Дата документу Справа № 320/2251/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/2251/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1687/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000521 від 25 березня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міьскрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання обвинуваченого, тобто з 17 березня 2016 року, зараховано у строк покарання відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з 17 березня 2016 року по 03 серпня 2016 року, з розрахунку, визначеного ч.5 ст.72 КК України. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим же вироком засуджено і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирок відносно якої не оскаржується.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вищевказаний вирок суду змінити та звільнити його від призначеного покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що під час розгляду провадження суд не з`ясував дані про його особу, в тому числі і стан його здоров`я, а також причини, які підштовхнули його до вчинення злочину. Крім того зазначає, що суд формально вказав на наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, проте не врахував даного факту при призначенні покарання.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 03 січня 2016 року приблизно о 13-00 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_9 , повторно, відкривши хвіртку воріт, проникли на територію домоволодіння вказаного будинку, після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу, за допомогою ключів, знайдених у приміщенні літньої кухні будинку, відкрили замок гаражу, тим самим проникли у його приміщення.

Після цього, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_9 , керуючись корисливими мотивами, діючи відповідно до заздалегідь обговореного плану, а саме: поки ОСОБА_9 відволікала увагу потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, завершив заздалегідь заплановані дії, направлені на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , тим самим ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_9 таємно викрали майно, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4500 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, при обставинах, вказаних у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, однак він вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні двох малолітніх дітей.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, але на мінімальний строк.

Крім того суд правильно застосував положення ст.71 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків.

Призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

Оскільки ОСОБА_6 вчинив вищевказане кримінальне правопорушення у період іспитового строку, визначеного йому за попереднім вироком суду, підстав для застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України колегія суддів вважає за необхідне зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення оскаржуваного вироку - з 03 серпня 2016 року, по день набрання цим вироком законної сили - 19 грудня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення оскаржуваного вироку - з 03 серпня 2016 року, по день набрання цим вироком законної сили - 21 грудня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4