АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №613/1621/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1219/17 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.289 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/790/1219/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, з базовою загально-середньою освітою, не одруженого, маючого малолітню дитину, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.07.2010 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.297 КК України на 3 роки обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

-30.11.2011 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.187, ст.ст.71, 72 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, 20.11.2013 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова на підставі ст.82 КК України, не відбуту частину покарання за попереднім вироком у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць 16 днів змінено менш суворим у вигляді обмеження волі на той самий строк;

-25.06.2014 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.1 ст.390, ст.ст.71, 72 КК України на 1 рік позбавлення волі, 10.10.2014 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області було переглянуто попередній вирок та призначено остаточне покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі, -

засуджено за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 2000 грн., на відшкодування моральної шкоди.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Як установив суд, 23 жовтня 2016 року близько 03 год., знаходячись поблизу під`їзду №2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів скутером марки «Suzuki HI-UP AF50 Hyper», вартістю 6621 грн., який належить ОСОБА_8 , залишивши місце події разом із викраденим скутером та почав використовувати його у власних цілях, відкотивши за кермо до вул.Дружби м.Богодухова Харківської області, де залишив його в чагарниках поблизу домоволодіння №34, з метою подальшого використання.
Того ж дня, близько 15 год., ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, повернувся за вказаним скутером та шляхом замикання дротів замка запалення запустив двигун, та здійснив поїздку до домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 потім повернувся та сховав його в чагарниках поблизу домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 де в подальшому скутер був виявлений та вилучений працівниками поліції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, просить звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Зазначив, що суд не взяв до уваги всіх пом`якшуючих покарання обставин: його щире каяття у вчиненому, сприяння органам слідства розкриттю злочину, за час перебування під домашнім арештом жодного разу не порушував його режиму, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину та матір - пенсіонерку, яка потребує його допомоги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За положеннями ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.

При цьому враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, трудовою діяльністю не займається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно та пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння розкриттю злочину, у зв`язку з чим призначив йому покарання, передбачене в санкції ч.2 ст.289 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, і менше ніж за рік після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин, завдану злочином шкоду потерпілому не відшкодував, а також обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини справи,дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства без застосування положень ст.75 КК України, належним чином мотивувавши цей висновок у вироку.

Твердження у скарзі обвинуваченого про наявність у нього пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, є безпідставними.
Згідно роз`яснень, які містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що хоча обвинувачений і визнав свою провину, однак на протязі більше восьми місяців з моменту вчинення злочину до теперішнього часу він ніяких заходів для усунення спричиненої ним матеріальної шкоди не вжив, що свідчить про небажання ОСОБА_7 виправити ситуацію, яку він створив своїми неправомірними діями.
Що стосується твердження обвинуваченого про наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, матері - пенсіонерки, яка потребує його допомоги, то це само по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є підставою для застосування положень ст.75 КК України чи іншим чином пом`якшення призначеного покарання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання є справедливим і підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: