У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7 і ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 08 червня 2017 року заяву адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року скасовано ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 лютого 2017 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про стягнення з Державної казначейської служби на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн, завданої незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду та залишено заяву без розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року представнику ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_9 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Адвокат ОСОБА_9 подав до Верховного Суду України заяву, в якій порушує питання про перегляд ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року. Стверджує, що заява ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, відповідно до Закону України № 266/94 - ВР від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94 - ВР) не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, як про це зазначив у своєму рішенні апеляційний суд і з яким безпідставно погодився суд касаційної інстанції. Зазначає, що відповідно до висновку, наведеному в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (справа № 6-2089цс15), цей суд погодився з висновком суду касаційної інстанції про необхідність закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у зв'язку з тим, що відповідно до Закону № 266/94 - ВР, встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність або органів досудового розслідування, віднесено до компетенції саме цих органів, а не суду.

Вказує, що відповідно до статті 360-7 ЦПК висновок щодо застосування норм права, викладений в зазначеній постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких самих норм права. Просить скасувати наведені ухвали апеляційного та касаційного судів, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підтвердження цих доводів адвокат ОСОБА_9 додав до заяви копію постанови Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Статтею 444 КПК встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Статтею 445 КПК встановлено, що підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до вимог статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються, зокрема, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 цього Кодексу.

У заяві адвоката ОСОБА_5 не зазначено, з яких саме підстав, передбачених частиною першою статті 445 КПК її подано. Заява також не містить обґрунтування жодної з перелічених підстав для перегляду судового рішення Верховним Судом України.

Нормою частини першої статті 446 КПК передбачено, що особи, визначені у статті 425 цього Кодексу, мають право подати заяву про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, після його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 446 КПК не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі.

Як убачається зі змісту рішення касаційного суду від 24 квітня 2017 року, про перегляд якого порушено питання в заяві, суд касаційної інстанції відмовляючи у відкритті касаційного провадження зазначив, що касаційну скаргу подано на рішення, яке не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, оскільки з копії ухвали апеляційного суду від 15 березня 2017 року вбачалося, що заява ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, залишена без розгляду через те, що повинна розглядатися судом іншої юрисдикції.

Тобто зазначена ухвала постановлена не за наслідками перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному провадженні.

Крім того, вказана ухвала суду касаційної інстанції не перешкоджає провадженню у справі, а будь-яке втручання в його перебіг не відповідає вимогам закону.

Таким чином, оскаржувана адвокатом Семеновим Є.О. ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року не може бути предметом перегляду Верховним Судом України.

Також, суперечить положенням статей 445, 455 і 458 КПК посилання заявника на постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, як на підтвердження підстави для перегляду оскарженої ухвали касаційного суду в кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями зазначених статей КПК, обов'язковим є висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК, тобто висновок щодо застосування норм права, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та кримінальним процесуальним законом - для всіх суб'єктів правозастосування, які застосовують відповідну норму права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що заява адвоката ОСОБА_5 є необґрунтованою і не вбачає підстав для відкриття провадження.

Керуючись статтями 444, 446, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити адвокату ОСОБА_9 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6