Код суду 233 Справа № 233/3978/16-к
Вирок
Іменем України
04 квітня 2017 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2007 року народження, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проходив військову службу на посаді номера обслуги мінометного взводу, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , працює рубачем м*яса в ТОВ «Ринок Колос», не судимого,
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
29 квітня 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізанійну підготовку та мобілізацію» Ленінським РВК м. Миколаїва ОСОБА_6 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 208 від 27 липня 2015 року ОСОБА_6 був зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметника військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а в подальшому він був призначений на посаду номера обслуги мінометного взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації) згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3 п.8 ст. 6, п.2 ст.23, п.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов*язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися такими, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойової славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 95 від 03 березня 2016 року особовий склад вказаної військової частини приймає безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з визначеним тимчасовим місцем служби військової частини у АДРЕСА_2 .
22 березня 2016 року ОСОБА_6 перебуваючи у звільненні, по завершенню якого був зобов`язаний повернутися у військову частину НОМЕР_1 , достеменно знаючи, що дана частина вибула у АДРЕСА_2 , поїхав на маршрутному таксі з військового полігону ІНФОРМАЦІЯ_2 до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .22 березня 2016 року ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період,діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, знаючи, що вказана військова частина вибула до зони проведення АТО, не з`явився до місця проходження військової служби території базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який з 03 квітня 2016 року дислокується в АДРЕСА_2 , та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби у період з 22 березня 2016 року по 01 липня 2016 року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, проводячи службовий час на власний розсуд за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
01 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомивши власну протиправну поведінку, добровільно повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в режимі відеоконференції пояснив, що проходив військову службу за мобілізацією спочатку в якості кулеметника, а згодом - номера обслуги мінометного взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 . 22 березня 2016 року перебував у звільненні, після якого до військової частини не повернувся, а знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 у зв*язку із незадовільним станом здоров*я, де перебував до 01 липня 2016 року. 01 липня 2016 року повернувся до місця несення служби. Щиро розкаявся у вчиненому.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з військового квитка (а.к.п.65), наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 135 від 30 квітня 2015 року ОСОБА_6 було призвано на військову службу під час мобілізації з 30 квітня 2015 року та направлено до проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (а.к.п.54).
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 23 березня 2016 року № 84 ОСОБА_6 вважається таким, що не з`явився до військової частини 22 березня 2016 року у зв*язку з чим йому припинено виплату всіх видів грошового забезпечення (а.к.п.55).
Відповідно до акту проведення службового розслідування, затвердженого командиром вказаної військової частини 09 липня 2016 року (а.к.п.57) та наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01 липня 2016 року № 172-3 (а.к.п.56), від 10 липня 2016 (а.к.п.58) встановлено самовільне залишення ОСОБА_6 військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01 липня 2016 року № 184 ОСОБА_6 вважається таким, що прибув до військової частини після нез`явлення та приступив до виконання службових обов*язків (а.к.п.59).
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 212 (а.к.п.61) та мобілізаційного розпорядження ОСОБА_6 звільнено у запас та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.к.п.62).
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 мала місце в період часу з 22 березня 2016 року до 01 липня 2016 року ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, не з`явився вчасно на службу до військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як нез`явлення вчасно на службу до військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те що причинного невчасного з*явлення на службу до військової частини є незадовільний стан його здоров*я спростовуються медичною характеристикою № 1585 від 18 травня 2016 року (а.к.п.66), довідками лікувальних установ № 464 від 07 лютого 2017 року (а.к.п.77, 94), від 14 березня 2017 року № 434 (а.к.п.104), від 09 березня 2017 року № 275/01-06 (а.к.п.108), № 9/57 від 10 березня 2017 року (а.к.п.110), № 64 від 14 березня 2017 року (а.к.п.115), № 562 від 20 березня 2017 року (а.к.п.117), з яких вбачається, що в період часу з 22 березня 2016 року по 01 липня 2016 року ОСОБА_6 за медичною допомогою не звертався.
При призначенні ОСОБА_6 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом*якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставинами, що пом*якшують покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття та стан його здоров*я, оскільки станом на час розгляду справи у нього діагнозтований ВДТБ обох легень (а.к.п.94).
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Приймаючи до уваги обставини, що пом*якшують покарання та особу обвинуваченого, матеріали досудової доповіді, дослідженої судом (а.к.п.106-107), з урахуванням критичного ставлення ОСОБА_6 до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_6 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, служби.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя