11-кп/775/112/2017(м)
263/4874/16-к

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 11-кп/775/112/2017(м)
Доповідач: ОСОБА_2 263/4874/16к

іменем У к р а ї н и
31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, маючий середню загальну освіту, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,-
звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч.1 КК України на підставі ст.309 ч.4 КК України. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч.1 КК України на підставі ст. 284 ч.2 п.1 КПК України закрито,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2016 р. ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч.1 КК України при наступних обставинах.
ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 11.06.2016 року приблизно о 17-30 годині, знаходячись на вул. Халтуріна (Променевій), у Центральному районі, м. Маріуполя, переслідуючи мету незаконного придбання, та зберігання наркотичних засобів для особистого вживання, без мети збуту, незаконно придбав у особи, яку під час досудового розслідування не було встановлено, паперовий згорток з речовиною рослинного походження, який разом с документами, помістив до файлу для паперів, та став незаконно зберігати при собі для особистого вживання, без мети збуту. Далі, пересуваючись пішки з вул. Халтуріна (Променевої), на адресу мешкання, та дійшовши до магазину «Орбіта», розташованого по бул. Шевченко в Центральному районі м. Маріуполь, був зупинений працівниками поліції з метою перевірки документів, які посвідчують особистість. В це же день, в період часу з 19-10 год. до 19-40 год., знаходячись біля жилого будинку АДРЕСА_3 , під час проведення огляду місця події за участю двох понятих, працівники поліції виявили та вилучили з файлу для паперу, який ОСОБА_9 викинув на землю, паперовий згорток з речовиною рослинного походження загальною масою 7,99 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 7,35г., який останній зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.
Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В змінах до апеляційної скарги прокурор просив скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд провадження в суді. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд, закриваючи провадження по справі у зв`язку з проходженням курсу лікування ОСОБА_8 від наркотичної залежності, не перевірив чи страждав обвинувачений наркотичною залежністю, чи потребував лікування від неї, чи не мав він наміру у такий спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності, як це рекомендовано в Постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів».
Прокурор послався на те, що ОСОБА_8 навмисно з метою уникнення кримінальної відповідальності звернувся до медичного закладу за лікуванням від наркоманії. Вважає, що обвинувачений зробив це, не переслідуючи мету вилікуватись від наркоманії, якою він не страждає, а з метою у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. оскільки він розпочав лікування 13.06.2016 року, тобто вже після повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду.
В запереченнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого, просив ухвалу Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 13.12.16 р. залишити без зміни, посилаючись на правильність висновків суду стосовно того, що обвинуваченому встановлений діагноз «наркоманія», добровільність лікування, час проходження якого не впливає на правові наслідки, передбачені ст. 309 ч. 4 КК України.
Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти апеляції прокурора, вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріли судового провадження, обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки та дослідження під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , висновки суду у спростування аргументів, наведених обвинуваченням, стосовно неможливості застосування ст. 309 ч. 4 КК України щодо ОСОБА_8 були змістовно та докладно мотивовані в ухвалі суду.
При постановлені рішення суд керувався ст. 309 ч. 4 КК України, якою особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ст. 309 ч.1 КК України.
На думку колегії судів прокурор в апеляційній скарзі не навів переконливих доводів щодо того, що ОСОБА_10 не потребував лікування від «наркоманії», через те, що такий діагноз не підтверджений належним чином, «вимушено» звернувся у червні 2016 року за лікуванням до нарколога з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Виходячи зі змісту ст.309 ч 4 КК України не передбачено інших варіантів судових рішень при встановленні навіть тільки початку лікування особи, та формально достатньо лише звернення особи до лікувального закладу за допомогою. Ця норма кримінального закону діє за умови, що особа притягається до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України вперше і при відсутності інших обтяжуючих кваліфікуючих ознак. Такі поняття як «добровільність» і «вимушеність» звернення особи за наданням медичної допомоги є сугубо оціночними і не тлумачаться діючими КК та КПК України. Встановлення такого діагнозу як «наркоманія», «синдром залежності від наркотичних речовин» безумовно потребує медичного підтвердження та у більшій частині ґрунтується на суб`єктивних даних отриманих лікарем або лікарською комісією від особи, яка звернулася за медичною допомогою. Проте до обставин, що визначені як обов`язкові для проведення експертизи згідно ст. 242 ч.2 КПК України встановлення певних захворювань, діагнозів, в тому числі і таких як «наркоманія» не віднесено. Крім того, виходячи з диспозиції ст. 309 КК України та загального правового змісту ст. 309 ч. 4 КК України не вбачається який час особа повинна вживати наркотичні засоби, якого рівня наркотична залежність повинна у неї бути для того, щоб вона могла добровільно звернутися за лікуванням до нарколога, що, на думку колегії суддів, зумовлює можливість добровільного звернення особи за лікуванням за своїм суб`єктивним ставленням до цієї проблеми у будь-який час.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора, колегія суддів також вважає, що момент звернення особи до лікувального закладу під час досудового слідства, наявність підозри, обвинувального акта, судовий розгляд кримінального провадження до постановлення судового рішення не являються критерієм оцінки «добровільності» або «вимушеності з метою уникнення від кримінальної відповідальності» звернення до лікувального закладу та початку лікування від наркоманії. Обставини звернення особи за лікуванням від наркоманії оцінюються судом в сукупності з медичними висновками лікарів, іншими даними про особу обвинуваченого, чинниками, які утримують його від подальшої протиправної поведінки, родинними та соціальними факторами, які існують у житті обвинуваченого.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність аналізу судом цих обставин звернення обвинуваченого до лікувального закладу обумовлена рекомендаціями, викладеними в п. 23 Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 28.04.02 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», яких на думку колегії суддів, суд додержався у повному обсязі.
Суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності керувався ст. 1 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними" від 15.02.1995 року якою дано поняття особи, хворої на наркоманію. Нею визнається особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія". Під наркоманією у цьому Законі розуміють психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною.
Відповідно до п.6 «Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами» медичним обстеженням особи, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами, вважається її обстеження в стаціонарних умовах за направленням лікаря-нарколога після проведеного медичного огляду з метою підтвердження (або не підтвердження) встановленого лікарем-наркологом діагнозу "наркоманія" чи "токсикоманія".

