АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/840/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0006997 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який не працює, неодруженого, раніше неодноразово судимого: 17.11.1999 року вироком Київського районного суду м. Харків за ст.140 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст. 45КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки; 31.10.2001 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 03.09.2004 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі; 19.06.2006 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі; 14.07.2010 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік; 25.12.2012 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі; 05.09.2016 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ст. 15 ч.2 185 ч.2 КК України до 3 років обмеження волі, згідно ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки,
який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст.ст. 71, 72 ч.ч. 1,4 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частки покарання за вироком від 05.09.2016 р. Московського районного суду м. Харкова, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 9 місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27) залишено без змін та продовжено до набрання вироком чинності.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 29.11.2016 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 час перебування під вартою з 29.11.2016 р. по день набрання вироком законної сили в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучі неодноразово судимим за умисні корисні злочини, останній раз 05.09.2016р. Московським районним судом м. Харкова за ст.ст. 15 ч.2 185 ч.2 КК України до 3 років обмеження волі, відповідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став і знову вчинив крадіжку, за наступних обставин.
Так, 15 листопада 2016 приблизно о 16:30год., ОСОБА_7 , перебуваючи в магазині «Акварель», розташованого у ТРК «Караван» за адресою: м. Харків, вул. Г. Праці, 7, діючи умисно, маючи злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих спонукань, з метою незаконного особистого збагачення, діючи повторно, з торгівельного стелажа таємно викрав майно, що належить ФОП ОСОБА_8 , а саме: сумку торгової марки «Upixel Docs» синього кольору WY-A018 та сумку торгової марки «Upixel Docs» чорного кольору WY-A018, вартість яких складає, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 196 від 18.11.2016, - 1224,60 гривень. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене на свою користь, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, спричинивши ФОП ОСОБА_8 матеріальний збиток на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , з уточненою апеляційною вимогою, просить вирок районного суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання, на підставі норм ст.69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, активно сприяв встановленню істини по справі, має малолітню дитину та мати похилого віку, яка потребує його допомоги, у зв`язку з чим вважає призначене покарання занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги відповідно до норм ч.1 ст.403 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження та особисто ОСОБА_7 не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в межах доводів поданої апеляційної скарги щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення на підставі норм ст.69 КК України, що на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 34-36).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинення таємного викрадення чужого майна, що вчинене повторно, - у виді позбавлення волі, строком на 2 роки 6 місяців, тобто в межах строку цього виду покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття та відсутність шкоди потерпілому, та відсутність таких, що його обтяжують, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі проти власності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, не працює, за місцем мешкання характеризується формально.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів обвинуваченого щодо низки обставин, які на його думку пом`якшують його покарання, а саме наявності малолітньої дитини та матері похилого віку, - що не можуть вважатися обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, оскільки ці обставини існували і під час вчинення ним злочинів, але їх наявність не стримала ОСОБА_7 від вчинення протиправних діянь . При цьому належить врахувати, що визнання вини, бажання обвинуваченого встановити істину по справі в межах розумних строків судового розгляду - охоплюється поняттям щирого каяття. Крім того, сукупність задовільних та незадовільних даних про особу винного були належним чином досліджені та встановлені судом першої інстанції, а також об`єктивно враховані при призначені ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин в межах альтернативної санкції ч.2 ст.185 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання на підставі ст.ст.71, 72 ч.ч.1,4 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частки покарання за вироком від 05.09.2016 р. Московського районного суду м. Харкова, - у виді позбавлення волі строком на 2 роки 9 місяців, за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, вчиненого повторно, шляхом застосування норм ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 2 ст. 185 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а твердження щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 35-36).

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 69-1 та 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за умисний корисливий злочин, що був вчинений обвинуваченим.

Оскільки судом першої інстанції вже вирішено питання щодо зарахування ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, на підставі норм ч.5 ст.72 КК України, тому колегія суддів не вирішує це питання при апеляційному розгляді.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4