Дата документу Справа № 330/557/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/253/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/557/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 115 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000011 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок колегії Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 , яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Якимівка Запорізької області, громадянку України, з повною середньою освітою, не працюючу, одружену, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту обрання запобіжного заходу з 21.01.2016 року. Зараховано строк попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст.72 КК України.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом вироку, 4 січня 2016 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, викликаної капризною поведінкою малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також бажанням позбутися малолітньої дитини ОСОБА_10 , яка на думку ОСОБА_8 була хвора, розуміючи протиправність своїх дій, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, з метою заподіяння смерті малолітній дитині ОСОБА_10 взяла її з дитячого ліжка, віднесла і викинула до вигрібної ями туалету, який знаходиться на території двору вказаного домоволодіння, після чого кинула зверху на голову малолітній дитині ОСОБА_10 не менш, ніж чотири фрагменти цегли, спричинивши малолітній дитині ОСОБА_10 крововиливи в м`які тканини правої лопаточної області, крововиливи в м`які тканини, синці і садна правої верхньої кінцівки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також закриту черепно-мозкову травму, що виразилася лінійними переломами глазничних пластин лобної кістки, неповним поперечним переломом хрящової частини перегородки носу біля основи, повним відривним переломом альвеолярного відростку правої і лівої верхньощелепної кістки, крововиливами під м`яку мозкову оболонку конвекситальної поверхні правої лобної долі, крововиливами в м`які тканини, ранами, синцями і саднами на голові, раною і крововиливом на слизовій оболонці перехідної складки верхньої губи і ясна, ускладнилася набряком головного мозку, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, та призвела до настання смерті малолітньої дитини ОСОБА_10 на місці події, тим самим ОСОБА_8 умисно вбила малолітню дитину ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку, оскільки доказів її вини у вчиненні злочину не надано. Крім того, обвинувачена не погоджується з проведеними експертизами по кримінальному провадженні. Також обвинувачена вважає, що не було встановлено групу крові дитини, а тому не підтверджено, що це її дитина. Судом не враховано її характеристику, сімейний стан та призначено занадто суворе покарання без застосування ст. 69 КК України.
Просить змінити вирок суду відносно неї та виправдати її.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 вважає, що вирок суду відносно її підзахисної незаконний і необґрунтований та такий, що підлягає скасуванню. Під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано жодного прямого доказу стосовно винуватості ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, яке їй інкриміновано. Вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на сумнівних, непрямих доказах. Також адвокат ОСОБА_9 вважає, що долучені до матеріалів справи висновки експертиз не підтверджують і не спростовують наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, тому на її думку, не можуть бути використані як докази, але суд посилається на них у своєму вироку, як на докази. Крім того, адвокат ОСОБА_9 зазначає, що колегія суддів при ухваленні вироку посилається на письмові докази, які відповідно до вимог чинного КПК України, зібрані з порушенням вимог та повинні бути визнані недопустимими, а саме: протокол огляду трупу ОСОБА_10 від 07.01.2016 року, висновок судово-медичної експертизи трупу дитини ОСОБА_10 № 7 від 06.01.2016 року, висновок комісійної судово-медичної експертизи №46/к від 17.03.2016 року.
На підставі викладених доводів апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить вирок колегії суддів Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити виправдувальний вирок внаслідок не доведення винуватості ОСОБА_8 .
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинувачену, зокрема і в останньому слові, які підтримали доводи апеляційних скарг і просили скасувати вирок суду першої інстанції і закрити провадження стосовно ОСОБА_8 , прокурора, який вважав, що вирок слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого злочину за обставин, викладених у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх належній оцінці, а також аналізом мотивів, за якими суд відкинув доводи сторони захисту.
Дослідивши в судовому засіданні покази обвинуваченої, свідків, протоколи огляду місця події, огляду трупа, слідчих експериментів, висновки судово-медичних експертиз, суд першої інстанції встановив фактичні обставини дослідженої події, виклав їх у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним і спростував твердження ОСОБА_8 і захисту про її непричетність до смерті малолітньої ОСОБА_10 .
Так, свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що її донька ОСОБА_8 разом з двома дітьми приїхала до неї і її чоловіка ОСОБА_12 на тимчасове проживання у грудні 2015 року. Молодша донька обвинуваченої - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була хвора, не могла лежати в горизонтальному положенні, постійно плакала. ОСОБА_8 доньку не любила і належним чином за нею не доглядала, 31.12.2015 року пропонувала ОСОБА_12 позбутись дитину і викинути її в лісосмугу. 04.01.2016 року зранку лікар ОСОБА_14 оглядала дітей і сказала, щоб після свят ОСОБА_13 привезли до лікарні на обстеження. В першій половині дня ОСОБА_8 була дома одна з дітьми. Повернувшись додому після обіду, свідок довідалась, що внучки ОСОБА_13 немає, зі слів ОСОБА_8 , її забрали медичні працівники в реанімацію якоїсь лікарні в Запоріжжі. 06.01.2016 року донька дала їй номери телефонів лікарів, що забрали ОСОБА_13 , подзвонивши за цими номерами, ОСОБА_11 з`єдналася з банками, де донька брала кредити. Пізніше лікар ОСОБА_14 повідомила їй, що дитину лікарі не забирали. ОСОБА_11 з чоловіком змусили ОСОБА_8 звернутись у поліцію із заявою про зникнення дитини. Після цього працівники поліції знайшли труп дитини у вигрібній ямі туалету. ОСОБА_8 пояснила, що 04.01.2016 року, коли всі пішли з дому у ОСОБА_13 почала виділятися рідина з отворів вух, носу, роту, дитина померла, а вона, ОСОБА_8 , перелякавшись, викинула мертву дитину в туалет. Такі ж покази дав суду і свідок ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона працює лікарем-педіатром Якимівського центру первинної медико-санітарної допомоги. У дитини ОСОБА_8 ОСОБА_13 був встановлений гідроцефальний синдром, який потребував лікування. В грудні дитина була госпіталізована внаслідок годування не тією сумішшю, яку рекомендували лікарі, але 28.12.2015 року ОСОБА_8 самовільно залишила лікарню, не пройшовши курс лікування. 04.01.2016 року свідок відвідала дитину за місцем проживання, встановила, що станів, які загрожували б життю дитини не було і розвитися вони не могли, тілесних ушкоджень у дитину не було, неспокійна поведінка пояснювалася гідроцефальним синдромом, який життю не загрожував.
Свідок ОСОБА_15 показала суду, що вона мешкає у другій половині будинку, де проживають ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , 02.01.2016 року вона через стіну чула сварку між ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_8 , під час якої остання крикнула, що задушить дитину. Після сварки вона чула плач дитини до 04.01.2016 року, коли той припинився.
Згідно висновку судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 від 06.01.2016 року, причиною смерті дитини виявилася закрита черепно-мозкова травма, яка утворилася в результаті не менш чим 4 ударних травматичних впливів твердими тупими предметами з обмеженою травмуючою поверхнею. Всі ушкодження у дитини з`явились при житті, незадовго до настання смерті.
Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи від 25.01.2016 року, ОСОБА_8 в період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 не виявляла характерних ознак будь-якого особливого емоційного стану, який має суттєвий вплив на її поведінку.
Оцінюючи досліджені докази, суд першої інстанції встановив їх допустимість, достовірність і належність до предмету доказування, а їх сукупність достатньою для прийняття процесуального рішення.
Підсумовуючи доказове значення досліджених доказів, суд навів низку фактичних обставин, які не підлягають сумніву: чотиримісячна ОСОБА_10 , стан здоров`я якої не мав ознак загрози життю, перебуваючи під наглядом своєї матері ОСОБА_8 , зникла в період з 11 години до вечора 04.01.2016 року, а 06.01.2016 року її труп виявлений з ознаками вбивства. Суд навів також і докази, які беззаперечно спростовують кожну з трьох версій, висунутих обвинуваченою ОСОБА_8 , чим спростував будь-які сумніви в правильності своїх висновків.
Колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченої про відсутність доказів її винуватості суперечить матеріалам провадження і змісту вироку, яким поза розумним сумнівом доведена винуватість ОСОБА_8 у скоєні убивства малолітньої дитини. Сукупність непрямих доказів, на підґрунті яких ухвалений обвинувальний вирок, об`єктивно виключає слушність обраної позиції захисту обвинуваченої і є підставою для висновку суду апеляційної інстанції про законність і обґрунтованість вироку.
Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ст.115 ч.2 п.2 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті малолітньої дитини.
Обираючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу винної, на підставі чого дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах тривалої ізоляції від суспільства в межах строків, передбачених санкцією статті обвинувачення. Суд апеляційної інстанції вважає, що обране покарання за своєю тривалістю відповідає ступеню тяжкості злочину, скоєного ОСОБА_8 , є достатнім і необхідним для її виправлення і попередження нових злочинів, а тому не вважає переконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченої про суворість призначеного покарання, не вбачає підстав для його пом`якшення.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3