У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6
суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_9 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5,

у с т а н о в и л а:

адвокат ОСОБА_9 звернулася до Верховного Суду України (далі - Суд) із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Із заяви та доданих до неї документів убачається наступне.

Жовківський районний суд Львівської області вироком від 31 січня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки, без конфіскації майна і без спеціальної конфіскації. На підставі статті 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки і покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 76 КК.

Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 15 травня 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Касаційний суд - колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - ухвалою від 1 жовтня 2015 року касаційну скаргу прокурора задовольнив частково. Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд Львівської області вироком від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив, вирок місцевого суду від 31 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасував. Ухвалив вважати його засудженим за частиною третьою статті 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, без спеціальної конфіскації.

Касаційний суд - колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - ухвалою від 27 жовтня 2016 року вирок апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишив без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника - без задоволення.

Адвокат ОСОБА_9 порушує у заяві питання про допуск справи щодо ОСОБА_5 до провадження Суду. Підставою для перегляду судових рішень вважає неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми статті 75 КК у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

На підтвердження своїх доводів адвокат до заяви долучила копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2012 року, 4 лютого і 4 березня 2014 року, в яких касаційний суд констатував, що, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних та обставини, які пом'якшують і обтяжують покарання, суди мали можливість не лише призначити засудженим покарання із застосуванням положень статті 69 КК, але й на підставі статті 75 КК звільнити їх від відбування покарання з випробуванням. Заявник вважає, що суд касаційної інстанції в ухвалі від 27 жовтня 2016 року, погодившись з рішенням судів нижчестоящих інстанцій про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 положень статті 75 КК, у подібних правовідносинах допустив неоднаковість у застосуванні цієї норми. Просить ухвалу касаційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати і ухвалити нове судове рішення та призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 3 роки, без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації та звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням у відповідності до статті 75 КК.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Судом є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Водночас ця процесуальна норма містить застереження, що із зазначених у ній підстав не переглядаються судові рішення з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Суд раніше висловив правову позицію стосовно підстав та умов, за яких можливий перегляд судового рішення касаційного суду в частині застосування (незастосування) статті 75 КК (справа № 5-48к13). Зокрема, Суд зазначив, що для визначення, чи входить застосування статті 75 КК до вказаних застережень, треба враховувати, що прийняття судом рішення про призначення покарання або звільнення від нього (від відбування покарання) включає такі складові, як: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченого кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

У першому випадку порушення судом нормативно визначених в законі формальних вимог застосування статті 75 КК, зокрема, таких умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, як призначення судом за вчинений злочин основного покарання того виду, який вказаний в частині першій статті 75 КК України, обмеження строку позбавлення волі п'ятьма роками, не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна тощо, в разі порівняння з рішенням, в якому дотримані ці законні вимоги, є підставою для перегляду Судом оспореного рішення, оскільки чітко встановлюється неоднаковість правозастосування однієї і тієї ж норми кримінального закону поза межами призначення покарання в залежності від даних про особу засудженого, і усунення зазначеного порушення відповідає цілям діяльності Суду.

У другому ж випадку прийняття судом рішення про призначення конкретній винній особі покарання, звільнення від нього та від його відбування прямо стосується застереження, визначеного законом та не може бути предметом перегляду.

Зі змісту заяви випливає, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

За таких обставин провадження за заявою адвоката ОСОБА_9 не може бути відкрито за відсутності підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що відмова у допуску справи за цією заявою не перешкоджає повторному зверненню із заявою до Суду за умови дотримання всіх вимог закону щодо предмета перегляду та його повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити адвокату ОСОБА_9 у допуску справи за її заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8