У Х В А Л А Справа 274/6077/14-к Провадження: 1-кп/0274/25/17

21.02.2017 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ; за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ; прокурора ОСОБА_3 ; захисника ОСОБА_4 ; обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст.186 ч.2 КК України,
в с т а н о в и в:
на розгляді Бердичівського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст. 186 ч. 2 КК України.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 21.12.2016 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою продовжено на два місяці, тобто до 21 лютого 2017 року.
Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 2 місяці, оскільки ризики, які передбачені у ст. 177 КПК України та які враховані при обранні та прожовженні запобіжного заходу, не зменшились. Обвинувачений вчинив тяжкий умисний злочин з корисливих мотивів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. ОСОБА_5 характеризується негативно, раніше судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі та вчинив злочин через 6 місяців після звільнення. У вчиненні злочину не розкаявся, свою вину заперечив, на шлях виправлення не став, тому може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на потерпілого та свідків, місця проживання яких йому відомі. Може вчинити інші злочини, в тому числі із застосуванням насильства та з метою впливу на потерпілого та свідків. ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неявки або несвоєчасної явки до суду. Міцність соціальних зв`язків, яка враховувалась судом при обранні та продовженні запобіжного заходу не змінилась.
Захисник ОСОБА_4 щодо клопотання заперечила та зазначила, що суд не може продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою автоматично, так як рішення суду повинно бути об`єктивним, а тримання під вартою ОСОБА_5 протягом такого тривалого часу (з 17.09.2014 року) не є доцільним. Обвинувачений має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання, до затримання працював неофіційно. Стан здоров`я обвинуваченого є незадовільним. Крім того, під час затримання обвинуваченого та проведення досудового слідства були порушені права ОСОБА_5 . На даний час він оскаржує дії працівників поліції та прокурора. Тому просить відмовити прокурору в продовженні запобіжного заходу - тримання під вартою та змінити його на особисте зобов"язання.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив щодо клопотання прокурора та підтримав позицію захисника. Крім того зазначив, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 178 КПК України. Просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити вказаний запобіжний захід на особисте зобов"язання.
Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та задоволення клопотання захисника та обвинуваченого.
Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду від 18.09.2014 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, мотивуючи тим, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 186 ч.2 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, обвинувачений раніше судимий за умисні злочини, судимість за які не погашена, ступінь соціальних зв"язків не є такою, яка б утримувала його за місцем проживання, що дає підстави вважати, що він може переховуватися від досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки чи несвоєчасної явки для проведення слідчих дій, вчинити кримінальні правопорушення, і застосування більш м"якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання цим ризикам.
Прокурором не доведено продовження існування ризиків. Так, твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , не є достатнім для застосування відносно нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, у справі " Мамедова проти Росії" 0764/05 від 01.06.2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обгрунтовність продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватись від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Крім того, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 передано на розгляд іншому складу суду, у зв`язку із звільненням попереднього головуючого. Обвинувачений ОСОБА_5 перебуває під вартою з 18.09.2014 року, що в межах попереднього ув`язнення, відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України, складає майже строк позбавлення волі, передбачений санкцією статті, за якою останній обвинувачується. Також, обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується по місцю попереднього ув"язнення та місцю проживання (т.2 а.п.26-27 ), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває ( т.2 а.п. 29 ).
За таких обставин суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовлення обвинуваченому дії запобіжного заходу тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника та обвинуваченого про зміну вказаного запобіжного заходу на особисте зобов"язання.
Відповідно до ст. 202 ч. 5 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною 3 ст. 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
На підставі наведеного, керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 331, 369 ч.2, 372 КПК України суд,
п о с т а н о в и в :
відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов"язання.
Зобов"язати ОСОБА_5 прибувати до Бердичівського міськрайонного суду за кожною вимогою.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Головуючий: ОСОБА_1