На думку колегії суддів суд обґрунтовано поклав в основу прийнятого рішення встановлені в суді обставини, а саме те, що ОСОБА_8 був взятий на профілактичний нагляд в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» у 1998 року, тобто задовго до виникнення обставин, викладених в обвинуваченні.
Виходячи з матеріалів кримінального провадження 13.06.2016 р. ОСОБА_11 був госпіталізований до наркологічного стаціонару MЛ №7, де пройшов повний курс протинаркотичного лікування з 13.06.2016 р по 12.07.2016 р., лікування проходив добровільно. Остаточний діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів, синдром залежності. Пацієнт хворіє на каннабіоідну наркоманію. Добровільно, самостійно пройшов повний курс лікування в наркологічному стаціонарі, де йому встановлено остаточний діагноз. Додаткового підтвердження ЛКК діагнозу після стаціонарного обстеження не потребує.
Наведені обставини хвороби та лікування обвинуваченого, його медичний діагноз - «наркоманія, канабіоїдна залежність», період лікування, застосовані при лікуванні медичні препарати, медичні висновки, підтверджуються письмовими матеріалами справи, на які послався суд в ухвалі, а саме листом ЛКК КЛПУ «Маріупольський наркологічний диспансер м. Маріуполя» від 12.12.2016 року за № 1361/01-15 та листом КЛПУ «Міської психіатричної лікарні № 7 м. Маріуполя» від 30.11.2016 року за № 3248 (а/с 27, 30,39). Підстав ставити під сумнів наведені медичні документи прокурор в апеляційній скарзі не наводить та колегія суддів не вбачає.
У підтвердження цих обставин в судовому засіданні в якості свідка був допитаний завідуючий наркологічним відділенням КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» ОСОБА_12 , з пояснень якого виходить, що дійсно ОСОБА_11 з 13.06.2016 р по 12.07.2016 р. знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: наркоманія, був виписаний під нагляд нарколога, за медичною допомогою звернувся з власної ініціативи, що також на думку колегії суддів, підтверджує правильність висновків суду.
З наведених обставин в сукупності вбачається, що обвинувачений добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії, тому колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано застосував положення ст. 309 ч.4 КК України, звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності в порядку ст. 285 ч.1, ст. 286 ч.1,4 КПК України та закрив кримінальне провадження щодо нього.
Апеляційні твердження прокурора, на думку колегії суддів, не спростовують наведених висновків і не містять підстав для скасування ухвали суду.
Керуючись ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2016 року, якою ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч.1 КК України на підставі ст.309 ч.4 КК України - залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Судді: