АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1084/17 Справа № 188/1176/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000391 за апеляційними скаргами прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11років.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6 504 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.
Вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 разом зі своїм батьком ОСОБА_10 та ОСОБА_11 19 червня 2016 року в період з 20.30 - 21.00 години з метою відпочити та відсвяткувати день медика і трійцю, прийшли до магазину «Калинка», розташованого по вул.Сонячна в смт.Петропавлівка Дніпропетровської області, де вони познайомилися з ОСОБА_12 , який перебував у іншій компанії, а згодом підсів до них за столик з пляшкою горілки і вони продовжили розпивати горілку всі разом.

Близько першої години ночі 20 червня 2016 року ОСОБА_8 , його батько ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, направились додому по вул.Кірова, за ними також пішов ОСОБА_12 , який наполягав на тому, щоб компанія продовжила святкувати і не йшла додому.

ОСОБА_11 додому пішов першим, ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_12 повернувся до магазину "Калинка" та забрав велосипед ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 відвів додому батька ОСОБА_10 , який був у стані сильного алкогольного сп`яніння і сам не міг пересуватися, та повернувся за своїм велосипедом на перехрестя вулиць Сонячна (колишня Кірова) та Набережна у смт.Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникла сварка, в ході якої на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, з 01.20 годин до 02.00 годин 20 червня 2016 року, ОСОБА_8 , перебуваючи біля домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , умисно наніс ОСОБА_12 удари руками в обличчя. Від цих ударів ОСОБА_12 впав на землю. Після чого ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_12 , вихопив з рук ОСОБА_12 ніж та зі значною силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, лезом ножа умисно наніс ОСОБА_12 удари у життєво важливі частини тіла, а саме: в обличчя, шию, грудну клітку, черевну порожнину та в область передпліччя правої руки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, вважає, що зазначений вирок суду першої інстанції відлягає скасуванню в частині задоволення цивільного позову потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до ОСОБА_8 щодо стягнення моральної шкоди. Просить призначити новий розгляд цивільного позову потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до ОСОБА_8 щодо стягнення моральної шкоди в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду.

Зазначив, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5. Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із суті вказаної норми вбачається, що позивачі звільняються від сплати судового збору при відшкодуванні саме матеріальних збитків. Від сплати судового збору за відшкодування нематеріальних збитків, вказані особи не звільняються.

Неправильно застосувавши положення статей ЦК України та Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції допустився помилкового вирішення позову потерпілих про відшкодування моральної шкоди без сплати ними судового збору.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження стосовно його підзахисного у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливості їх отримати. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.

Вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню повністю через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; що має місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження підлягає закриттю, враховуючи вимоги п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України.

На його думку, суд ухвалив вирок на недопустимих доказах, провівши обшук у домоволодінні батька ОСОБА_8 без ухвали слідчого судді.

Вказав, що на підставі ч.1 ст.233 КПК України, згода особи, яка володіє житлом, на проникнення до такого житла чи іншого володіння має бути добровільна. Не письмова, а саме добровільна. У заяві ОСОБА_10 немає жодного слова про те, що він добровільно дозволяє провести огляд. Вочевидь, в ситуації, що склалася на той час, а саме враховуючи обстановку, наявність великої кількості працівників поліції, інших осіб (зокрема, понятих), не могло бути й мови про добровільну згоду. Про відсутність надання добровільної згоди може свідчити і те, що у своїй заяві, написаній, певно, до початку проведення слідчої дії, ОСОБА_10 зазначив, що претензій до працівників поліції він не має.

Свої доводи підтвердив рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Бєлоусов проти України» та «Савіни проти України».

Незважаючи на наведені ним аргументи, колегія суддів суду першої інстанції, посилаючись на ч.2 ст. 87, ст.ст. 88,412 КПК України, не взяла до уваги його доводи з цього приводу та визначила, що під час проведення слідчих дій не було порушень вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора та захисника, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах, викладених у вироку.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі мотивує незаконність вироку суду першої інстанції лише в частині задоволення цивільного позову потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди.

На думку колегії суддів, в поняття завданої злочином шкоди входить як матеріальна, так і моральна шкода.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Колегія суддів вважає, що втрата близької людини потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_3 охоплюється цією нормою.

Доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження стосовно його підзахисного у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливості їх отримати, спростовуються матеріалами кримінального провадження та висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку суду.

На питання колегії суддів захисник ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції пояснив, що ці самі доводи, які викладені в апеляційній скарзі, він доводив до відома суду першої інстанції, але суд надав їм іншу оцінку, ніж ту, про яку просив захисник, тому він виклав ці доводи в апеляційній скарзі, сподіваючись, що колегія суддів апеляційного суду з ними погодиться.

Колегія суддів вважає, що вищезазначені доводи захисника зводяться до переоцінки доказів та фактичних обставин, оцінених судом першої інстанції, нічим об`єктивно не підтверджені та інтерпретуються захисником на користь його підзахисного.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 не містять в собі даних про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування вироку та закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При обранні ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд врахував дані про особу обвинуваченого, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. Суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин проти життя та здоров?я, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких. Врахував пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, неможливо без ізоляції ОСОБА_8 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.1 ст.115 КК України, яке необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання відбування покарання період з 30.03.2017 року до 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді: