Код суду 233 Справа № 233/5467/16-к
Вирок
Іменем України
10 травня 2017 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Соледар Артемівського району Донецької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працює, працездатний, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проходив військову службу на посаді номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , судимого 29 грудня 2014 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, штраф станом на час розгляду справи сплачено у повному обсязі,
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
05 серпня 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізанійну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_6 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв*язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 226 від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_6 був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації) згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 127,128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, сумлінно вивчати військову справу, засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойової славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
26 вересня 2016 року солдат ОСОБА_6 діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, будучи військовослужбовцем під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов*язків військової служби без дозволу командування вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта В НОМЕР_2 , розташованої в АДРЕСА_2 та до 08 жовтня 2016 року проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_3 , не пов*язуючи його із проходженням військової служби, без поважних причин свої службові обов*язки не виконував, заходів щодо повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що проходив військову службу за мобілізацією в якості номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . У зв*язку з тим, що у військовій частині склались неприязні стосунки між ним та іншими військовослужбовцями, 26 вересня 2016 року він самовільно, без узгодження своїх дій із командуванням залишив військову частину та до 08 жовтня 2016 року знаходився в квартирі АДРЕСА_4 , де час проводив на власний розсуд, вживаючи спиртні напої. Поважних причин невиконання військових обов*язків не має.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з військового квитка (а.к.п.47-49), обліково-послужної картки (а.к.п.44), витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09 жовтня 2015 року № 226 (а.к.п.45) ОСОБА_6 було призвано на військову службу під час мобілізації 05 серпня 2015 року та з 09 жовтня 2015 року призначено на посаду навідника кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до акту проведення службового розслідування, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 10 жовтня 2016 року (а.к.п.40-42) та наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 26 вересня 2016 року (а.к.п.38), від 10 жовтня 2016 року № 1010 (а.к.п.39) встановлено самовільне залишення 26 вересня 2016 року ОСОБА_6 військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 26 вересня 2016 року № 238 ОСОБА_6 вважається таким, що самовільно залишив військову частину у зв*язку з чим йому призупинено виплату грошового забезпечення (а.к.п.46).
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 мала місце в період часу з 26 вересня 2016 року до 08 жовтня 2016 року ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні ОСОБА_6 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, обставину, що пом*якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Оскільки ОСОБА_6 станом на теперішній час в повному обсязі сплатив штраф, призначений вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року, підстави для застосування положень ст.71 КК України при призначенні обвинуваченому покарання відсутні.
Приймаючи до уваги обставину, що пом*якшує покарання та особу обвинуваченого, матеріали досудової доповіді, дослідженої судом (а.к.п.64-65), з урахуванням критичного ставлення ОСОБА_6 до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_6 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя