Справа № 520/1912/17
Провадження № 1-кп/520/632/17
19.04.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, 19.03.2016 року, приблизно о 21:00 годині, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном шляхом грабежу визначив майно потерпілого ОСОБА_5 об`єктом свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний намір, 19.03.2016 року, приблизно о 21:00 годині, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , розпиваючи алкогольні напої, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті відмови потерпілого ОСОБА_5 передати йому мобільний телефон, наніс останньому удар правою рукою в область обличчя, після чого відкрито викрав належний останньому мобільним телефоном «Nokia C2-06», вартістю з урахуванням зносу 500 гривень, в якому встановлено СІМ карту мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю з урахуванням зносу 10 гривень, та грошовими коштами на рахунку у розмірі 15 гривень, який знаходився у правій кишені штанів потерпілого ОСОБА_5 .
Після заволодіння мобільним телефоном обвинувачений ОСОБА_6 силою вивів потерпілого ОСОБА_5 з підвального приміщення, отримавши змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та пояснив, що він дійсно 19.03.2016 року, знаходячись у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , наніс потерпілому ОСОБА_5 удар правою рукою в область обличчя, після чого відкрито викрав його мобільний телефон «Нокіа», а потім виштовхав з зазначеного приміщення потерпілого. У скоєному він щиро кається, просить суворо його не карати, бо він ВІЛ інфікований, а мобільний телефон, було повернуто потерпілому ОСОБА_5 .
Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина доведена дослідженими судом письмовими матеріалами кримінального провадження, якими підтверджуються показання обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно часу, місця та обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.03.2016 року, згідно якого було прийнято заяву від ОСОБА_7 , за змістом якої він просить прийняти заходи до невідомої особи, яка 19.03.2016 року відрито заволоділа його мобільним телефоном;
- звітом від 13.01.2017 року про визначення ринкової вартості мобільного телефону ТМ «Nokia C2-06», сім картки мобільного оператора «Київстар», яка складає 510 грн.;
- постановою про долучення речових доказів від 03.01.2017 року, з якої вбачається, що
-розпискою потерпілого ОСОБА_5 про отримання на відповідальне збереження мобільного телефону ТМ «Nokia C2-06», сім картки мобільного оператора «Київстар»;
- заявою потерпілого ОСОБА_5 від 22.02.2017 року про слухання справи за його відсутністю. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 у нього немає. Просить суд призначитиобвинуваченому ОСОБА_6 покарання не пов"язане з позбавленням волі;
- матеріалами, характерізуючими особу обвинуваченого ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані у судовому засіданні по справі докази в умовах повної змагальності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття, відсутність матеріальної шкоди, прийняв до уваги думку потерпілого ОСОБА_5 про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не пов"язане з позбавленням волі. Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 хворіє на ВІЛ інфекцію з 2007 року.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, обставини вчинення злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем мешкання характеризується позитивно, фактичну відсутність збитків, стан його здоров`я, що він хворіє на ВІЛ- інфекцію, за станом здоров"я пересувається на милицях, томусуд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливо без ізоляції його від суспільства, тобто доцільне застосувати дію ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.
Процесуальних витрат, згідно зі ст. 124 КПК України, немає.
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370-374 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: п.1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; п.2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Обраний ухвалою Київського районного суду м. Одеси запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати, ОСОБА_6 звільнити з під варти у залі суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання
ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення - з моменту затримання, а саме з 05 січня 2017 року до 19.04.2017 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 за належністю.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1