Справа №127/1006/17
Провадження №1-в/127/92/17
01 лютого 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниця заяву засудженого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Грушевиця Рівненського району, Рівненської області, засудженого:
- 23.02.1998 року Волинським обласним судом за ст. 69, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч.3 ст. 143, ч.1 ст. 222 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари - розстрілу, ухвалою колегії в кримінальних справах Волинського обласного суду від 31.03.1998 року вирок залишено без змін, ухвалою Волинського обласного суду від 24.05.2000 року смертну кару замінено на довічне позбавлення волі,
про звільнення від відбування покарання на підставі відбуття строку покарання, -
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про звільнення про звільнення від покарання, призначеного вироком Волинського обласного суду за яким він визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч.3 ст. 143, ч.1 ст. 222 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари розстрілу та зміненого ухвалою Волинського обласного суду від 24.05.2000 року в частині призначеного покарання з смертної кари на довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив звільнити його відбування покарання, посилаючись на доводи викладені в письмовому клопотанні й зазначивши, що без його відома йому було замінено призначене покарання з смертної кари на довічне позбавлення волі. Крім того, відповідно до ухвали Апеляційного суду України від 15.09.2016 року йому було зараховано строк попереднього ув`язнення у відбуття покарання, на підставі ч.5 ст. 72 КК України p 14.05.1997 року до 31.03.1998 року, з розрахунку один день попереднього увязнення за два позбавлення волі. Крім цього зазначив, що вважає себе не законно засудженим й просив звільнити його від відбування покарання, оскільки станом на даний час перебуває у місцях позбавлення волі понад 20 років, а законом не визначено тлумачення довічного позбавлення волі.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 клопотання свого підзахисного підтримав.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , враховуючи думку захисника , думку прокурора, дослідивши та оцінивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.
Так, ОСОБА_4 визнано винним за ст. 69, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч.3 ст. 143, ч.1 ст. 222 КК України та вироком Волинського обласного суду від 23.02.1998 року засуджено до покарання у виді смертної кари - розстрілу, яке ухвалою Волинського обласного суду від 24.05.2000 року було замінено на довічне позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.09.2016 року ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст. 72 КК України було зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.05.1997 року по 31.09.1998 року, з розразунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Положення Кримінального Кодексу України (в редакції 1960 року) встановлено безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання.
За таких обставин Конституційний Суд України зазначив, що альтернативний характер санкцій статей Кримінального Кодексу (в редакції 1960 року), які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.
Також у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.
Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
Суд зазначає, що посилання заявника ОСОБА_4 як на підставу для звільнення його від довічного увязнення - відбуття 20 років ув`язнення та відсутності в законодавстві України окремого тлумачення визначення «довічне» позбавлення волі, є надуманими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,ст.87 КК України, ст.ст. 152 КВК України, ст.ст.370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд -
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання на підставі відбуття строку покарання відмовити.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою з часу отримання копії ухвали.
Суддя: