Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________копія:____
У Х В А Л А
Іменем України
05 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001072 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сарни, Рівненської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України;

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2017 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2017 року скасувати та ухвалити судом апеляційної інстанції новий вирок, яким ОСОБА_4 призначити суворіше покарання та задовольнити, пред`явлений цивільний позов з його боку до обвинуваченого ОСОБА_4 у повному обсязі.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 47708 (сорок сім тисяч сімсот вісім) грн. 92 (дев`яносто дві) коп. матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди відповідно.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 вказує, що після злочину, вчиненого ОСОБА_4 відносно нього хоча й з необережності, він фактично став непрацездатним, що змінило його повсякденне життя, оскільки на даний час йому дозволена робота лише в спеціально створених умовах. Також вказує, що ОСОБА_4 , в свою чергу, не відшкодовує йому збитки, що були завдані кримінальним правопорушенням, а тому вбачає підстави для скасування вироку суду та підстави для ухвалення нового судом апеляційної інстанції, зокрема і у зв`язку з тим, що обвинувачений намагається переконати інших учасників судового провадження, що нібито він, тобто потерпілий, сам впав та отримав тілесні ушкодження, що судом першої інстанції враховано не було.

За вироком суду, ОСОБА_4 01 листопада 2015 року приблизно о 02 год. 30 хв., перебуваючи на автобусній зупинці, що розташована поблизу магазину побутової техніки «Полюс», що знаходиться по вул.Київська у м.Сарни, Рівненської обл., діючи на грунті неприязних відносин, що раптово виникли, під час обопільної бійки, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, штовхнув долонями обох рук ОСОБА_5 в область грудної клітки, від чого останній, нахилившись назад та, не втримавшись на ногах, впав потиличною частиною голови на асфальтоване покриття, в результаті чого отримав тілесне ушкодження, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_9 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого, а саме в частині призначення судом апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_4 більш суворого покарання, передбаченого санкцією ст.128 КК України, думку обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_10 про відмову в задоволенні апеляційної скарги, поданої потерпілою стороною та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Як убачається з оскаржуваного вироку суду, обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив у судовому засіданні, як надані на досудовому розслідуванні показання та при проведенні слідчого експерименту з приводу подій, які мали місце 01 листопада 2015 року, під час бійки між ним та потерпілим ОСОБА_5 та, з приводу заподіяння ним ОСОБА_5 необережного тяжкого тілесного ушкодження.
Орган досудового розслідування та суд першої інстанції, в свою чергу, оцінюючи зібрані в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, враховуючи повне визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину та, переконавшись у тому, що показання допитаних учасників провадження послідовні, несуперечливі, що стосується обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення та виключало, на думку суду першої інстанції, можливість обмови обвинуваченого, правильно кваліфікував дії останнього за ст.128 КК України.
Колегією суддів встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 не погоджується з призначеним судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_4 покаранням внаслідок його м`якості та визначеної судом суми, що підлягає стягненню на користь потерпілого, в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Статтею 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

За вчинення злочину, передбаченого ст.128 КК України, тобто за вчинення спричинення тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачені покарання у виді: громадських робіт на строк від 150 (ста п`ятдесяти) до 240 (двохсот сорока) годин, виправних робіт на строк до 2 (двох) років або обмеження волі на строк до 2 (двох) років.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості, вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризуються позитивно, повністю визнав вину у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю та, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , призначив йому найм`якший вид покарання за ст.128 КК України, а саме у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, тобто у розмірі на рівні ближче до максимальної межі, в ході його призначення та, на думку суду першої інстанції, воно буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, а потерпілий ОСОБА_5 ці висновки, за наведених в апеляційній скарзі доводів із висловленим проханням про скасування вироку та призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання, не спростував та в ході розгляду апеляційної скарги про існування будь-яких нових обтяжуючих покарання обставин, які б надали змогу призначити обвинуваченому більш суворе покарання, а саме у виді виправних робіт або обмеження волі, апеляційному суду не вказав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Пунктом дев`ятим Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнями) встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскаржуваним судовим рішенням та матеріалами кримінального провадження підтверджується, що потерпілий ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 47708 (сорок сім тисяч сімсот вісім) грн. 92 (дев`яносто дві) коп. та моральної шкоди в розмірі 350000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. в рамках цього кримінального провадження.
Суд першої інстанції, враховуючи масштабність вимушених змін, що відбулися у звичному способі життя потерпілого ОСОБА_5 , які потребують від нього додаткових зусиль фізичного та психологічного характеру для організації його способу життя, враховуючи обсяг заподіяних потерпілому моральних страждань, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з обвинуваченого ОСОБА_4 вирішив стягнути на користь потерпілого ОСОБА_5 документально підтверджені 47708 (сорок сім тисяч сімсот вісім) грн. 92 (дев`яносто дві) коп. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. - в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди в результаті вчиненого кримінального правопорушення.
На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодувань у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди відповідає обсягу фізичних і душевних страждань потерпілого ОСОБА_5 , понесених в результаті погіршення стану здоров`я, за результатами заподіяння йому необережного тяжкого тілесного ушкодження, тяжкості вимушених змін у його житті, часу й зусиллям, необхідним для відновлення попереднього стану, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Нових обставин, які були невідомі суду першої інстанції та надавали б змогу суду апеляційної інстанції їх врахувати та збільшити суму моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілого, останній у поданій апеляційній скарзі не навів.

А тому, вирішення судом цивільного позову, заявленого потерпілим, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди ґрунтується на вимогах ст.128 КПК України, ст.ст. 1167, 1168 Цивільного Кодексу України та роз`ясненнях, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Будь-яких інших, конкретних доводів щодо неправильності вирішення судом даного питання, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_5 не містить.

Оскільки, розгляд матеріалів даного кримінального провадження судом першої інстанції був проведений повно, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, кримінальний закон застосовано правильно, зокрема й в частині вирішення цивільного позову суд вмотивував також своє рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не було допущено, а призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, то підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Пунктом першим ч.1 ст.407 КПК України, суду апеляційної інстанції надано право залишити без змін вирок суду першої інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ст.128 КК України залишити без змін, а апеляційу скаргу потерпілого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1