Справа № 520/112/17
Провадження № 1-кп/520/27/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2017 року Київського районного суду м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000724 від 07.09.2016 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 .

Суд, відповідно до ст. 314 КПК України, з`ясував думку всіх учасників провадження щодо можливості призначити судовий розгляд вказаної справи.

Прокурор просить призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності немає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прокурору внаслідок невідповідності цього акту вимогам ст.291 КПК України. У своєму письмовому клопотанні звернула увагу суду на те, що в порушення вимог КПК України у обвинувальному акті та реєстрі не встановлена особа потерпілого, формулюючи обвинувачення слідчий не конкретизував дії ОСОБА_6 , не надав правову кваліфікацію його діям, с посиланням на положення статті Закону про кримінальну відповідальність, та має інші порушення які викладені в заявленому клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника про повернення обвинувального акту прокурору.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, та вважає, що клопотання захисника ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим, що технічна помилка у прізвищі потерпілого, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, а обвинувальний акт відповідає діючому законодавству України.

Вислухавши думку учасників провадження, перевіривши обвинувальний акт з додатками, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Судом встановлено, що зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме:

Згідно з чинним КК України
відповідальність за одержання неправомірної вигоди можуть нести лише службові
особи, але при викладені фактичних обставин та при формулюванні обвинувачення у даному обвинувальному акті слідчим не підтверджено статус ОСОБА_6 , як службової особи, та його посадові обов`язки.
Згідно обвинувального акту, прізвище потерпілого вказано ОСОБА_7 , відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000724 від 07.09.2016 року, заява про скоєння кримінального правопорушення була прийнята від ОСОБА_7 , таким чином вбачаються розбіжності в прізвищі потерпілого по зазначеному кримінальному провадженню, внаслідок чого остаточно не встановлена особа потерпілого.

Крім того, у обвинувальному акті не зазначено чи була завдана потерпілому шкода діями обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Також, з тексту зазначеного обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України за ознаками - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданої влади чи службового становища, вчиненого особою, пов`язаної з вимаганням неправомірної вигоди.

Таким чином, слідчий у правовій кваліфікації кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , не конкретизував обвинувачення, а саме: кваліфікуючу ознаку: використання обвинуваченим наданої влади чи службового становища при зазначеному праворушенні.

Формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг та межі судового розгляду, а також надає обвинуваченому можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується. Однак, у зазначеному обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 не міститься сформульованого належним чином обвинувачення.
У розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Висунуте обвинувачення і правова кваліфікація дій повинні бути конкретними, чіткими і такими, що відповідають Закону і не викликають суперечностей.

Отже, розгляд справи без чіткого формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Усі вищезазначені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а тому матеріали підлягають поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000724 від 07.09.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, повернути прокурору на підставі викладеного у мотивувальній частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1