Справа № 307/1721/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.03.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/92/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 9 листопада 2016 року .
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, з інвалідністю ІІІ групи, несудимого
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання:
за ч.1 ст. 125 КК України - 150 (сто п`ятдесят годин) громадських робіт;
за ч.2 ст. 125 КК України 3 (три) місяці арешту.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 3 (три) місяці арешту.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності
Цивільні позови потерпілих задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 :
на корить потерпілої ОСОБА_6 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень моральної шкоди;
на корить потерпілої ОСОБА_9 4 000 (чотири тисячі) гривень моральної шкоди;
на корить потерпілої ОСОБА_10 2 500(дві тисячі п`ятсот) гривень моральної шкоди
в інших позовних вимогах потерпілих постановлено відмовити.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02 квітня 2013 року, біля 20 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з своєю дружиною ОСОБА_6 , що розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав їй декілька ударів руками в обличчя та по лівій руці, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді синців передньо-внутрішньої поверхні лівого плеча і передпліччя, поверхневої забійної рани слизової оболонки верхньої губи з права, а також надлому коронки 3-го зуба на верхній щелепі зправа, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності.
Окрім того в цей же день та час ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно завдав декілька ударів руками в голову своїй тещі ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови та завдав декілька ударів руками в голову та спину неповнолітній ОСОБА_11 , яка є дочкою його дружини ОСОБА_6 від першого шлюбу, внаслідок чого, потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки голови, синців поперекової ділянки спини справа та задньої поверхні лівого плеча, струсу головного мозку, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження з підстав відсутності його вини. а в задовленні цивільних позовів відмовити. Апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції викладені у вироку є хибними, такими, що свідчать про неповноту судового розгляду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що судом не враховано те, що ініціатором конфлікту були потерпілі, які самі розпочали сварку та нанесли йому удар дерев`яним кілком в голову в результаті чого він втратив свідомість. На його думку, суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , якими спростовується факт вчинення ним кримінального правопорушення. Вказує також, що згідно висновку експерта потерпілим завдані значні тілесні ушкодження, однак згідно показів свідків після конфлікту потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_6 вільно пересувались по подвір`ю, а потерпіла ОСОБА_11 і на велосипеді, що викликає певні суперечності щодо наявності в них виявлених ушкоджень. Звертає увагу, що у вироку суд не розмежував його діяння щодо нанесення тілесних ушкоджень кожній з потерпілих, а зробив узагальнюючий висновок про його винуватість. Вважає, що стороною обвинувачення не доведено час та місце вчинення правопорушення , оскільки він фізично не міг наносити трьом потерпілим ушкодження в один і той же час в різних частинах будинку та дворогосподарства. Просить врахувати, що судом не був допитаний свідок ОСОБА_16 , який був очевидцем події.
Окрім цього зазначає, що не погоджується з частковим задоволенням цивільного позову, оскільки такий висновок суду, на думку потерпілого зроблений без врахування фізичних та душевних страждань потерпілих, а також тієї обставини, що він сам постраждав від дій потерпілих. Не враховано його матеріальний стан.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_17 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора та потерпілої ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги, прохання про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказані вимоги судом дотримані в повній мірі.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_6 та ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та ОСОБА_11 - в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинах підтверджується сукупністю доказів по справі, зокрема, показами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , висновками судово - медичних експертиз. Підстав ставити під сумнів показання потерпілих немає, оскільки вони узгоджуються між собою та з іншими зібраними у справі доказами.
Суд правильно оцінив докази і навів у вироку мотиви, з яких відхилив показання свідка ОСОБА_12 (матір обвинуваченого), ОСОБА_15 (сестра обвинуваченого), ОСОБА_18 (сестра обвинуваченого), які не були очевидцями події та дали суперечливі покази, а також критично оцінив покази обвинуваченого, належним чином мотивувавши своє рішення про відхилення показань, в яких він вину свою не визнав, з чим погоджується апеляційний суд.
Дії обвинуваченого відповідно до фактичних обставини справи кваліфіковані правильно за ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України. Така кваліфікація є вірною.
Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілим є обґрунтованим, а тому доводи апеляційної скарги вважає надуманими та такими, що спростовуються зібраними органом досудового слідства та перевіреними у суді доказами.
Твердження ОСОБА_7 про сумнівність тілесних ушкоджень у потерпілих, які встановлені висновками експертиз щодо тяжкості отриманих ними тілесних ушкоджень з тих підстав, що вони вільно пересувались, апеляційний суд вважає необгрунтованими.
Згідно висновків експерта №246 та №247 від 3 квітня 2013 року у потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження, які не впливали на здатність пересуватися. Згідно висновку експерта №248 від 3 квітня 2013 року та №339 17 травня 2013 року у потерпілої ОСОБА_11 констатовано різного роду тілесні ушкодження та синці, а також струс головно мозку, при цьому в ході обстеження останньої будь-яких скарг на симптоми, які б впливали на здатність вільно пересуватись від неї надходило, таких не було виявлено і при безпосередньому огляді потерпілої та не зазначено у висновку.
Доводи ОСОБА_7 про те, що судом безпідставно не був допитаний свідок ОСОБА_16 , який на його думку був очевидцем події, то таке твердження не заслуговує на увагу, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що він є свідком злочину в якому пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 , будь-яких клопотань про його допит, в тому числі зі сторони захисту не заявлялось, а отже законних підстав для його допиту у суду не було.
Що стосується тверджень ОСОБА_7 про те, що суд не дав оцінки протиправним діям потерпілих, які, будучи ініціаторами конфлікту, умисно нанесли йому тілесні ушкодження, то, такі жодними доказами не підтверджені, в тому числі показами свідків, на які вказує в апеляційній скарзі обвинувачений.
Окрім того, згідно зі ст. 27 КПК України, справи про злочини, передбачені ст. 125 КК України, порушуються не інакше як за заявою потерпілого, якому і належить право підтримувати обвинувачення. В суді першої інстанції потерпілі не відмовились від висунутого ними обвинувачення. В апеляційній інстанції потерпіла ОСОБА_6 ствердила, що конфлікт у сім`ї виник через зловживання обвинуваченим алкогольними напоями, через це виникли неприязні стосунки, що і призвело до неправомірної поведінки обвинуваченого. Попри те, що вони мають 3-х спільних дітей, обвинувачений не намагався примиритися.
Зазначені доводи потерпілої, обвинувачений ОСОБА_7 не спростував.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу Мацоли необгрунтованою.
Рішення суду про часткове задоволення цивільних позовів постановлено з урахуванням вимог ст. 1167 Цивільного Кодексу України, узгоджується з принципом розумності та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілих за наслідками отриманих ними травм. Підстав для скасування вироку в цій частині чи його зміни в сторону зменшення розміру стягнень, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України,апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 9 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: