Справа № 357/9427/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/718/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 12.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
12 червня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, такого, що не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.03.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.309, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки; 27.11.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого після повного відбуття покарання 08.04.2016 року, -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 26.07.2016 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні за період з 26.07.2016 року до 14.02.2017 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний тримання під вартою в СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Київ та Київській області.

Вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 17.06.2016 року близько 20 годин 10 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №19 по провулку Курсовому в м. Біла Церква, Київської області, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, із метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка відкрито заволодів - зірвав із шиї ОСОБА_10 належні останній золоті вироби, а саме: золотий ланцюжок вагою 3,8 гр., 585 проби, вартістю 4180 гривень, золотий хрестик вагою 1,5 гр., 585 проби, вартістю 1650 гривень та золотий кулон вагою 1,5 гр., 585 проби, вартістю 1650 гривень, загальною вартістю 7 480 гривень. Після чого ОСОБА_7 із місця вчинення злочину зник та вказаними виробами із золота розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 7 480 гривень.

Крім цього, 11.07.2016 року близько 20 годин 20 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №2 по вул. М. Лозовика в м. Біла Церква, Київської області, умисно, повторно, з корисливих мотивів, із метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка відкрито заволодів - зірвав із шиї ОСОБА_11 належні останній золоті вироби, а саме: золотий ланцюжок вагою близько 7 гр., 585 проби, вартістю 7700 гривень, золотий хрестик вагою близько 2 гр., 585 проби, вартістю 2200 гривень та золотий кулон вагою близько 4 гр., 585 проби, вартістю 4400 грн., загальною вартістю 14 300 гривень. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та вказаними виробами із золота розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 14 300 гривень.

Також 13.07.2016 року близько 19 годин 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №99 по вул. Некрасова в м. Біла Церква, Київської області, умисно, із корисливих мотивів, із метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, повторно, відкрито заволодів, шляхом ривка зірвав із шиї ОСОБА_9 належній останній золотий ланцюжок, вагою 23,39 гр., 585 проби, вартістю 25 729 грн. Після чого з місця вчинення злочину зник та вказаний золотий ланцюжок того ж дня за допомогою ОСОБА_12 реалізував до ломбарду «Ломбард-Парус», який розташований по вул. О. Гончаря в м. Біла Церква, за що отримав гроші в сумі 13000 гривень, які в подальшому витратив на власні потреби. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 25 729 гривень.

Своїми умисним діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

Крім, цього 20.07.2016 року близько 19 годин 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №42 по вул. Я. Мудрого в м. Біла Церква, Київської області, діючи повторно, умисно, із корисливих мотивів, із метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, підійшов позаду ОСОБА_13 та передпліччям своєї правої руки стиснув шию останньої, таким чином застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_13 , та відкрито заволодів зірвав належний останній золотий ланцюжок, що знаходився на її шиї, вагою 10,9 гр., 585 проби, вартістю 11 990 грн. Після чого з місця вчинення злочину ОСОБА_7 зник та вказані золотий виріб того ж дня за допомогою ОСОБА_14 він реалізував до ломбарду «Ломбард-Найкращий», який розташований по вул. Леваневського в м. Біла Церква, за що отримав гроші в сумі 6000 гривень, які в подальшому витратив на власні потреби, чим спричинив ОСОБА_13 матеріального збитку на суму 11 990 гривень.

ОСОБА_7 своїми умисним діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскаржуваний вирок вважає таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі засудженого. Просить застосувати до нього положення ст.69 КК України та призначити більш м`яке покарання у виді 4 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що при винесенні вироку та обранні покарання судом першої інстанції не взято до уваги, що він має незадовільний стан здоров`я, на його утримання перебуває матір-пенсіонерка.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та вважали вирок суду правильним, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, судом першої інстанції виявлено не було.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , міськрайонний суд врахував те, що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, за місцем проживання характеризується посередньо, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до абз.1 п.8 постави Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Зважаючи на відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , кількість епізодів злочинної діяльності, особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, за місцем проживання характеризується посередньо, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.69 КК України є такими, що не ґрунтуються на законі.

Оскільки доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :
Судді: