Провадження №1-в/748/27/17
Єдиний унікальний № 748/525/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові клопотання адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тахіаташ, РФ., громадянина України, не працюючого, раніше судимого, з повною загальною середньою освітою, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИВ:
01 грудня 1999 року згідно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) та призначено остаточне покарання, із застосуванням ст.43 КК України (в редакції 1960 року), у виді позбавленні волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна, з відбуванням покарання у ВТК посиленого режиму.
20.02.2017 року до суду надійшло клопотання захисника засудженого, згідно якого він просить суд звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 1.12.99 р., обґрунтовуючи своє клопотання тим, що після набрання вироком суду законної сили (13.12.99 р.) його не було виконано протягом майже 17 років, з причин, що не залежали від волі засудженого. При цьому згідно з ч.2 ст.49 КК України (в редакції 1960 року) обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло 15 років і давність не була перервана вчиненням нового злочину, а відповідно до пункту 11 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень КК України (2001 р.) правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочин до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.
У судовму засіданні захисник засудженого підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, а прокурор заперечував проти його задоволення, обґрунтовуючи свою позицію тим, що засуджений ухилявся від відбуття покарання та був у розшуку.
Від потерпілої та засудженого до судового розгляду надійшли заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності.
Судом встановлено наступне.

01 грудня 1999 року згідно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) та призначено остаточне покарання, із застосуванням ст.43 КК України (в редакції 1960 року), у виді позбавленні волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна, з відбуванням покарання у ВТК посиленого режиму. /а.с.7-9, додаток к/с1-235/
Згідно розпорядження Чернігівського районного суду Чернігівської області вирок суду набрав законної сили 13 грудня 1999 року і звернутий до виконання. /а.с.10, додаток к/с1-235/
Відповідно до повідомлення Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області від 15.12.99 р. вирок суду відносно ОСОБА_5 не виконаний, оскільки той ухиляється від працівників міліції. / додаток к/с1-235, а.с.98/
За постановою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 1999 року ОСОБА_5 оголошено в розшук. / додаток к/с1-235, а.с.99/
У відповідності до протоколу про затримання особи від 18.11.2016 року ОСОБА_5 було затримано, а згідно повідомлення Бориспільської виправної колонії №119 останній 15 грудня 2016 року прибув для відбування покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 1.12.99 р. /додаток к/с1-235 а.с.142-145/
Згідно з положеннями ст.ст.4, 5 КК України (в редакції 2001 року) злочинність і карність діяння визначається законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння. Закон про кримінальну відповідальність, який пом`якшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання законом чинності.
Відповідно до пункту 11 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень КК України (2001 р.) правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.
У статті 80 КК України зазначено, що під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання судом покарання, якщо: - обвинувальний вирок не було виконано у зазначені строки;
- засуджений не ухиляється від відбування покарання; - не вчинив нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ст.49 КК України в редакції 1960 року обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили: 3) п`ять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 4) десять років - при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.
Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухиляється від відбуття покарання або вчинить до закінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності у разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбування покарання з моменту з`явлення для відбування покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.
Діючою редакцією ч.3 ст.80 КК України погіршується становище засудженого, в порівнянні з попередньою редакцією кримінального закону, а отже вона не може розповсюджуватись на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, і тому при розгляді клопотання підлягає застосуванню ст.49 КК України (в редакції 1960 року).
З урахуванням того, що з часу винесення вироку суду відносно ОСОБА_5 та набрання ним законної сили минуло більше п`ятнадцяти років, інших злочинів він не вчиняв, що підтверджується довідкою з інформаційного центру ГУНП в Чернігівській області від 29.11.2016 року, тобто давність не була перервана вчиненням нового злочину, то обвинувальний вирок відносно нього не може бути виконано.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним задовольнити клопотання захисника ОСОБА_4 .
Керуючись ст.537 КПК України, ст.ст.4, 5, п.11 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень КК України, ст.49 КК України (в редакції 1960 року) , суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку в інтересах засудженого ОСОБА_5 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна з відбуванням покарання у ВТК посиленого режиму, призначеного за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 1.12.1999 року, за давністю виконання обвинувального вироку.
Копію ухвали, після набрання нею законної сили, направити до виконання начальнику Бориспільської виправної колонії №119 УДПС України в м. Києві та Київській області.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1