Справа № 468/66/17-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА
25.01.2017 року м. Баштанка
ВСТАНОВИВ:
13.12.2016 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаної крадіжки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України.
27.09.2016 року під час проведення огляду у ОСОБА_2 було вилучено автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобільний причеп марки ПГМФ8302, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та викрадена секція металевої огорожі із швелером.
Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що вказані транспортні засоби та майно мають значення речових доказів по справі, в зв`язку з чим 27.09.2016 року слідчим було винесено постанову про визнання речовими доказами вказаного автомобіля, причепу, металевої секції огорожі зі швелером, а також з метою збереження вказаних речових доказів на них необхідно накласти арешт.
Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.
Згідно з клопотанням слідчий просить накласти арешт, серед іншого, на автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобільний причеп марки ПГМФ8302, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які на праві власності згідно з правовстановлюючими документами належать іншими особам, аніж та особа, в якої вони були влучені. Вказане, на думку слідчого, є можливим на тій підставі, що автомобіль та причеп перебували у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 згідно з наданими ним первинними поясненнями.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З матеріалів клопотання вбачається, що автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праві власності належить ОСОБА_3 , а причеп ПГМФ8302, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4 . При цьому, в порушення вимог ст. 171 КПК України клопотання слідчого не містить обов`язкового зазначення конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним вказаним майном. Не може бути доказом на підтвердження користування та розпорядження підозрюваним ОСОБА_2 вказаним майном посилання слідчого на первинні пояснення останнього, оскільки вказані пояснення не можуть вважатися доказами в кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України.
Так, відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Таким чином, аналіз вказаних норм КПК свідчить про те, що показання підозрюваного можуть бути доказами у кримінальному провадженні у випадку їх отримання лише під час проведення допиту у порядку, передбаченому цим кодексом, тобто шляхом проведення слідчих дій. Враховуючи викладене, відповідні пояснення ОСОБА_2 , надані ним слідчому до оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення та проведення відповідного допиту в якості підозрюваного, не можуть бути доказами у кримінальному провадженні.
Крім того, в порушення вимог ст. 171 КПК України клопотання слідчого не містить належного обґрунтування необхідності арешту вище вказаних автомобіля та причепа, виходячи з положень ст. 170 КПК України, зокрема, не клопотання містить фактичних даних про можливість підозрюваним приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.
Також слідчий вказує метою для накладення арешту збереження речових доказів. При цьому, відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак, виходячи з показань підозрюваного ОСОБА_2 вище вказані автомобіль та причеп не використовувалися ним як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, оскільки він здійснив крадіжку металевої секції огорожі та швелеру із кладовища та переніс їх від кладовища, тобто останній довів злочин до кінця та мав можливість розпоряджатися викраденим майном, не використовуючи в якості знаряддя злочину автомобіль та причеп. При цьому, матеріали клопотання не містять жодних фактичних даних щодо того, що автомобіль та причеп використовувалися підозрюваним саме як знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази.
Таким чином, в порушення вищевказаних вимог КПК України клопотання слідчого не містить необхідних достатніх даних про підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також доказів та фактичних даних, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним вказаним майном.
Наведене свідчить, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Наведене є підставою для повернення клопотання прокурору.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -
Роз`яснити, що тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Копію ухвали надіслати до Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області, для усунення недоліків протягом строку, встановленого судом.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: