсійного віку.
Згідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
У відповідності до вимог ч.1 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом, а згідно положень ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Вище наведені положення Закону України про кримінальну відповідальність в їх взаємозв`язку з положеннями ст.ст.537, 539 КПК України, з врахуванням вимог ч.6 ст.9 КПК України, дають підстави стверджувати, що основні положення процесуального порядку застосування Закону України "Про амністію у 2014 році" закріплено в ст. ст. 9 - 14 Закону "Про амністію у 2014 році".

-4-
Так, згідно вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році», питання про застосування амністії суд вирішує, зокрема, за ініціативою засудженого, їх захисників чи законних представників, а у відповідності до положень ст.10 зазначеного Закону, які перекликаються з положеннями ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Судом першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 зазначених вимог закону не дотримано, та постановлено рішення по суті клопотання, без дослідження і перевірки матеріалів кримінальної справи щодо засудженого та відомостей про його поведінку після постановлення вироку.
Крім цього, в статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році" передбачено, що амністія, крім осіб, визначених у ній, також не застосовується до осіб, перелік яких наведено в ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Всупереч вимог ст.ст.23, 370 КПК України, суд першої інстанції матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_7 в ході розгляду клопотання не досліджував, не перевірив з достатньою повнотою наявність/відсутність обставин, які визначені в ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», зробив передчасний висновок про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі акту амністії.
Крім іншого, положеннями ст.14 Закону України «Про амністію у 2014 році», які перекликаються з положеннями ст.6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», визначено, що особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.
Із змісту оскарженої ухвали вбачається, що хоч місцевим судом і зроблено посилання на ст.14 Закону України «Про амністію у 2014 році», однак на підставі яких саме досліджених в ході судового розгляду доказів зроблено висновок про те, що вирок суду в частині призначених покарань не було виконано на день набрання чинності актом амністії, - не зазначено.
Як визначено положеннями ст.ст.409, 410, 412 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, серед іншого, неповнота судового розгляду; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення норм КПК.

Апеляційний суд зауважує, що статею 404 КПК України, з одного боку, чітко визначені межі повноважень суду апеляційної інстанції, та встановлені обмеження щодо повторного дослідження обставин кримінального провадження і доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, з другого боку,

-5-

в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не входять порушення вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону, однак, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п.16, 17, 19 ч.1 ст.7 КПК України та ст.ст.20, 23, 24, 26 КПК України, до загальних засад, зокрема, відносяться безпосередність дослідження доказів, диспозитивність та права особи на оскарження процесуальних рішень та захист.

В ході апеляційного розгляду жодних клопотань від сторін кримінального провадження щодо повторного дослідження обставин, встановлених судом першої інстанції та дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, не надходило.

З огляду на зазначене судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення засудженого ОСОБА_7 від основного та додаткового покарань, призначених за вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 на підставі п. «г» ст.1 та ст.ст.12, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» є передчасним і прийняте без повного, всебічного дослідження обставин справи і безпосереднього дослідження доказів, які мають суттєве значення, а тому не може бути визнаним законним і обгрунтованим, оскільки були допущені численні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що суттєво вплинуло на правильність прийнятого рішення , відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому ухвала, постановлена щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з направленням на новий розгляд у суд першої інстанції.

Оскільки ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню саме з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині правильності застосування судом першої інстанції вимог Законів України «Про амністію у 2014 році» та «Про застосування амністії в Україні» апеляційним судом не розглядаються.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 твердження про здійснення фіксації судового провадження в місцевому суді за допомогою несправного засобу технічної фіксації перебігу судового процесу без інвентарного номера, - колегія суддів визнає неспроможними, позаяк такі не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції також порушено визначені кримінальним процесуальним законом строки розгляду даного виду клопотань, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки, як слідує з матеріалів судового провадження, тривалий розгляд клопотання ОСОБА_7 місцевим судом зумовлений об`єктивними причинами, зокрема, необхідністю забезпечення реалізації потерпілою ОСОБА_6 свого права на відвід визначеному в порядку ст.35 КПК України складу суду для розгляду даного конкретного судового провадження.
Вимога апеляційної скарги ОСОБА_6 про звернення до виконання вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2014 та направлення засудженого ОСОБА_7 для реального відбуття покарання, в силу приписів ст.ст.407, 535 КПК України, - вирішенню апеляційним судом не підлягає.
Окрім вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що під час розгляду клопотання необхідно врахувати приписи ст.49 КК України.

-6-
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 539 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2016 щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього п. «г» ст. ст. 1, 12, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: