Справа № 461/739/17 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/120/17 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2017 року про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и л а :
Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_8 від 29.12.2016 кримінальне провадження №0003416 від 09.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

В порядку ч.1 ст. 303 КПК України ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати й матеріали кримінального провадження скерувати до слідчого відділу прокуратури Львівської області для відновлення слідства. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що було зумовлено неповнотою досудового розслідування. Слідством не встановлено походження контрольного списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ (надалі - ЛДУВС), які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, від 27.04.2012, на підставі якого службові особи ЛДУВС прийняли незаконне рішення про надання трикімнатної квартири АДРЕСА_1 заступнику начальника відділу кадрового забезпечення університету, підполковнику міліції ОСОБА_9 та членам його сім`ї (батько, мати, син). Перевищення повноважень службовими особами ЛДУВС полягало як у порушенні норм матеріального законодавства (відсутністю правових підстав для надання трикімнатної квартири заступнику начальника відділу кадрового забезпечення), так і в порушенні процедури розподілу квартир (такі були «роздані» не на спільному відкритому засіданні адміністрації та профспілкового комітету ЛДУВС за участю більше 42-х представників університету, а таємно в «кулуарах» окремими посадовцями університету). Це підтверджується, зокрема, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року в цивільній справі №461/4606/14 та ухвалою колегії суддів цивільної палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року. У даному кримінальному провадженні йому надано статус потерпілого, оскільки внаслідок кримінального правопорушення він зазнав матеріальної та моральної шкоди, трикімнатну квартиру мав отримати саме він - ОСОБА_6 , тому що впродовж 18 років проживав з дружиною та двома дітьми в гуртожитку Львівського державного інституту фізичної культури у кімнаті загальною площею 17 м кв. із загальними вигодами; він є у контрольному списку працівників ЛДУВС, які перебувають на квартирному обліку за місцем праці, від 27.04.2012 за № 9 (загальна та першочергова черга) та серед працівників ЛДУВС, які потребують поліпшення житлових умов, перший на отримання трикімнатної квартири, а не ОСОБА_9 . У зв`язку з вчиненням щодо нього злочину він ще 30 травня 2016 року звернувся до Генерального прокурора України ОСОБА_10 , і його заява була скерована за територіальною підслідністю до Львівської місцевої прокуратури № 2, яка всупереч вимогам ч. 1 ст. 214 КПК України тривалий час відмовлялася вносити викладені у заяві відомості про вчинений злочин до ЄРДР та не розпочинала розслідування, мотивуючи тим, що начебто викладені в заяві питання носять цивільно-правовий характер. У зв`язку з цим він оскаржив бездіяльність у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України до слідчого судді, й 29 липня 2016 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова було повністю задоволено його скаргу та зобов`язано керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 визначити слідчого, який повинен внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. 09 серпня 2016 року викладені в заяві відомості були внесені до ЄРДР, а вже 31 серпня 2016 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження (постанова старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_11 ), яке 22 вересня 2016 року скасоване Галицьким районним судом м. Львова (справа № 461/6071/16-к). Попри те, що незаконні рішення слідчого у даному кримінальному провадженні вже двічі скасовувалися судом, слідчий й надалі не вживає заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали скарги та кримінального провадження №0003416, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Ухвала слідчого судді від 03 лютого 2017 року і постанова старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_8 від 29.12.2016 про закриття кримінального провадження підлягають скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого від 29.12.2016, мотивував своє рішення тим, що слідчим в повній мірі досліджено та проаналізовано зібрані докази, виходячи з обставин кримінального провадження та внутрішнього переконання слідчого відповідно до вимог ст. 94 КПК України, скарга ОСОБА_6 необґрунтована, оскільки викладені у ній факти не знайшли свого підтвердження під час розгляду.

Однак таке рішення слідчим суддею постановлене без всебічного і повного з`ясування обставин.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону рішення слідчого судді повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Між тим ухвала слідчого судді за своїм змістом є лише дослівним переписуванням постанови старшого слідчого від 29.12.2016 про закриття кримінального провадження.
Слідчий суддя не перевірив, чи були при закритті кримінального провадження виконані вимоги ст.ст. 91, 94 КПК України, необхідні для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, й чи відповідає постанова слідчого вимогам закону. Крім того, відмовляючи у задоволенні скарги потерпілого, слідчий суддя в ухвалі не спростував доводів скарги та не обґрунтував, чому не бере їх до уваги.

З матеріалів провадження вбачається, що 30 травня 2016 року ОСОБА_6 звернувся із заявою до Генерального прокурора України про вчинення 19 листопада 2012 року службовими особами Львівського державного університету внутрішніх справ, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, в тому числі й щодо незаконності включення ОСОБА_9 до контрольного списку працівників ЛДУВС, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень у 2012 році.

09 серпня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003416 були внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

Органом досудового розслідування залишилось не вирішеним питання про наявність чи відсутність у діях конкретних осіб, на яких вказував у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , складу злочину, а також не дано юридичної оцінки й не прийнято рішення з приводу викладених в заяві ОСОБА_6 доводів про незаконність включення ОСОБА_9 до контрольного списку працівників ЛДУВС, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, що послужило в подальшому підставою для надання ОСОБА_9 квартири.

У постанові слідчого про закриття кримінального провадження не наведено належних і достатніх мотивів ухвалення процесуального рішення.

Зазначені недоліки залишились поза увагою слідчого судді при розгляді скарги ОСОБА_6 . Слідчий суддя не перевірив дотримання слідчим вимог закону при проведенні досудового розслідування, і зроблений ним висновок про правильність прийнятого слідчим рішення не відповідає фактичним обставинам.

Таким чином слідчий суддя допустив невідповідність висновків фактичним обставинам, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Питання щодо збирання доказів та необхідності проведення слідчих дій, на які вказує потерпілий ОСОБА_6 , можуть бути вирішені в порядку ст.ст. 93, 220 КПК України.

З огляду на викладене ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 та постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягають скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню до слідчого управління прокуратури Львівської області для продовження досудового розслідування з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2017 рокупро відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_8 від 29.12.2016 про закриття кримінального провадження №0003416 від 09.08.2016 скасувати.

Постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_8 від 29.12.2016 про закриття кримінального провадження № 0003416 від 09.08.2016 скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0003416 від 09.08.2016 направити до слідчого управління прокуратури Львівської області для продовження досудового розслідування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .