Ухвала
іменем україни

18 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000835 касаційні скарги засудженого та захисника на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харцизька Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 263 КК на строк три роки; за ч. 2 ст. 262 КК на строк п`ять років; за ч. 1 ст. 258-1 КК на строк вісім років без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.
Із 14 квітня 2014 року на підставі Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Донецької області триває антитерористична операція, спрямована на припинення діяльності терористичної організації «Донецька Народна Республіка» (далі «ДНР»).

На початку квітня 2014 року в м. Донецьку, а також в окремих районах та населених пунктах Донецької області невстановленими особами створено стійке ієрархічне об`єднання терористичну організацію «ДНР».

Учасники терористичної організації «ДНР» на території України займаються вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, їх викраденням, захопленням адміністративних будівель органів державної влади, місцевого самоврядування, скоєнням розбійних нападів на окремих осіб, заволодінням майном та грошима підприємств, установ, організацій, а також вчиненням інших тяжких та особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в державі.

Основною метою діяльності вказаної терористичної організації є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території та державного кордону України шляхом створення незаконного державного утворення «ДНР».

Указана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію, єдиноначальність, підпорядкованість та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також має розподіл функцій між її учасниками, на яких покладено відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.

Зазначене свідчить про те, що відповідно до ст. 1 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» «ДНР» є терористичною організацією, що здійснює цілеспрямовану суспільно небезпечну діяльність.
У травні 2014 року (більш точної дати встановити не вдалося) озброєні вогнепальною зброєю представники терористичної організації «ДНР» з метою реалізації своїх злочинних ідей, спрямованих на захоплення державної влади в Україні, дестабілізації суспільно-політичної ситуації в державі, зміни державного кордону та державної влади України шляхом незаконного встановлення на території м. Дебальцевого Донецької області своєї влади та привернення уваги громадськості до своїх політичних поглядів, організували блокпости у місті, зокрема на перехресті вул. Красноармійської та 755-го кілометра автодороги Київ-Харків-Довжанський, де здійснювали незаконні огляди транспортних засобів, їх вантажу та перевірку документів громадян.

ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, обіймаючи посаду заступника начальника Дебальцевського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, маючи спеціальне звання підполковника міліції, здійснюючи функції представника влади, відповідно до статетй 2, 11 Закону України «Про міліцію» був зобов`язаний запобігати і припиняти правопорушення, забезпечувати особисту безпеку громадян, захищати їх права, свободи й законні інтереси, маючи право застосовувати примусові заходи, висувати вимоги і приймати рішення, обов`язкові для виконання, а також згідно з Присягою працівника органів внутрішніх справ України був зобов`язаний мужньо й рішуче, не шкодуючи своїх сил та життя, боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій та громадський порядок.

Однак у травні 2014 року ОСОБА_7 усупереч вищевказаним вимогам, перебуваючи на території м. Дебальцевого, діючи умисно та всупереч інтересам служби, усвідомлюючи факт злочинної діяльності терористичної організації «ДНР», застосовування її учасниками зброї, вчинення ними терористичних актів, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, убивств, вибухів, підпалів та інших дій, направлених на створення небезпеки для життя й здоров`я людей, завдання значної майнової шкоди та інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації збройного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також збройного опору й перешкоджання виконанню службових обов`язків працівниками правоохоронних органів України та військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, надав учасникам зазначеної терористичної організації, невстановленим у ході досудового розслідування, свою згоду на вступ та участь у зазначеній організації з можливістю використовувати себе згідно з її планами.

Будучи членом терористичної організації «ДНР», діючи умисно з мотивів невизнання законності й легітимності органів державної влади України, зневажливого ставлення до них, чітко усвідомлюючи факти злочинної діяльності цієї терористичної організації на території України, переслідуючи та підтримуючи мету вчинення терористичних злочинів, ОСОБА_7 відповідно до відведеної йому ролі у плані спільних злочинних дій та функцій, покладених на нього у період травнячервня 2014 року, будучи озброєним автоматичною вогнепальною зброєю, вдягнений в одяг з розпізнавальними знаками терористичної організації «ДНР» (чорно-помаранчевими «георгіївськими стрічками»), перебував на блокпості, збудованому учасниками зазначеної терористичної організації, невстановленими в ході досудового розслідування, на перехресті вул. Красноармійської та 755-го кілометра автодороги Київ-Харків-Довжанський, де спільно з іншими невстановленими учасниками цієї організації здійснював чергування і проводив незаконні огляди транспортних засобів, їх вантажу та перевірку документів громадян.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 створював умови для діяльності терористичної організації «ДНР» і сприяв установленню на території м. Дебальцевого її влади та досягненню її злочинних цілей, тим самим запевнюючи місцеве населення у легітимності злочинної діяльності та влади цієї терористичної організації, законності й правомірності дій її членів, одночасно пропагуючи таким чином ідеологію тероризму, викликаючи страх у місцевого населення й представників органів місцевої влади та самоврядування щодо розправи над ними у разі опору існуючому терористичному режиму. Тим самим ОСОБА_7 узяв активну участь у діяльності терористичній організації «ДНР».

Крім того, він же, будучи призначеним на вищевказану посаду, 12 квітня 2014 року у денний час (більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в адміністративній будівлі відділу міліції на вул. Радянській, 37, за усною вказівкою начальника відділу ОСОБА_8 отримав табельну вогнепальну зброю та боєприпаси Дебальцевського MB ГУ МВС України в Донецькій області для подальшого схову з метою запобігання їх можливому захопленню учасниками терористичної організації «ДНР» з урахуванням дестабілізованої суспільно-політичної ситуації в державі та регіоні.

