Справа № 381/772/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/482/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 06.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою прокурора Фастівської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни-Лісові, Шаргородського району, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно сформульованого в обвинувальному акті органом досудового розслідування обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням у житло, вчиненій повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за наступних обставин.

05 лютого 2016 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи звільненим умовно-достроково у вересні 2014 року від відбування покарання, призначеного вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2012 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, маючи умисел на крадіжку чужого майна, з корисливих спонукань, через незачинені балконні двері квартири АДРЕСА_2 , проник всередину приміщення вказаної квартири, де, таємно від оточуючих, викрав ноутбук марки «Леново В 560» чорного кольору, вартістю 4800 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що всупереч вимог статей 290, 293 КПК України стороною обвинувачення відносно ОСОБА_7 не була застосована належна правова процедура під час закінчення досудового розслідування, а саме не було відкрито матеріали досудового розслідування, у зв`язку з чим суд не допустив відомості, які містяться в них, як докази, а також не була застосована належна правова процедура під час передання обвинувального акта до суду, оскільки ОСОБА_7 фактично не було у встановленому порядку надано копію обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що інші докази, отримані безпосередньо в судовому засіданні, а саме показання потерпілої та свідків, крім показань самого обвинуваченого, не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не погоджуючись з вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року, ухваленим відносно ОСОБА_7 , просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставами для скасування вироку, ухваленого відносно ОСОБА_7 апелянт зазначає невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На переконання прокурора, виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 2 КПК України щодо завдань кримінального провадження, та надав можливість уникнути покарання за вчинене ОСОБА_7 , який вчинив тяжкий злочин під час умовно-дострокового звліьнення від відбування покарання. Так, на думку прокурора, суд безпідставно не взяв до уваги докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме: показання свідка ОСОБА_11 - експерта-оцінювача ломбарду «Скарбниця», куди обвинувачений здав викрадений ним ноутбук потерпілої; показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були присутні разом з ОСОБА_7 при здачі ним в ломбард викраденого майна потерпілої. Як зазначає прокурор, показання вказаних свідків повністю узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого, який в ході судового розгляду визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та підтвердив факт викрадення ним 02 лютого 2016 року з квартири на першому поверсі буд. АДРЕСА_3 , ноутбука, який в подальшому він здав в ломбард «Скарбниця» в м. Фастів, де і був затриманий працівниками поліції. Крім того, на думку прокурора, посилання суду першої інстанції на невручення ОСОБА_7 копії обвинувального акта в дату, зазначену в розписці про отримання вказаного процесуального документа, як на підставу виправдання обвинуваченого, є необґрунтованим, так як вирішуючи питання в підготовчому судовому засіданні про призначення судового розгляду кримінального провадження, суд зазначив про відсутність процесуальних перешкод, передбачених ст. 314 КПК України, для призначення судового розгляду, та зробив висновок про відповідність обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_7 , вимогам ст. 291 КПК України. Також, на думку прокурора, при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, було допущено порушення п.7 ч.2 ст.412 КПК України, а саме звукозапис допиту свідків ОСОБА_11 в судовому засіданні 29 вересня 2016 року, ОСОБА_14 в судовому засіданні 21 грудня 2016 року та самого обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні 26 травня 2016 року виконаний неякісно та належним чином не відтворюється. З урахуванням викладених доводів, прокурор вважає що ухвалений судом першої інстанції виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 370 КПК України з точки зору його законності, обґрунтованості та вмотивованості, а відтак підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 зазначених вимог процесуального закону в повній мірі не дотримався, що призвело до прийняття судового рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Під час ухвалення виправдувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведена винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. При цьому, суд зазначає, що окрім показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення ОСОБА_7 повторної крадіжки майна потерпілої ОСОБА_10 , поєднаної з проникненням у житло, стороною обвинувачення суду не надано. Суд першої інстанції у вироку вказав про те, що відомості, які містяться в наданих стороною обвинувачення матеріалах, зокрема, в заяві потерпілої ОСОБА_10 про вчинення крадіжки від 05 лютого 2016 року, в протоколі огляду місця події (приміщення ломбарду «Скарбниця» з фото таблицями до нього), в постанові слідчого про визнання речовим доказом ноутбука «Леново В 560», в довідці вартості ноутбука, в протоколі слідчого експерименту, проведеному за участю обвинуваченого, не можуть бути допущені як докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, так як стороною обвинувачення не було здійснено відкриття матеріалів провадження обвинуваченому в установленому законом порядку.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони не відповідають фактичним обставинам провадження, та зроблені без урахування вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю і підтвердив фактичні обставини вчиненої ним 05 лютого 2016 року з квартири на першому поверсі буд. АДРЕСА_3 , приблизно о 19 годині 00 хвилин, крадіжки ноутбука марки «Леново», який в подальшому він здав до ломбарду за документами свого знайомого ОСОБА_15 , однак, в подальшому був затриманий в приміщенні ломбарду працівниками поліції. Зазначені обставини ОСОБА_7 підтвердив також під час апеляційного розгляду справи.

Судом першої інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , показання яких наведені в оскаржуваному вироку, та які фактично підтвердили зазначені обвинуваченим обставини.

Крім того, потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції підтвердила факт викрадення 05 лютого 2016 року у вечірній час з квартири АДРЕСА_2 , в якій вона проживає разом із сім`єю, ноутбука марки «Леново В 560» та затримання злочинця працівниками поліції в приміщенні ломбарду «Скарбниця» під час здачі ноутбука. Також, потерпіла підтвердила факт проведення в квартирі за місцем її проживання, за її згодою, слідчого експерименту за участю обвинуваченого, під час якого ОСОБА_7 самостійно розповів про механізм вчиненого ним злочину.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 94 КПК України, показанням обвинуваченого, вказаних вище свідків та потерпілої оцінки не надав, зазначивши при цьому, що не приймає їх до уваги, так як свідки не були очевидцями вчиненої ОСОБА_7 05 лютого 2016 року крадіжки, а потерпіла лише підтвердила факт крадіжки її майна в цей день. Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, так як він є явно надуманим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи, а також протирічить іншим доказам, зібраним безпосередньо судом в ході розгляду кримінального провадження та наведеним в оскаржуваному вироку.

Так, суд першої інстанції не звернув увагу на узгодженість наведених у вироку показань свідків з показаннями потерпілої та обвинуваченого щодо фактичних обставин вчиненого злочину, та відкинув зазначені докази, при цьому не надавши вказаній обставині оцінки та не навівши належних мотивів свого рішення, всупереч вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що порушення судом першої інстанції вимог статей 94, 374 КПК України при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 є істотними в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, тобто такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому є безумовною підставою для скасування вироку, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Що стосується висновку суду першої інстанції про порушення органом досудового розслідування вимог ст.290 КПК України, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції мав більш ретельно перевірити даний факт, адже в матеріалах кримінального провадження міститься протокол від 16 лютого 2016 року про надання доступу підозрюваному ОСОБА_7 та його захиснику до матеріалів досудового розслідування, з підписами як підозрюваного так і його захисника, авторство яких ними не оспорюється, в тому числі на предмет того, чи не являється проставлена в ньому дата технічною помилкою слідчого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність вироку, ухваленого відносно ОСОБА_7 , вимогам щодо його законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Разом з тим, апеляційний суд позбавлений можливості виправити порушення суду першої інстанції шляхом ухвалення свого рішення, відповідно до ст. 420 КПК України, у зв`язку з допущеним судом порушенням вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України.

В ході апеляційного розгляду було встановлено відсутність на технічному носії інформації записів судових засідань по даному кримінальному провадженню за 24 березня 2016 року та 05 грудня 2016 року, що є безумовною підставою для скасування вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року, ухваленого відносно ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності якісного звукозапису на технічний носій інформації допиту свідків ОСОБА_11 в судовому засіданні 29 вересня 2016 року та ОСОБА_14 в судовому засіданні 21 грудня 2016 року, а також допиту самого обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні 26 травня 2016 року. Перевіркою під час апеляційного розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, встановлено, що зазначені судові засідання, де проводився допит вказаних свідків та обвинуваченого, належним чином зафіксовані на технічному носії інформації та якісно прослуховуються при відтворенні звукозапису.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи поданої апеляційної скарги прокурора зі змінами підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4