АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/151/17 Справа № 705/5533/16-к Категорія: ст. 537 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні засіданні в м.Черкаси в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а :
30.09.2009 року Оболонським районним судом м.Києва, ОСОБА_7 , засуджений за статтями 121 ч.1, 121 ч.2, 70, ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі.

Початок строку покарання за даною справою - 16.04.2009 рік.

Кінець строку відбуття покарання 11.10.2017 року.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про умовно-достракове звільнення від подальшого відбування покарання, мотивуючи тим, що він відбуває покарання з 16.04.2009 року і вже відбув ? частини строку покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15.11.2016 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено, з тих мотивів, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали районного суду в зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю, оскільки відповідно до ст.81 КК України є всі підстави його звільнення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора та представника колонії, які заперечили проти апеляційної скарги засудженого, доводи засудженого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що основною, вирішальною ознакою умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 є його виправлення, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З характеристики засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній засуджений за ч.1 ст.121, ч.2 ст.121, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі. Під час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо. Має 6 стягнень накладених правами начальника колонії та правами начальника відділення 5 з яких погашені у встановленому законом порядку. Має 3 заохочення накладені правами начальника. З іншими засудженими не конфліктний, підтримує доброзичливі стосунки із засудженими як негативної так і позитивної спрямованості. Не завжди дотримується правомірних та вічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботу із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує негативно, належні висновки робить не завжди. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Освіта», участь у суспільно-корисному житті відділення та установи не приймає. 16.04.2012 року, 27.04.2012 року комісією установи в переведенні до дільниці соціальної реабілітації відмовлено. 08.11.2013 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні заміни покарання більш м`яким, так як не став на шлях виправлення. 23.04.2015 року відмовлено в умовно-достроковому звільненні, так як не довів свого виправлення; 26.05.2016 року повторно розглянуто клопотання про умовно-дострокове звільнення та відмовлено, так як ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого про те, що судом першої інстанції постановлено не законну та не обґрунтовану ухвалу - є безпідставними, оскільки останній не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Крім того, сумлінна поведінка і ставлення до праці враховується за весь період перебування засудженого у виправно-трудовій установі.

Крім того, у відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Головуючий :

Судді :