№ 336/926/17
пр. № 1-кс/336/549/2017
УХВАЛА
Іменем України
21 липня 2017 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, який зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , працює заступником голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, неодруженого, раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_3 , про арешт майна ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000190 за підозрою ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, а саме про арешт 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Слідчий в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, вказуючи, що метою накладення арешту на майно є компенсація збитків.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання з підстав, зазначених у ньому.

Захисник та підозрюваний проти задоволення клопотання заперечували, вказуючи, що підстав для застосування арешту майна немає, посилались на необґрунтованість підозри, незаконність проведення експертизи в межах кримінального провадження та недопустимість висновку експертизи в якості доказу у кримінальному провадженні, як проведеного неналежним експертом, який не має відповідної кваліфікації. Також захисник вказував, що цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено, тому підстав забезпечувати відшкодування збитків немає.

При вирішенні клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

14.01.2017 року до ЄРДР внесено відомості про скоєння злочину заступником голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району ОСОБА_5 , який будучи службовою особою та достовірно знаючи про завищення вартості наданих послуг за договором № 65 від 30.05.2016 року шляхом зловживання службовим становищем з корисливих мотивів всупереч інтересам служби допустив розтрату бюджетних коштів в сумі 616429,67 гривень.

30.06.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України за вищевказаних обставин, а саме у тому, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою та достовірно знаючи про завищення вартості наданих послуг за договором № 65 від 30.05.2016 року шляхом зловживання службовим становищем з корисливих мотивів всупереч інтересам служби допустив розтрату бюджетних коштів в сумі 616429,67 гривень, що в 250 та більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 8,9 КПК України до основних з засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчим у кримінальному провадженні є службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Прокурором у кримінальному провадженні є особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Визначення слідчого (слідчих) який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих віднесено ст. 39 КПК України до повноважень керівника органу досудового розслідування.

Статтею 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

До клопотання додано копії постанови начальник СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 09.06.2017 року, якою визначено групу слідчих для здійснення у кримінальному провадженні № 000001890 досудового розслідування злочину, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України.

Відповідно до копії постанови заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 від 14.01.2016 року визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 000001890 за ст. 191 ч. 3 КК України.

Будь-яких документів на підтвердження того, що кримінальне провадження, відкрите за ст. 191 ч. 3 КК України у якийсь законний та визначений КПК України спосіб перетворилось на кримінальне провадження з розслідування злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України до клопотання не надано.

Можливість перекваліфікації діяння особи з 191 ч. 3 КК України на ст. 364 ч. 2 КК України в межах одного кримінального провадження вбачається дуже сумнівною, враховуючи, що ці злочини є абсолютно не тотожними за предметом та об`єктом злочину, суб`єктним складом та об`єктивною стороною.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що доданими до клопотання документами не доведено, що з клопотанням до суду звернулися слідчий та прокурор, які уповноважені на вчинення відповідних дій та прийняття процесуальних рішень в межах вказаного кримінального провадження.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено наявність правових підстав для арешту майна.

Так, частина квартири підозрюваного очевидно не має доказового значення у вказаному кримінальному провадженні, не підлягає спеціальній конфіскації; санкцією статті 364 ч. 2 КК України конфіскація майна в якості виду покарання не передбачена, цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено, будь-яка особа потерпілим у кримінальному провадженні не визнана., яка б була передбачена чинним законодавством в якості такої, стороною обвинувачення не наведено, про існування таких підстав доказів не надано.

Слідчий суддя враховує також і те, що право ініціювати арешт майна з метою відшкодування збитків та забезпечення цивільного позову надане КПК України цивільному позивачеві, якого у цьому кримінальному провадженні немає.

Також на переконання слідчого судді, стороною обвинувачення не підтверджено, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч 2 КК України, є обґрунтованою.

Так, статтею 364 ч. 2 КК України передбачена відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, - якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Натомість у повідомленні про підозру обставини злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 взагалі не відповідають диспозиції статті 364 КК України, оскільки у повідомленні про підозру вказано те, що ОСОБА_5 підозрюється шляхом зловживання службовим становищем допустив розтрату бюджетних коштів.

При цьому не вказано про наявність мети одержання неправомірної вигоди, не вказано чи для себе, чи для іншої особи отримано неправомірну вигоду, в чому саме полягало зловживання службовим становищем, тощо.

За таких обставин підозра у скоєнні злочину не може вважатися обґрунтованою.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості висновку експерта в якості доказу у кримінальному провадженні, слідчим суддею не оцінюються, оскільки оцінка доказів та визначення їх належності та допустимості, не віднесені до повноважень слідчого судді піж час досудового розслідування, а також слідчий суддя був позбавлений вивчити висновок експертизи, враховуючи, що до клопотання зі 142 аркушів висновку експертизи було надано 2.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання не відповідає вимогам КПК України та подано особами, які не підтвердили своїх повноважень як слідчого та прокурора у цьому кримінальному провадженні, клопотання є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст. 170-173, 309, 310 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000190 за підозрою ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1

21.07.17