Провадження № 11-кп/795/232/2017
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 4 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009468, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20 серпня 2004 року апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 2, п. 4, п. 7, п. 12 ст. 115, ч. 2 ст. 296, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 07 жовтня 2015 року по відбуттю строку покарання, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 грудня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк 4 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 264 грн. 30 коп. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушень та даним щодо особи обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді реального позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та маючи непогашену судимість знову вчинив тяжкий злочин. Крім того, вважає необґрунтованим призначення обвинуваченому покарання із застосування ст. 69 КК України, оскільки судом безпідставно визнано обставинами, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки злочин було розкрито працівниками поліції, які виявили та вилучили у обвинуваченого викрадений монітор, який було передано Чернігівському інституту інформації, бізнесу і права.

Суд першої інстанції встановив, що в період часу з 08 год. 30 хв. 04 жовтня 2016 року по 17 год. 00 хв. 04 жовтня 2016 року, ОСОБА_8 , діючи таємно, з метою викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проник до приміщення кабінету № 41, який знаходиться в будівлі Чернігівського інституту інформації, бізнесу і права ПВНЗ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Бугая» за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав комп`ютерний монітор марки «Philips» модель «196V4LSB2/62», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3841/16-24 від 11 жовтня 2016 року становить 1100 грн., що належить Чернігівському інституту інформації, бізнесу і права ПВНЗ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Бугая», а також грошові кошти в сумі 350 грн., що належать ОСОБА_10 , чим спричинив матеріальну шкоду потерпілим на загальну суму 1450 грн.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який висловився на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_8 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто умисні дії, що виразилися у таємному викраденні чужого майна, поєднана з проникненням у інше приміщення.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів встановлена така невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання, а саме призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

В обґрунтування можливості призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, які обтяжують таке покарання.

Разом з тим, у порушення вимог ч.1 ст.69 КК України, суд у вироку не умотивував яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 65, 69 КК України, у повній мірі не врахував тяжкість скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та маючи непогашену судимість, через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив тяжкий злочин. Також, обвинувачений притягувався до адміністративної відповідальності, що не свідчить про його позитивну поведінку, він, незважаючи на свій вік, ніде не працює, вчинивши корисливий злочин, а його сімейний стан також не є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, оскільки ОСОБА_8 неодружений і матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у нього утриманців.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що застосування положень ст.69 КК України є необґрунтованим, а призначене ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, за своїм розміром явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого врахування місцевим судом обставини, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки обставини щодо добровільного відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди потерпілим, як убачається із матеріалів кримінального провадження, відсутні.

Твердження апелянта щодо необґрунтованого врахування місцевим судом обставини, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на зміст обвинувальний акту, з якого слідує, що органами досудового розслідування вказану обставину було визнано такою, що пом`якшує покарання.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів. При цьому колегія суддів також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, його попередню судимість, наявність даних про притягнення до адміністративної відповідальності, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують таке покарання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження нових злочинів, а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, згідно якого вважати ОСОБА_8 засудженим ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4