Ухвала іменем україни 21 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2016 року,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 26.06.2012 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 22 листопада 2015 року близько 17 год. під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту із ОСОБА_6 , умисно наніс останньому удар кулаком в обличчя та в подальшому почав наносити руками удари по голові та тулубу. Потім тримаючи потерпілого за куртку, витягнув його на поріг будинку, де із значною силою прикладання наніс ОСОБА_6 близько 10 ударів кулаками по обличчю та близько 3 ударів коліном по грудній клітині, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №59/3 мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя та внаслідок яких настала смерть потерпілого ОСОБА_6 .

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції щодо ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 засуджений за ті обставини, які в суді не були доведенні, крім того, на його думку, судами невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, неправильно надано правову оцінку обставинам викладених у судових рішеннях. Також, захисник указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту наданих судових рішень убачається, що висновок районного суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_5 у нанесенні ОСОБА_6 умисних тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, суди зробили на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до процесуального законодавства, зокрема на підставі показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; даних, що містяться у протоколах слідчих дій.

Так, згідно висновку експерта №59/3 від 13.01.2016 року смерть потерпілого, наступила в результаті отриманих тілесних ушкоджень у вигляді множинних переломів ребер обох половин грудної клітки, грудини, забою органів переднього середостіння серця та легень, розривів судин брижі кишечника, печінки, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя та внаслідок яких настала смерть ОСОБА_6 .

Крім того, у висновку експерта №2565 від 30.11.2015 року зазначено, що при огляді ОСОБА_5 у нього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох саден на тильній поверхні правої кисті, які могли утворитися при нанесенні тілесних ушкоджень кулаком руки іншій особі, втому числі і в ділянку обличчя.
Незважаючи на невизнання вини засудженим ОСОБА_5 , про обставини та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, про які розповідали свідки за участю понятих, під час відтворення обстановки та обставини події, відповідають медичним даним, які встановленні при судово-медичному дослідженні тіла ОСОБА_6 .
Отже, характер заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм завдання підтверджують висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_5 на нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , а доводи засудженого про його невинуватість суд розцінив як намагання останнього уникнути відповідальності за вчинений ним злочин.
Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність зазначених показань свідків, судом не встановлено. Крім того, ці показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.

Отже, наведені докази в сукупності спростовують зазначені у скарзі доводи захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_5 та за встановлених фактичних обставин справи його дії за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_5 покарання, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67КК України.

Крім того, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи захисника ОСОБА_4 , які за своїм змістом аналогічні доводам апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою, та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3