23.02.2017 Справа № 469/222/17
1-кс/469/45/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2017 року
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_5 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина Грузії, раніше не судимого, офіційно не працює, утриманців не має, одруженого, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,
встановила :
18 лютого 2017 року старший слічий СВ Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 за згодою начальника Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до ОСОБА_5 , мотивованим тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, тобто незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому групою осіб, поєднаному з насиллям, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого або погрозою застосування такого насильства, а саме у тому, що він за попередньою змовою з двома іншими особами приблизно о 15.15 годин 21 січня 2017 року на узбіччі автодороги в напрямку зони відпочинку с.Коблеве Березанського району Миколаївської області інсценували несправність автомобіля біло-сірого кольору невстановленої марки та після того, як потерпілий ОСОБА_8 з наміром намір допомогти ОСОБА_5 та іншим особам зупинив свій автомобіль марки «Тойота Корола», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , заволоділи вказаним автомобілем. При цьому з метою досягнення свого злочинного наміру та подолання опору потерпілого ОСОБА_8 невстановлена особа відкрила праві передні пасажирські двері автомашини та, схопивши потерпілого за праву руку, почала перетягувати його з водійського місця на пасажирське, інший співучасник, відкривши двері водія, почав штовхати потерпілого в плече та наносити удари в область нижніх кінцівок, а ОСОБА_5 , відкривши праві задні двері автомобіля, схопив потерпілого за шию та одночасно з іншими допомагав перетягнути його. У подальшому один з співучасників сів за кермо автомашини, яка використовувалась для інсценування, інший - за кермо автомашини потерпілого та почав рух в бік с.Коблеве. Під час руху автомобіля потерпілий ОСОБА_8 неодноразово намагався звільнитись від тримання, в результаті чого особа, що була за кермом, наказала ОСОБА_5 вбити потерпілого, та він з метою подолання спроб потерпілого наніс потерпілому ОСОБА_8 декілька ударів в область голови. Біля с.Коблеве потерпілому ОСОБА_8 вдалось звільнитися від тримання та під час руху автомашини вистрибнути з неї, а ОСОБА_5 з іншою особою на викраденому автомобілі зникли у невідомому напрямку.
Ризики, зазначені слідчим.
Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який передбачає лише позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, є громадянином Грузії, не має міцних соціальних зв"язків, постійного місця проживання та реєстрації, має закордонний паспорт, безпосередньо після вчинення злочину зник з місця події, тому слідчий посилається на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливості спроб підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.
Крім того, слідчий зазначає про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, так як на даний час не встановлено спосіб та мотив вчинення злочину, транспортний засіб, на якому ОСОБА_5 разом з іншими особами пересувалися під час вчинення злочину, а також місцезнаходження викрадених під час злочину коштів та предметів, до того ж ОСОБА_5 обізнаний про місце вчинення злочину, свою вину не визнає, що, на думку слідчого, свідчить про те, що підозрюваний має намір знищити або сховати речові докази, які мають суттєве значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, сторона обвинувачення вважає, що існують ризики, передбачені п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 добре обізнаний про всіх свідків вчинення ним кримінального правопорушення, їх місце проживання. На думку слідчого, характер та спосіб вчинення підозрюваним вказаного злочину дають підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілого, які дали свідчення, що підтверджують його провину у скоєнні даного кримінального правопорушення.
Також сторона обвинувачення вважає, що є наявними ризики, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він на території Одеської області ніде не працює, джерела його доходів невідомі.
На думку сторони обвинувачення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Позиція учасників кримінального провадження.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на викладені у ньому обставини.
Підозрюваний ОСОБА_5 з клопотанням не погодився, посилаючись на те, що злочину не вчиняв.
Захисник ОСОБА_6 просив у задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на небгрунтованість підозри, яка не підтверджена допустимими доказами, та недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, і можливості застосування більш м"яких запобіжних заходів. Зазначив, що однієї лише тяжкості злочину, у якому підозрюється особа, недостатньо для висновку про існування наміру підозрюваного переховуватися від органів досудового слідства і суду, а відсутність реєстрації та постійного місця проживання особи, як і наявність громадянства іншої країни, не є достатнім доказом існування цього ризику; посилання прокурора на наявність інших ризиків є формальним і не підкріпленим жодними доказами. Також посилався на порушення права підозрюваного на захист.
Потерпілий клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, пояснивши, що упізнає підозрюваного як особу, що була на дорозі, коли його зупинили, а потім тримала його в машині за голову, щоб він не вирвався, та бив по голові.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши письмові матеріали, надані на підтвердження заявленого клопотання, вважаю, що у задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.
Про підозру у вчиненні зазначеного злочину повідомлено, зокрема, ОСОБА_5 (а.с.5, 36).
Правомірність затримання підозрюваного.
16 лютого 2017 року о 23.20 год. старшим слідчим СВ Березанського ВП ОВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 за участю захисника ОСОБА_6 складено протокол затримання ОСОБА_5 в порядку ст.ст.40, 104, 131, 132, 191, 208-211, 213 КПК України з тієї підстави, що безпосередньо після вчинення злочину потерпілий вказав, що саме ця особа вчинила злочин відносно нього, а саме що потерпілий ОСОБА_8 вказує на ОСОБА_5 як на особу, що вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.289 КК України (а.с.32).
Рішення слідчого судді чи суду про дозвіл на затримання особи, постановлене у порядку ст.191 КПК України, зазначеної у протоколі про затримання ОСОБА_5 , відсутнє.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, фактичне затримання відбулось о 20.30 год. у приміщенні Березанського відділення поліції.
Скарг щодо жорстокого поводження не заявлено, тілесні ушкодження підозрюваному, з його слів, не завдавались.
Підозрюваний пояснив, що одразу після проведення обшуку за місцем його проживання, у ході якого нічого не було знайдено, приблизно о 08.30 год. працівники поліції його забрали у зв"язку з підозрою у вчиненні злочину, його було доставлено до Березанського відділення поліції, де він і перебував до моменту складення протоколу про затримання увечері того ж дня.
Пояснення підозрюваного узгоджуються з даними журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Березанського відділення поліції, за якими підозрюваного доставлено до Березанського ВП 16 лютого 2017 року о 13.44 год. (при цьому година доставлення містить виправлення з "12" на "13"), та стороною обвинувачення не спростовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що фактичним часом затримання підозрюваного ОСОБА_5 є 08.30 год. 16 лютого 2017 року.
У зв"язку із встановленням фактичного часу затримання та, у зв"язку з цим, закінчення передбаченого ч.1 ст.211 КПК України строку затримання особи без ухвали слідчого судді, суду на момент розгляду клопотання підозрюваного звільнено з-під варти у залі суду.
Статтею 29 Конституції України гарантоване право людини на свободу та особисту недоторканність, відповідно до якого ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.
Підстави і порядок затримання через підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбачені статтями 207, 208 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 208 Кримінального процесуального кодексу України затримати особи без дозволу слідчого судді чи суду можна лише якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
Таким чином, можливість застосування вказаної норми залежить від часу, що пройшов з моменту вчинення злочину.
Як вбачається з матеріалів клопотання, на момент фактичного затримання о 08.30 год. 16 лютого 2017 року особи чи ознаки, які б вказували на вчинення злочину підозрюваним, були відсутні, а після вчинення злочину пройшов значний час (26 днів).
Впізнання підозрюваного потерпілим за фотознімками (а.с.34) відбулося о 20.21 год. 16 лютого 2017 року, тобто через 12 годин після фактичного затримання.
До того ж, в порушення вимог ч.7 ст.228 КПК України, інші особи, чиї фотознімки містяться у зазначеному протоколі, на вигляд значно молодші за підозрюваного, що свідчить про недопустимість зазначеного протоколу як підстави для затримання ОСОБА_5 .
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право людини на свободу та особисту недоторканність, яке передбачає неможливість позбавлення особи свободи, крім випадків, передбачених цією статтею, та відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, § (с) у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Оцінюючи необхідність затримання підозрюваного, слідчий суддя, відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, зважає на те, що прокурором не доведено як існування на момент фактичного затримання ОСОБА_5 обгрунтованої підозри щодо вчинення ним кримінального правопорушення, так і необхідність застосування до підозрюваного застосованого заходу забезпечення кримінального провадження.
У рішенні у справі «Mattoccia v. Italy» від 25.07.2000 року Європейський суд з прав людини зазначив: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«в» ч.3 ст.6 Конвенції".
Відповідно до змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с.30-31), ОСОБА_5 взагалі не роз"яснено, в зв"язку із вчиненням якого злочину його затримано, у протоколі лише міститься відмітка про впізнання ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_8 як особи, що вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.289 КК України, тобто до моменту повідомлення про підозру о 19.40 год. 17 лютого 2017 року (а.с.37) підозрюваний не був обізнаний про причини його затримання.
На підставі вказаного слідчий суддя приходить до висновку про незаконність затримання ОСОБА_5 .
Наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.
17 лютого 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, тобто незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому групою осіб, поєднаному з насиллям, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого або погрозою застосування такого насильства, за обставин, викладених у клопотанні (а.с.36-37).
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні в справі Фокс, Кепмбел і Хартлі проти Великої Британії від 30.08.1990 року (п.32), "обгрунтована підозра" передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об"єктивного спостерігача в тому, що дана особа могла вчинити злочин, хоча тлумачення поняття "обгрунтованості" залежить від усіх цих обставин.
Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, аналізуючи пояснення потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні про впізнання ним підозрюваного як особи, що вчинила щодо нього злочин; дані протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 22.01.2017 року (а.с.10-13) про викрадення у нього трьома особами, схожими на кавказців, належного йому автомобіля "Тойота Корола", яке відбулось 21 січня 2017 року після 15.00 год. біля с.Коблеве; протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.01.2017 року (а.с.7-8), у якому ОСОБА_12 заявив про відкрите заволодіння із застосуванням фізичного насилля та погрозами розправою трьома невідомими особами "кавказьської національності" його автомобілем та грошовими коштами в сумі 22 тис.грн., 5 тис.дол.США, 51 тис.російських рублів та 1700 євро; протоколу огляду транспортного засобу від 23.01.2017 року (а.с.14-16), яким оглянуто автомобіль «Тойота Корола», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_13 (а.с.17), яка повідомила про перебування автомобіля синього кольору на околиці с.Федорівка та описала двох невідомих їй осіб, яких вона бачила в селі 21.01.2017 року близько 16.00 год., слідчий суддя приходить до висновку про те, що на даний час підозра у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, є достатньо обгрунтованою.
