АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1049/17 Справа № 195/181/17-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000694, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, ухваленого стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від основного призначеного покарання, призначивши іспитовий строк 2 роки, із застосуванням п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі по 50 000 грн. кожному.

Стягнуто з ПАТ «СК» «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 7 927,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 396,37 грн.

Стягнуто з ПАТ «СК» «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 7 927,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 396,37 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.11.2016 року, близько 18.00 год обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-2093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по проїзджій частині вулиці Шевченка в сел.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, зі сторони автостанції в напрямку вул.Комсомольської.
Під час руху, в момент наближення до домоволодіння по АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, не впевнившись в безпечності виконуваного ним маневру вліво, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в результаті чого на проїзджій частині вулиці відбулося зіткнення передньої лівої частини автомобіля ВАЗ 21093 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , з передньою лівою частиною автомобіля ВАЗ 2106, під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2106 - потерпілий ОСОБА_8 та пасажир цього ж автомобіля потерпіла ОСОБА_9 , яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні, отримали тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`ястроком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Своїми необережними діями обвинувачений ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вказаний вирок є незаконним і підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1 та п.2

ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Зазначив, що відповідно до Закону України від 07.09.2016 № 1492-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який на день ухвалення оскаржуваного вироку набрав чинності, внесено зміни до статті 76 КК України. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Таким чином, суд, при покладенні обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме положення статті, які втратили чинність, та не застосував закон, який підлягає застосуванню - не зазначив обов`язки, які передбачені чинною редакцією статті 76 КК України в частині назви органу, що здійснює нагляд за особою, звільненою від відбування покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції та зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 10 000 грн. кожному потерпілому із зарахуванням переданих 10 000 грн. до вже сплачених сум відшкодування моральної шкоди.

Зазначив, що суд першої інстанції не навів жодного обгрунтування свого висновку, чому саме сума в 50 000 грн. кожному потерпілому є адекватною понесеним ними стражданням та немайновим втратам, обмежившись тезою про те, що «позов підлягає повному задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні». Докази на підтвердження такого висновку суд не наводить, обмежуючись перерахуванням джерел доказів: пояснення свідка та потерпілих.

Вказав, що постійного місця роботи не має, через свій передпенсійний вік знайти роботу в с.Томаківка не може. Єдине джерело його доходів - ведення присадибного господарства. Виплата 100 000 грн. відшкодування моральної шкоді для нього не реальна з фінансового боку та просить зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора про те, що суд, при покладенні обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме положення статті, які втратили чинність, та не застосував закон, який підлягає застосуванню є слушними з огляду на наступне.

Законом України від 07.09.2016 року були внесені зміни до статті 76 КК України в частині назви органу, що наглядає за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, замість кримінально-виконавчої інспекції такий нагляд на день постановлення вироку здійснює уповноважений орган з питань пробації.
Суд першої інстанції при постановленні вироку застосував назву органу нагляду, якого вже за законом не існує, тому вирок підлягає зміні у частині назви органу нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням.
Стосовно апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як вбачається з наведених норм, законодавець залишив на розсуд суду розмір відшкодування моральної шкоди залежно від ступеня вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, його наслідків для потерпілих, а це середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили як фізичний біль, так і душевні страждання потерпілим, в чому саме і полягає моральна шкода відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у вироку навів, хоч і стисло, основні положення принципів відшкодування моральної шкоди, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.296 КК України до покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: