АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/8303/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/297/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадженняза апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,
за участю: прокурорів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8

ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в частині їх виправдання скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, не відповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду й направити кримінальне провадженням до суду першої інстанції на новий розгляд.
В обґрунтування доводів скарги прокурор вказує на те, що суд, дійшов передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, не спростувавши доводи обвинувачення щодо доведеності їх вини у вчиненні цих злочинів. Так, на думку прокурора, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони обвинувачення щодо допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 й огляду відеозапису з допитом потерпілого ОСОБА_14 . Також суд не надав належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності й, взявши до уваги тільки показання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_14 , безпідставно, без зазначення мотивів їх неврахування, відкинув як докази вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , досліджені письмові докази. Також прокурор вказав, що висновок суду в частині дослідження показань свідка ОСОБА_16 не відповідає аудіозапису судового засідання, а висновки суду щодо дослідженого протоколу затримання ОСОБА_7 від 28 травня 2015 року, під час якого у останнього вилучено належні потерпілому ОСОБА_14 речі, у вироку взагалі відсутній. Окрім того, прокурор зазначає, що суд, встановивши, що потерпілий ОСОБА_14 під час судового розгляду змінив свої показання та на досудовому слідстві обмовив обвинувачених, не прийняв рішення щодо потерпілого в порядку ст. 214 КПК України.

Разом з цим, прокурор акцентував увагу суду апеляційної інстанції на тому, що в матеріалах провадження відсутній технічний запис фіксації судового засідання від 25 серпня 2015 року, що є безумовною підставою для скасування вироку.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора, просить ухвалений щодо нього вирок залишити без змін.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року, визнано винуватими та призначено покарання:
- ОСОБА_6 - за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- ОСОБА_7 - за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 289 КК України, та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, - 12411,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - 10000,00 грн., а всього, - 22411,00 грн., а також на користь держави витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз на загальну суму 2347,20 грн.

Цим вироком вирішено долю речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 11 липня 2013 року, приблизно о 16:00 годині, діючи повторно, реалізуючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, умисно, з корисних мотивів, скориставшись відсутністю володаря домоволодіння, свідків та очевидців, проник у домоволодіння АДРЕСА_5 та таємно викрав плазмовий телевізор марки «Шарп», вартістю 3900,00 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_18 .
Також, ОСОБА_7 за попередньою змовою з раніше знайомим ОСОБА_19 , 30 липня 2013 року, в період часу з 13:00 години по 15:00 годину, діючи повторно, реалізуючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, з проникненням до домоволодіння АДРЕСА_6 , таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_17 майно на загальну суму 1000,00 грн.
20 серпня 2013 року, приблизно о 13:15 годині, ОСОБА_20 , діючи повторно, проходячи біля будинку №32 по вул. Орджонікідзе в м. Кривому Розі, зустрів раніше незнайому йому ОСОБА_21 , яка рухалась назустріч. Після чого, реалізуючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, шляхом ривку, відкрито викрав, зірвавши з шиї ОСОБА_21 її ланцюжок з підвіскою у вигляді хрестика, загальною вартістю 4000,00 грн.
Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ставиться за провину те, що ОСОБА_22 , діючи повторно, 26 травня 2015 року, приблизно о 18:00 годині, знаходячись біля будинку №1 по вулиці Веселопільській в м. Кривому Розі, разом з раніше знайомим йому ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем «ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився біля вказаного будинку й перебував у користуванні потерпілого ОСОБА_23 , підійшли до останнього та застосували насильство, яке виразилося в нанесенні ОСОБА_24 двох ударів у голову потерпілому, чим заподіяв йому фізичний біль та тілесні ушкодження, а ОСОБА_25 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, а саме погрожуючи невстановленим слідством предметом, який потерпілий сприймав як пістолет, подавили волю ОСОБА_23 до супротиву. Після чого, ОСОБА_25 та ОСОБА_22 , діючи спільно за попередньою змовою, продовжуючи втілювати свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, маючи реальну можливість розпорядитись даним автомобілем, переїхали на ньому під керуванням ОСОБА_26 до будинку №31 по пр. Південний в м. Кривому Розі, тим самим незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом та завдали потерпілому матеріального збитку на суму 77547,00 грн.

За цих обставин, органом досудового розслідування дії ОСОБА_26 та ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

Також органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ставиться за провину те, що 26 травня 2015 року, приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою незаконного викрадення ОСОБА_14 , та позбавлення його волі, на автомобілі, який досудовим розслідуванням не встановлений, прибули до будинку АДРЕСА_7 , де в цей час знаходився потерпілий. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_22 та ОСОБА_8 застосували до ОСОБА_23 насильство, яке виразилося в нанесенні ОСОБА_24 двох ударів у голову потерпілому, чим заподіяв останньому фізичний біль та тілесні ушкодження, а ОСОБА_25 , погрожуючи невстановленим слідством предметом, який потерпілий сприймав як пістолет, проти волі ОСОБА_23 посадили його до салону автомобіля «ВАЗ 21099», чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , при цьому зв`язали йому ноги ременем та наділи на його руки пластиковий хомут білого кольору, чим незаконно позбавили його волі. Після чого, ОСОБА_22 , та ОСОБА_8 продовжуючи втілювати свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, при цьому усвідомлюючи незаконність своїх дій, що ними вчинюються, на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_26 проти волі потерпілого ОСОБА_23 перевезли його в заздалегідь підготовлену квартиру АДРЕСА_8 , де проти його волі незаконно утримували до 23:00 години 27 травня 2015 року.

За цих обставин, органом досудового розслідування дії ОСОБА_26 та ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Виправдовуючи ОСОБА_26 та ОСОБА_8 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд виходив з недоведеності вчинення ними злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки, на думку суду, пред`явлене обвинувачення будується на показаннях потерпілого ОСОБА_14 , який в судовому засіданні надав показання, що виправдовують обвинувачених, відмовившись від показань, наданих на стадії досудового розслідування, тоді, як інших доказів, які доводять винуватість обвинувачених у вчиненні цих злочинів, стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано, та наявними в матеріалах провадження доказами їх винуватість не підтверджується.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурори, кожен окремо, підтримали подану апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та наполягали на її задоволенні.

Обвинувачені ОСОБА_22 та ОСОБА_8 , їх захисник ОСОБА_11 заперечували проти апеляційної скарги прокурора та наполягали на залишенні вироку без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Проте, під час розгляду провадження цих вимог судом першої інстанції не дотримано.

Разом з тим доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу як такі, що знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Так, ухвалою суду апеляційної інстанції від 30 вересня 2014 року скасовано вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України й справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.п. 247-251 том 3).

Однак, під час нового розгляду у цьому провадженні судом першої інстанції не було враховано висновки й мотиви, з яких скасовано попередній вирок й які є обов`язковими для нього, зокрема стосовно проведення судом підготовчого судового засідання у відповідності до вимог ст. 314 КПК України та процесуального реагування на заяву обвинуваченого ОСОБА_6 щодо факту фізичного та морального тиску на нього з боку працівників міліції під час проведення досудового розслідування.

З матеріалів провадження вбачається, що під час нового судового розгляду у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підготовче судове засідання, призначене на 10 листопада 2014 року, судом не проведено, а розгляд об`єднаного кримінального провадження по суті здійснено судом 09 грудня 2015 року без підготовчих дій, передбачених ст. ст. 343, 345 КПК України, а саме: не повідомлено про повне фіксування судового розгляду та його умови й не з`ясовано чи розуміють учасники судового провадження свої права та обов`язки (а.п. 25 том 7, 170а-171а том 8), що призвело до порушення права обвинувачених на захист.

Окрім того, з метою перевірки заяв обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо застосування до них працівниками міліції незаконних методів проведення досудового слідства судом постановлено ухвалу від 13 січня 2015 року, якою доручено прокуратурі Дніпропетровської області провести таку перевірку (а.п. 65 том 7) та ця ухвала належним чином виконана не була.

Разом з тим, за відсутності доказів, які підтверджують факт проведення в установленому законом порядку такої перевірки, суд, в порушення ч. 3 ст. 415 КПК України, дійшов передчасного висновку про спростування доводів обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стосовно застосування до них недозволених методів досудового розслідування, наслідком яких стало визнання останніми своєї провини в інкримінованих злочинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що допущені судом порушення кримінального процесуального закону є істотними, які вплинули на законність ухваленого вироку, у зв`язку з чим висновки суду про визнання винуватими ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а ухвалений щодо них вирок в цій частині не може визнаватися законним та обґрунтованим.
Слушними, на думку колегії суддів, є й доводи апеляційної скарги прокурора про допущення судом неповноти судового розгляду при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині визнання їх невинуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 289 КК України.

Так, згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Вимоги до змісту вироку наведені в ст. 374 КПК України, у відповідності до пункту 1 частини 3 якої, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Як зазначено в ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд, дійшовши висновку про визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виправданими за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, поклав в його основу пояснення обвинувачених, які вину в цій частині не визнали та потерпілого ОСОБА_14 , який під час судового розгляду надав показання, що виправдовують обвинувачених, та послався на те, що наявні в матеріалах цього провадження інші докази винуватість обвинувачених не підтверджують.

Разом з тим, суд, детально навівши в мотивувальній частині вироку інші докази обвинувачення, а саме: показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також зміст письмових доказів, в порушення ст. 94 КПК України, не піддав ці докази конкретному і категоричному аналізу й оцінці, як окремо, так і в порівнянні з іншими доказами на суперечливість чи узгодженість, з викладенням своїх міркувань з приводу прийняття цих доказів до уваги чи їх не врахування, не обґрунтував своїх висновків про те, які саме обставини ці докази підтверджують, а які спростовують, що перешкодило сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини кримінального провадження.

Окрім цього, в порушення ст. 23 КПК України, суд безпосередньо не дослідив показань свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , поясненнями яких сторона обвинувачення обґрунтувала обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, й на допиті яких неодноразово наполягав прокурор в судових засіданнях та не вжив всіх заходів для їх подальшого виклику.
З вищевикладеного слідує, що суд, здійснюючи розгляд кримінального провадження, не створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, чим порушив загальні засади кримінального провадження змагальність сторін та свободу в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що допущені судом порушення кримінального процесуального закону є істотними, які вплинули на законність ухваленого вироку, у зв`язку з чим висновки суду про виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, не відповідають фактичним обставинам цього провадження, тому ухвалений вирок в цій частині не може визнаватися законним та обґрунтованим.
Також, згідно з ч. 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійсненний судом, у порядку передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим та, в силу ч. 6 ст. 107 КПК України, незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих в наслідок її вчинення результатів.

Зі змісту ст. 108 КПК України слідує, що ведення журналу судового засідання під час його проведення є обов`язковим.

З журналу судового засідання від 29 жовтня 2014 року та технічного запису його фіксації вбачається, що розгляд підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкладено на 10 листопада 2014 року (а.п. 22 том 7).

Однак, журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано процесуальні дії, проведені судом на стадії підготовчого провадження у кримінальну провадженні 10 листопада 2014 року відсутні, тоді як з ухвали слідує, що підготовче судове засідання проведено та провадження призначено до розгляду (а.п. 35 том 7).

Також, з журналів судових засідань від 25 серпня 2015 року та 29 вересня 2015 року вбачається, що в ці дні здійснювався розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України у підготовчому судовому засіданні, за наслідками проведення якого судом постановлено ухвалу 25 серпня 2015 року - про продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також ухвалу від 29 вересня 2015 року - про передачу цього провадження судді ОСОБА_1 для об`єднання кримінальних проваджень (35-3637-38, 50-51, 52 том 6). Разом з тим, технічний запис цих судових засідань в матеріалах провадження відсутній.

Окрім того, відповідно до журналу судового засідання від 21 грудня 2016 року, цього дня проводився судовий розгляд об`єднаного кримінального провадження, під час якого були досліджені письмові матеріали провадження, допитані обвинувачені та прийнято рішення про закінчення судового слідства та перехід до судових дебатів (а.п. 60-62 том 8).

Проте, технічний запис судового засідання від 21 грудня 2016 року в матеріалах провадження відсутній, а на носії інформації технічного запису судових засідань міститься технічний запис судового засідання та журнал судового засідання від 13 грудня 2016 року з фіксацією фактично здійснених процесуальних дій 21 грудня 2016 року, що свідчить про наявність істотних суперечностей не тільки у датах фактичного розгляду провадження а й в проведених судом процесуальних діях (а.п. 58 том 8).

Також, технічний запис судового засідання від 22 грудня 2016 року, який містить виступ прокурора, захисника та обвинувачених у судових дебатах, а також останнє слово обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є неякісним, що унеможливлює його прослуховування та є свіченням відсутності останнього.

З огляду на те, що в матеріалах провадження відсутні журнал судового засідання та технічні носії інформації, на якому зафіксовані вищезазначені судові засідання, що є обов`язковим, й тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії і отриманих внаслідок її вчинення результатів, а надані на запит суду апеляційної інстанції резервні копії технічного запису судових засідань у цьому провадженні є ідентичними долученим до його матеріалів їх оригінальним примірникам (а.п. 120-122 том 8), колегія суддів приходить до висновку, що розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було здійснено судом першої інстанції з порушенням вимог ч. 4 ст. 107, ст. 108 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок - скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді суду необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року задовольнити.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати.

Призначити у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошеннята оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4