Справа № 139/387/17
Провадження1-кп/152/60/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000116 від 27.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівці Барського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2016 року приблизно о 13 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на території власного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під час раптово виниклої суперечки зі своїм братом ОСОБА_6 , умисно наніс останньому один удар ножем в область спини. Від отриманого удару ОСОБА_6 впав на землю та в подальшому був госпіталізований до Мурованокуриловецької ЛПЛ.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №215/63 від 19.07.2016 року у ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження у вигляді рани правої половини грудної клітини, яка проникає в плевральну порожнину із пневмогемотораксом, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 27.04.2016 року біля 13 години між ним та його братом ОСОБА_6 виникла сварка на побутовому грунті, під час якої він, розлютившись, схопив у руку ніж та наніс ним брату один удар в спину.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_5 , які вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 27 квітня 2016 року приблизно о 13 годині, перебуваючи на території власного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під час раптово виниклої суперечки зі своїм братом ОСОБА_6 , умисно наніс останньому один удар ножем в область спини, заподіявши при цьому тілесне ушкодження у вигляді рани правої половини грудної клітини, що проникає в плевральну порожнину із пневмогемотораксом, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 121 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, який позитивно характеризується по місцю постійного проживання, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, є інвалідом дитинства 11 групи. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_3 не перебуває.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.121 КК України, є тяжким злочином, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Мурованокуриловецьким районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 26.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. На даний час ОСОБА_3 ніде не працює, проживає за рахунок пенсійних виплат по 2 групі інвалідності, не одружений. Обвинувачений на обліку в лікаря - нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, з особами з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує. Обвинувачений визнає свою вину, у скоєнні злочину розкаюється. Факторами, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 злочинів є скоєння злочину умисно. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк або арешту) (а.с. 40 - 41).
З урахуванням усіх обставин справи, особи винного, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є тяжким, репутації винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, його поведінки до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, думки потерпілого ОСОБА_6 , який просив суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорукшень є покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75, 76 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, встановлені у п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
На думку суду, призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Зокрема, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Процесуальні витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373-376 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1