Провадження № 1-кп/317/56/2017
Справа № 317/1501/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000405 від 14.04.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. На виконання зазначеного Указу, 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28 квітня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 4 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась біля АДРЕСА_2 . У цей же день ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної частини та поставлено на всі види забезпечення.
Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
25 вересня 2014 року молодшому сержанту ОСОБА_4 була надана відпустка терміном на 10 діб та 05 жовтня 2014 року останній повинен був повернутись до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а саме на бригадний полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Проте 05 жовтня 2014 року під час ранкової перевірки особового складу бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де розташовувалась військова частина польова пошта НОМЕР_1 було виявлено відсутність на місці служби, а саме на території бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться поблизу АДРЕСА_2 , молодшого сержанта ОСОБА_4 . Отже, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 05.10.2014 р. без поважних причин не з`явився з відпустки на службу, а саме на бригадний полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де розташовувалась військова частина польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, ухиляючись від проходження служби до 17.02.2016 р.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив про повне визнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, у вчиненому розкаявся. Також зазначив, що 28.04.2014 р. він був мобілізований та проходив службу у 23 батальйоні територіальної оборони. Під час мобілізації їм казали, що вони будуть охороняти об`єкти у Запорізькій області, але за наказом командира роти їх перевезли до Донецької області. Вони стояли на блок-постах, перевіряли автомобілі, також він приймав участь у бойових зіткненнях. Після виводу батальйону на ротацію на полігон «Близнюки» в с. Новоолександрівка на батальйонному шикуванні їм повідомили про надання відпустки. Він пішов у відпустку та не повернувся з неї, з 05.10.2014 р. по 17.02.2016 р. увесь час був вдома, службу не проходив, не знав про проведення відносно нього службового розслідування. 27.02.2016 року добровільно з`явився до Якимівського відділення поліції. Раніше не мав змоги з`явитись за станом здоров`я, оскільки періодично було загострення хвороб. Документів, які підтверджують лікування відсутні, оскільки лікувався самостійно. Про причини нез`явлення не повідомляв ВСП. Вимоги статутів та порядок проходження військової служби йому були відомі, мети ухилитись від військової служби у нього не було. Припускає, що повернувся б до військової служби, якщо йому пояснили наслідки нез`явлення з відпустки. Заходів щодо повернення до військової служби не приймав, але знав, що мав би їх приймати.
В подальшому під час допиту обвинувачений зазначив, що він не хотів повертатись з відпустки до військової служби, оскільки проживав в селі з матір`ю, інших члені сім`ї немає, а тому не міг на довгий час залишити її одну. Матір тримає господарство, потребує допомоги, тож він допомагав їй по господарству: косив траву, сушив сіно, рубав дрова, доглядав за городом. Також зазначив, що коли їх відправляли до зони АТО, то не було бронежилетів, наколінників, налокітників, була тільки форма. Блок-пости облаштовували самі, все робили власноруч. Відношення командування до них було погане. Незадоволення командуванням, а також те, що їх відправили до Донецької області в зону АТО також вплинуло на його рішення не повернутись до військової служби.
Даючи оцінку цим показанням в аспекті суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, суд констатує, що обвинувачений хоча і послався у судовому засіданні на періодичне лікування та необхідність догляду за матір`ю як причини нез`явлення на службу, відсутність мети ухилитись від військової служби, однак в подальшому підтвердив, що наміру повертатись до військової служби з відпустки він взагалі не мав, при цьому зазначив мотиви погане відношення командування, відправлення до зони АТО всупереч обіцянкам охороняти об`єкти в Запорізькій області. Отже, ці фактори, поруч із іншими періодичне лікування та необхідність догляду за матір`ю, були визначеними ним суб`єктивно як обставини, що спонукали його до неповернення до місця несення служби за відсутності об`єктивних підстав для цього. Жодного документального підтвердження лікування обвинуваченого ОСОБА_6 чи необхідності догляду матері у період з 05.10.2014 р. по 17.02.2016 р. матеріали кримінального провадження не містять. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 під час допиту підтвердив, що у період з 05.10.2014 р. по 17.02.2016 р. він не думав про повернення до військової служби та не мав наміру повертатись до служби, хоча мав таку можливість. На наявність мети ухилитись від військової служби вказує й те, що обвинувачений припустив, що міг би повернувся б до військової служби якщо йому пояснили наслідки нез`явлення з відпустки, тобто якщо б він у повній мірі усвідомлював загрозу кримінальної відповідальності за такі дії.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується наступними зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими в суді письмовими доказами:

