Справа № 175/2847/16-к
Провадження № 1-кп/175/132/16
Ухвала

Іменем України

07 грудня 2016 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000148 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
встановив:
При оголошенні перерви у зв`язку зі зміною обвинувачення до 28 грудня 2016 року, головуючим поставлено на розгляд учасників судового провадження питання доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 26 грудня 2016 року.

Прокурор вважав необхідним продовжити дію цього запобіжного заходу, обґрунтовуючи це наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник просив змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт, вказуючи, що прокурор не надав доказів наявності ризиків, на які посилався.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ще на 60 днів дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд справи з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу цього строку, а наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який є реальним та не зменшився.

При прийнятті такого рішення суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема сформульовану в рішеннях «Летельє проти Франції» та «Лабіта проти Італії», згідно з якими тримання під вартою є виправданим… коли суспільний інтерес, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод…

Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У даному випадку, з урахуванням особи ОСОБА_6 , який більше 2-х років переховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за умисний тяжкий злочин, обставин висунутого йому обвинувачення і суворості покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини за цей злочин, пов`язаний із застосуванням до потерпілої ОСОБА_7 фізичного насильства, - суспільний інтерес переважає над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також суд враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України», відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.331, 369 КПК України, суд -
ухвалив:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, продовжити на час судового розгляду кримінального провадження на 60 днів, тобто до 04 лютого 2017 року.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору, направити начальнику Дніпропетровської УВП № 4 УДПС України в Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1