Отримавши таким чином з огляду на своє службове становище право оперативного управління вищезазначеним озброєнням, ОСОБА_7 сховав його за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 (до 11 грудня 2014 року м. Єнакієве) Донецька область.

24 вересня 2014 року в денний час (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) на вимогу представників МВС України ОСОБА_7 повернув частину раніше вивезеної та схованої табельної вогнепальної зброї, а також боєприпасів Дебальцевського MB ГУ МВС України в Донецькій області, які зберігалися за місцем його помешкання.
При поверненні вказаного озброєння ОСОБА_7 , будучи службовою особою, умисно з метою незаконного заволодіння бойовими припасами шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, використовуючи свої службові повноваження всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що при вивезенні та схові цього озброєння жодні акти або інші документи не складались, у тому числі щодо їх кількості, у зв`язку з чим він мав можливість приховати і не повернути певну кількість зброї чи боєприпасів, незаконно обернути їх на свою користь, усвідомлюючи протиправність своїх дій, знаходячись за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, вирішив приховати й не повертати пістолетних патронів калібру 9x18 мм центрального займання промислового виробництва, призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї калібру 9x18 мм центрального бою (до пістолетів Макарова (ПМ), автоматичних пістолетів Стєчкіна (АПС), Форт-12 (СРСР), «Тип 59» (КНР), «Модель 82» (Чехословаччина), «ПММ» (Росія), «ІЖ-71» (Росія), «Бердиш» ОЦ-27 (Росія), «ПБ» («6П9») (СРСР), «АПБ» (СРСР), «Форт 12» (Україна), «П-64» (Польща), «П-83» (Польща) та ін.) у кількості 750 шт., які згідно з висновком судово-балістичної експертизи від 13 січня 2015 року № 6 є боєприпасами, а утримати для себе. Таким чином, ОСОБА_7 незаконно заволодів цими боєприпасами шляхом зловживання своїм службовим становищем і отримав можливість розпоряджатися ними на власний розсуд.
Також ОСОБА_7 24 вересня 2014 року в денний час (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, зберігав передані йому боєприпаси та зброю без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання до 12.10 год. 30 грудня 2014 року, коли їх було виявлено та вилученно органом досудового розслідування під час обшуку.

В касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень. Скаржник стверджує, що орган досудового розслідування порушив право засудженого на захист, адже деякі слідчі дії проходили без участі захисника. Заначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК не дав вичерпної відповіді на всі доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту, та за відповідним клопотанням всупереч ст. 404 КПК не дослідив доказів. Вважає, що висновки судів у судових рішеннях не відповідають фактичним обставинам справи, адже в них не зазначено, які саме протиправні дії ОСОБА_7 вчинив і в якій формі виражалася його участь у терористичній організації.

Касаційна скарга засудженого аналогічна за змістом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 419 КПК в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції мають зазначатись узагальнені доводи осіб, котрі подали апеляційні скарги, мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, та положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі вищевказаного суду має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 за його апеляційною скаргою та скаргою захисника не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону.

Так, залишаючи без задоволення вказані апеляційні скарги (в яких було висловлено прохання про скасування обвинувального вироку через невинуватість ОСОБА_7 ), апеляційний суд не дав фактично жодної вичерпної відповіді на доводи, викладені у скаргах, а деякі з них взагалі проігнорував.

Суд обмежився загальними висновками за допомогою декількох речень і навів лише обґрунтування ознак терористичної організації. При чому замість ґрунтовного аналізу доказів сторони обвинувачення та захисту переніс у свою ухвалу зміст вироку місцевого суду і зробив висновок про те, що наведеними доказами доведено винуватість ОСОБА_7 . Між тим, докази сторони обвинувачення оспорювались в апеляційних скаргах.

Так, в апеляційніх скаргах зазначалося про необ`єктивність, неправдивість та суперечливість показань свідків обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 стосовно перебування ОСОБА_7 на блокпосту «ДНР» з «георгієвською стрічкою» на одязі, а також про те, що допит свідка з вигаданим прізвищем « ОСОБА_12 » було проведено в судовому засіданні з порушенням вимог ч. 1 ст. 352 КПК, а легалізація цього свідка з порушенням положень Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному процесі», що робить його показання недопустимим доказом.

Крім того, у цих скаргах було наведено доводи про те, що показаннями 20 інших допитаних свідків спростовано показання вищевказаних, а також про те, що розпечатки статей із мережі Інтернет, зроблені слідчим, є недопустимими доказами, оскільки не входять до переліку документів, визначеного у ст. 99 КПК, які є доказами у кримінальному провадженні.

Між тим, жодних суджень стосовно таких доводів ухвала апеляційного суду не містить.

В апеляційних скаргах було оспорено засудження ОСОБА_7 як за ч. 1 ст. 258-3, так і за ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК.

Проте і стосовно апеляційних доводів про безпідставність засудження вказаної особи за двома останніми складами злочинів жодних суджень ухвала апеляційного суду не містить.

Отже, ця ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КК.

За відсутності у судовому рішенні суду апеляційної інстанції підстав, на яких апеляційні скарги визнано необгрунтованими (ч. 2 ст. 419 КПК), суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильність правової оцінки встановлених цими судами обставин (ч. 1 ст. 433 КПК).

Таким чином, на думку колегії суддів, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду за апеляційними скаргами з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому його ухвала на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду належить виконати вказівки касаційного суду, ретельно перевірити усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, дати на них відповідь і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення з дотриманням прав сторін, навівши докладні мотиви його ухвалення.

З урахуванням викладеного касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, адже підстав для скасування вироку місцевого суду на цій стадії кримінального провадження не убачається.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника та засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3