витягом з наказу № 4 від 28.04.2014 р., відповідно до якого зараховано до списків особового складу 23 батальйону територіальної оборони на всі види забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 командиром відділення охорони взводу охорони роти охорони НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони;

актом про результати проведення службового розслідування № 291/1 від 18.12.2014 р., відповідно до якого 26.09.2014 р. молодший сержант ОСОБА_4 пішов у відпустку на 10 днів і не повернувся;

рапортом командира роти капітана ОСОБА_7 , відповідно до якого зазначена особа повідомила командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про те, що 05.10.2014 р. командир відділення молодший сержант ОСОБА_4 не повернувся з короткострокової відпустки до місця несення служби на полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

пояснювальною головного старшини батальйону старшини ОСОБА_8 від 17.10.2014 р., відповідно до якої зазначена особа повідомила командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про те, що 26.09.2014 р. командир відділення 2 роти охорони молодший сержант ОСОБА_4 пішов у відпустку строком на 10 діб та на місце несення служби не з`явився;

пояснювальною діловода стройової частини старшого солдата ОСОБА_9 від 17.10.2014 р., відповідно до якої зазначена особа повідомила командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про те, що 26.09.2014 р. командир відділення 2 роти охорони молодший сержант ОСОБА_4 пішов у відпустку строком на 10 діб та на місце несення служби не з`явився;

витягом з наказу № 299 від 18.12.2014 р. «Про організацію та проведення розслідування у зв`язку з самовільним залишенням частини молодшого сержанта ОСОБА_4 », відповідно до якого 05.10.2014 р. о 18 год. 00 хв. виявлено відсутність у частині командира відділення 2 роти охорони в/ч пп НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 , у ході пошукових заходів на території частини молодшого сержанта ОСОБА_6 не знайдено та наказано провести по даному випадку розслідування;

витягом з наказу № 341 від 18.12.2014 р. «Про низький стан військової дисципліни та покарання винних», відповідно до якого за неповернення до місця несення служби молодшому сержанту ОСОБА_4 оголошено сувору догану та позбавлено додаткової грошової винагороди 60 %, премії 125 % за жовтень 2014 року, а командиру взводу 2 роти охорони старшому лейтенанту ОСОБА_10 за слабкий контроль та низьку вимогливість до підлеглого особового складу в порушення ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України оголошено зауваження;

довідкою військово-лікарської комісії № 375 від 29.02.2016 р., відповідно до якої ОСОБА_4 29.02.2016 р. проведено медичний огляд військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_3 та встановлено, що він має захворювання пов`язані з проходженням військової служби (нейроциркуляторна дистонія по гіпертонічному типу, варикоцеле зліва першого ступеня без порушення кровообігу та функції, вегето-судинна дистонія у вигляді астено-невротичного синдрому), але є придатним до військової служби.

Суд, дослідивши докази, вважає, їх належними, допустимими, достовірними, а всі вони в своїй сукупності є достатніми для висновку про те, що в діях обвинуваченого наявний склад інкримінованого йому злочину, тож суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 408 КК України, а саме дезертирство, нез`явлення з відпустки на службу з метою ухилитись від військової служби.

При цьому суд виходить з того, що зазначення у досліджених у судовому засіданні пояснювальних діловода стройової частини старшого солдата ОСОБА_9 та головного старшини батальйону старшини ОСОБА_8 дати виявлення відсутності обвинуваченого ОСОБА_4 на місці несення служби 26.09.2014 р., не спростовує загального висновку суду про відсутність обвинуваченого на службі саме у період з 05 жовтня 2014 року по 17 лютого 2016 року, тобто період, який ставиться обвинуваченому у провину згідно обвинувального акту.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби та проживання характеризується виключно позитивно, приймав участь в Антитерористичній операції. Також суд враховує передумови вчиненого злочину слабкий контроль та низьку вимогливість до підлеглого особового складу, порушення вимог ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України з боку командира взводу лейтенанта ОСОБА_10 , що встановлено актом про результати проведення службового розслідування № 291/1 від 18.12.2014 р.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття. Суд виходить з того, що у даному випадку щире каяття засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. При цьому зазначення обвинуваченим у судовому засіданні обставин, які спонукали обвинуваченого до неповернення до військової служби, лежить у площині морального виправдання своєї поведінки, а не у площині ухилення від кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_4 , думку прокурора, захисника, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що він не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, враховуючи нинішнє ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 суд за власною ініціативою не обирає.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1