Наявні у матеріалах клопотання довідка про проведення радіотехнічного обстеження місця вчинення злочину, доручення на проведення слідчих дій, рапорт працівника кримінальної поліції від 14.02.2017 року, довідки про курс валют та вартість планшета (а.с.18-23) не містять даних щодо обставин, зазначених у клопотанні, а тому слідчим суддею до уваги не беруться, як не береться до уваги й протокол впізнання підозрюваного потерпілим за фотознімками (а.с.34) з підстав, зазначених вище.
Існування ризиків, на які вказує слідчий, прокурор.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, та є іноземним громадянином, а тому, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, є підстави вважати доведеною наявність ризику спроб підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).
Разом з тим, ОСОБА_5 , відповідно до його пояснень, з травня 2016 року постійно та відкрито проживає в Україні за місцем проживання брата по АДРЕСА_2 , є одруженим, заробляє на життя торгівлею, має постійне зареєстроване місце проживання у Грузії (а.с.38), тобто має сталі соціальні зв"язки, а факт зникнення підозрюваного з місця події у даному конкретному випадку стосується об"єктивної сторони складу злочину, а не поведінки підозрюваного після його вчинення.
Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_5 прокурором не доведено.
Інші факти на доведення існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового слідства і суду, як і існування інших зазначених у клопотанні ризиків прокурором не вказано у клопотанні та не доведено у судовому засіданні.
Зокрема, є недоведеним ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого, зважаючи на відсутність даних про конкретних свідків злочину та факти впливу на них і потерпілого з боку підозрюваного, а також на вільне та без остраху надання пояснень потерпілим у ході розгляду клопотання; невстановлення стороною обвинувачення способу, мотиву вчинення злочину, місцезнаходження речових доказів у справі та, особливо, невизнання підозрюваним своєї вини, що є його правом, яке гарантується ст.18 КПК України, за відсутності фактів вчинення підозрюваним дій, спрямованих на знищення чи переховування речових доказів, відсутність офіційних джерел доходу у підозрюваного за відсутності посилань у клопотанні на притягнення його до кримінальної відповідальності призводять до висновку про те, що посилання слідчого про наявність інших зазначених у клопотанні ризиків є необгрунтованими та носять характер припущення.
Можливість застосування більш м"яких запобіжних заходів.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
ОСОБА_5 з травня 2016 року, у тому числі протягом майже місяця з дня вчинення злочину, постійно та відкрито проживає в Україні за місцем проживання брата по АДРЕСА_2 , є одруженим, заробляє на життя торгівлею, має постійне зареєстроване місце проживання у Грузії (а.с.38), тобто має сталі соціальні зв"язки,дані про притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення інших правопорушень, перебування в розшуку, неявку за викликом до слідчого чи прокурора, суду, намагання зникнути, зміну місця проживання тощо відсутні; прокурором у судовому засіданні доведено існування лише одного з ризиків, зазначених у клопотанні про застосування запобіжного заходу, проте, виходячи лише з тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, та з даних про перебування його у громадянстві держави, з якою Україною укладено договори про взаємну допомогу у кримінальних справах, за відсутності фактів, які б свідчили про намагання підозрюваного ухилитися від досудового розслідування чи суду,підстави вважати зазначений ризик визначальним для обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.
У порушення вимог п.7 ч.1 ст.184, п.3 ч.1 ст.194 КПК України, будь-яке обгрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м"яких запобіжних заходів прокурором не наведено у клопотанні та не обгрунтоване й не доведене у судовому засіданні.
Враховуючи викладене вище, приходжу до висновку про недоведеність прокурором можливості застосування до підозрюваного більш суворих запобіжних заходів, аніж особисте зобов"язання.
При цьому слідчий суддя зважає на необхідність поновлення прав підозрюваного, грубо порушених під час незаконного затримання, та вважає застосування найменш тяжкого запобіжного заходу адекватним способом усунення негативних наслідків зазначених порушень.
Тривалість застосування запобіжного заходу.
Тривалість застосування запобіжного заходу прокурором не обгрунтовано у клопотанні та у судовому засіданні, а тому, з урахуванням характеру злочину, слідчий суддя визначає тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов"язання відповідно до строків досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-179,183, 184, 193,194,196,205 КПК України, -
постановила :
У задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Обрати ОСОБА_5 ( ОСОБА_11 ), підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк до 15 квітня 2017 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ( ОСОБА_11 ) на строк до 15 квітня 2017 року такі обов"язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну.
Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Березанського ВП Очаківського ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_9 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення та діє до 15 квітня 2017 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: