В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/523/15 (справа № 308/6127/15-к), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000685 від 03.03.2015 року, про обвинувачення, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, Хустського району, села Вишково, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, утриманців не має, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
03 березня 2015 року близько 02 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, через бокову стіну шляхом її часткового пошкодження, проник до приміщення будівлі «Шиномонтаж», що розташоване по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_6 компресор масляний коаксіальний «Forte FL-24».
Відповідно до висновку судового експерта НДЕКЦ при УМВС України № 23/104 від 31.03.2015 залишкова вартість компресора наданого на дослідження, бувшого у використанні, з урахуванням ознак зносу, станом цін на 03.03.2015 становить 1920,10 грн.
Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, визнав повністю, не оспорював фактичних обставин справи та доказів, викладених в обвинувальному акті, а також розмірів заподіяної шкоди.
З урахуванням повного визнання вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України та не оспорювання фактичних обставин справи та розміру заподіяної шкоди, суд зі згоди учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , допитом потерпілого ОСОБА_6 та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що у 2015 році, коли точно не пам`ятає, тільки пам`ятає, що вже було тепло, вночі у АДРЕСА_3 , він відвернув лист жесті на стіні, проник у це приміщення і заснув там, потім прокинувся і потягнув із собою якусь залізну річ, яку у темряві він не бачив, оскільки був без ліхтарика. Залізну річ відніс на 2-3 метри від помешкання. Після чого його було виявлено на місці вчинення злочину працівниками поліції і затримано. Потерпілий приїхав на місце події і впізнав свою річ. Зазначену річ взяв з метою подальшого продажу і хотів витрати ці кошти на придбання продуктів, пива та цигарок для себе.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, безпосереднім свідком вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення він не був, у цей день прибув за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська, 178, після того, як йому подзвонили працівники поліції та зазначили, що затримали крадія, який виніс компресор із приміщення «Шиномонтажу». Коли він прибув на місце, то побачив затриманого ОСОБА_4 , компресор знаходився на відстані близько 7 метрів від приміщення «Шиномонтажу». Зазначене приміщення належить його жінці ОСОБА_7 , проте там він зберігав належні йому речі серед яких був і цей компресор, який він придбав у 2015 році за 2 100,00 грн., він ще був практично новий.

Судом також з метою з`ясування обґрунтованості визнання вини обвинуваченим були досліджені наступні докази, надані прокурором, проти дослідження яких не заперечували сторони: висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України № 23/104 від 31.03.2015; протокол огляду місця події та вилучення від 03.03.2015 року; протокол огляду місця події від 03.03.2015 року.

Як зазначено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Таким чином, суд доходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Закарпатської області, Хустського району, села Вишково, українець, громадянин України, не працюючий, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра не перебуває.

Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2011 року, який набув законної сили 22.02.2011 року, був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України та засуджений до 4 років позбавлення волі, від відбування призначеного покарання у відповідності до ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки. 24.04.2013 року був звільнений судом від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Тобто у відповідності п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України ОСОБА_4 вважається таким, що не має судимостей.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, а також дані про особу обвинуваченого, викладені вище у вироку, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме щирого каяття, та вважає, що для виправлення обвинуваченого достатньо призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, в межах санкції статті.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2015 року у справі № 308/4243/15-к був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, ч. 2 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 263 КК України і йому було призначено покарання:

за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;

за ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців;

за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на два роки.

На підставі ст. 75 КК України було звільнено засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року та 6 (шести) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Зазначений вирок набув законної сили 27.05.2015 року.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2016 року у справі № 308/4243/15-к було звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2015 року у справі №308/4243/15-к у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Проте, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України ОСОБА_4 вважається таким, що не має судимості за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2015 року у справі №308/4243/15-к, суд не вбачає підстави для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю злочинів у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, суд на підставі ст. 75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому слід звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання терміном на 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання терміном на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_6 , що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Речові докази: вилучений під час огляду місця події компресор масляний коаксіальний «Forte FL-24», який під розписку було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - вважати повернутим законному володільцю.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 306,90 гривень (триста шість гривень 90 копійок).
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення прокурору, засудженому та його захиснику, потерпілому.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1