Справа № 487/2328/16-к
Провадження № 1-кп/487/70/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2016 року за № 0000522, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Порт-Ілліч Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

31.01.2016 року приблизно о 12.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м.Миколаїв, вул.Дунаєва 1 розпочав конфлікт з ОСОБА_4 , в ході якого раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 на підставі раптово виниклих неприязнених відносин, умисно наніс декілька ударів в область тулубу та один удар в область верхньої губи ОСОБА_4 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину не визнав. Підтвердив, що 31.01.2016 року за місцем роботи потерпілої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 мав місце конфлікт з останньою. Пояснив, що під час конфлікту будь-яких ударів він потерпілій не наносив, при собі ножа не мав. Під час конфлікту лише взяв потерпілу за руки, та відштовхнув від себе, після чого остання впала на картонні коробці.

Незважаючи на не визнання своєї вини, вина ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого злочинну підтверджено в ході судового розгляду наступними доказами.

- протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_4 від 31.01.2016 року, відповідно до якого, остання просила прийняти заходи до ОСОБА_5 , якій 31.01.2016 року наніс їй тілесні ушкодження;

- показаннями потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні, яка зазначала, що 31.01.2016 року мав місце конфлікт з ОСОБА_5 , який продовжувався тривалий час. Стверджувала, що в ході конфлікту обвинувачений заподіяв їй тілесні ушкодження, вдаривши рукою у верхню губу та декілька раз в область тулуба;

- висновком експерта №232 від 01.02.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження, у вигляді садна верхньої губи, синця в поперековій ділянці зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2016 року, за участю потерпілої ОСОБА_4 ;

- поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були очевидцями конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та які підтвердили факт нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

З`ясувавши обставини скоєння ОСОБА_5 інкримінованого злочину, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що надані та досліджені докази є належними, допустимими і достовірними, такими, що повністю доводять винуватість ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого злочину, а в своїй сукупності є достатніми для ухвалення відносно нього обвинувального вироку.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого, а також показання в судовому засіданні ОСОБА_5 на свій захист, суд не приймає до уваги та оцінює критично, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення. Такі доводи та показання не підтверджені належними і допустимими доказами та повністю спростовуються вищевикладеним доказами, дослідженими судом.

Призначаючи покарання, суд, у відповідності до положень ч.1 ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, суд враховує, що відповідно до приписів ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України, обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_5 не має.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Вчинений ОСОБА_5 злочин, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

ОСОБА_5 раніше судимий в силу ст.. 89 КК України, на обліку у психіатричному та наркологічному не перебуває, характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 покаранням та попередженням ним нових злочинів буде покарання у вигляді штрафу в дохід держави.

Керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст.394 УПК України до Апеляційного суду Миколаївської області, через Заводський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Заводського районного
суду м.Миколаєва ОСОБА_1