Справа № 183/3853/16
№ 1-кп/183/143/17
В И Р О К
іменем України
15 березня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000855, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тройняки Семенівського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-09.12.2010 року Диканьским районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

-08.08.2012 року Диканьським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк покарання за вироком суду від 09.12.2010 року, до відбуття 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 08.10.2013 року;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 вересня 2014 року № 206(по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду водія електрика відділення бойового управління зентіно-ракетної батареї зентіно-ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

28 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 був направлений на лікування за місцем проживання в смт.Диканьки Полтавської області, де повинен був проходити курс лікування по 14 березня 2015 року, і в той же день повинен був повернутися з амбулаторного лікування до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, 14 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, вчасно не з`явився на військову службу у військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

27 травня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на військову службу військовослужбовця, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, обставини вчиненого кримінального правопорушення ним не оспрювалися, надав показання про те, що дійсно у вересні 2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 28 лютого 2015 року був направлений на лікування за місцем проживання та повинен був повернутися до військової частини НОМЕР_1 14 березня 2015 року. Між тим, з того часу він перебуває на диспансерному обліку у лікаря -пульманолога, тому за станом здоров`я не зміг продовжувати військову службу, тому вчасно не повернувся на службу, у скоєному кається.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин, судом були досліджені матеріали кримінального провадження, а саме матеріали, що підтверджують статус військовослужбовця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на військову службу військовослужбовця, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, тяжкість якого обумовлена особливим періодом, що діє на території України.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше був судимий, не займається суспільно-корисною працею, негативно характеризується за місцем проходження військової служби.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1