Справа № 161/8146/16-к
Провадження № 1-кп/161/94/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 19 червня 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000704, що надійшло з військової прокуратури Луцького гарнізону 23.06.2016 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працюючого оперуповноваженим 2 сектору 2 відділу Управління ГУ ВКР ДКР СБ України, з вищою освітою, не одруженого, українця, гр.України, раніше не судимого,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем державного правоохоронного органу спеціального призначення 2 відділу 6 Управління ГУ ВКР ДКР СБ України, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 20, 24 Закону України Про Службу безпеки України, Положення Про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262, ст.ст. 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, функціональних обов`язків та визначених завдань Служби безпеки України, в період з 09:00 год. 02.10.2015 року по 09:00 год. 14.06.2016 року діючи умисно, усвідомлюючи протиправність свої дій, всупереч інтересам служби самовільно залишив військову частину, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з метою ухилитися від проходження військової служби без поважних причин, в умовах особливого періоду.

Доказами, на підтвердження встановлених судом обставин, є наступні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та вказав, що в нього на утриманні перебувають бабуся і дідусь, які в силу своїх років на даний час потребують сторонньої допомоги. Він по місцю несення служби офіційно рапортами повідомляв керівництво, щоб йому якось посприяли в вирішення питання, щодо звільнення із служби з метою догляду за бабусею та дідусем, однак йому постійно відмовляли. Тому, будучи у безвиході, він з метою догляду за родичами пенсійного віку змушений був з початку жовтня 2015 року не з`являтися на службу. Бабусі було відомо, що він не ходить на роботу. Вказує на поважність своїх причин пропуску служби.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердив, що він був присутній під час оформлення контракту на проходження військової служби ОСОБА_5 , а саме під час навчання на п`ятому курсі в м. Харкові у інституті підготовки юридичних кадрів для СБ України. Будучи в актовому залі були зібрані всі студенти, яким роздали контракти. Однак була група студентів, які не бажали його підписувати, серед них був і ОСОБА_5 .. Тоді їх завели в окремий кабінет і начальник курсу почав всіх вмовляти підписати контракт, однак знову всі відмовилися. В подальшому їх запросили до кабінету заступника начальника інституту з виховної роботи та режиму полковника ОСОБА_7 , де останній пригрозив, що в разі відмови їх лишать офіцерських звань та викличуть із м. Києва мобілізаційну групу, та направлять простими солдатами у військову частину, а звідти в зону антитерористичної операції. Тому, вони під тиском, в тому числі ОСОБА_5 , підписали контракти, які в подальшому направили в м. Київ, а другий екземпляр контракту їм надавався, він не пам`ятає. У зв`язку із тим, щоб не їхати в зону антитерористичної операції вони змушені були підписати контракти.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні ствердив, що будучи начальником 2 сектору Управління ГУ ВКР ДКР СБ України, який базується в м. Володимир-Волинську в його підпорядкуванні був військовослужбовець ОСОБА_5 .. Йому доповіли, що ОСОБА_5 не прибуває на роботу і відповідно останнього було оголошено в розшук. Було встановлено, що останній по місцю проживання відсутній, а також був відсутній по місцю проживання його бабусі та дідуся, яких інформували про те, що ОСОБА_5 не з`являється на службу. На телефонні дзвінки якщо і відповідав, то говорив, що передзвонить, оскільки перебував за межами Волинської області. В подальшому по даному факту було проведене службове розслідування.

Всьому особовому складу роз`яснювався розпорядок робочого дня в особливий період, а саме робочий день був цілодобовий та всі попереджалися про кримінальну відповідальність. ОСОБА_5 говорив, що його змусили підписати контракт на військову службу. ОСОБА_5 з жовтня 2015 року не з`являвся на службу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердив, що йому відомо, що ОСОБА_5 проходив військову службу Управлінні ГУ ВКР ДКР СБ України, після академії, однак після жовтня 2015 року він на службу не з`являвся. В.о. начальника управління ОСОБА_10 попросив його поїхати до місця проживання ОСОБА_5 , а саме на площу привокзальну, щоб з`ясувати в обвинуваченого чого той не з`явився на службу. Двері квартири йому ніхто не відкрив, хоча було чути, що в квартирі хтось був і він повернувся назад у відділ та про це доповів керівництву. В подальшому він ще раз їздив на адресу проживання ОСОБА_5 і двері відкрив його батько, який повідомив, що обвинувачений із ним не проживає, а проживає на вул. Львівській із бабусею та дідусем, куди він також їздив. Бабуся говорила, що їй не відомо, що її внук не ходить на роботу. В подальшому було опитано сусідів, які підтвердили факт проживання ОСОБА_5 по вул. Львівській, оскільки вони бачили, що останній зранку кудись йшов і приходив додому ввечері. Також бабуся розповідала, що вони оформляли документи на опікунство ОСОБА_5 над нею із дідусем. Будучи на службі він із ОСОБА_5 не спілкувався.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні ствердив, що йому відомо, що ОСОБА_5 будучи військовозобов`язаним та працюючи у 2 відділі Управління ГУ ВКР ДКР СБ України починаючи із жовтня 2015 року не з`являвся на службу. Спочатку він відпрошувався в керівництва для здійснення догляду за бабусею і його відпускали. Після зникнення ОСОБА_5 приймалися відносно нього розшукові заходи, водій ОСОБА_9 їздив за місцем проживання останнього, він також їздив. Під час розмови із батьком обвинуваченого, останній зобов`язався вирішити питання із неявкою сина на роботу і дійсно після того ОСОБА_5 один раз з`явився на роботі, однак в подальшому знову пропав. ОСОБА_5 прибув на службу, однак фактично до роботи не приступив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні ствердив, що в вересні 2015 року він повернувся із зони АТО і йому як керівнику підрозділу повідомили, що їхній співробітник ОСОБА_5 не з`являється на роботу. Він відразу особисто зателефонував до нього і останній повідомив, що не з`являється на роботу, оскільки доглядає за бабусею і пообіцяв ввечері прийти на роботу. Ввечері ОСОБА_5 на роботу не з`явився, він знову до нього зателефонував і останній повідомив, що не може прибути і буде на роботі на наступний день, однак зранку останній знову не з`явився та в подальшому на телефонні дзвінки не відповідав і незважаючи на розшукові заходи, ніяких результатів не було. В подальшому було проведене службове розслідуванні і за його висновками матеріали справи передані до військової прокуратури. На той час був особливий графік несення служби і вони мусять цілодобово перебувати на зв`язку. ОСОБА_5 до нього з рапортом про звільнення не звертався. До ОСОБА_5 щоденно телефонували та відвідували його адресу проживання по АДРЕСА_2 , однак його там виявлено не було. На сьогоднішній день ОСОБА_5 не звільнений з Служби безпеки України. Він жодного дня на службі підозрюваного не бачив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні ствердив, що в липні 2015 року його було призначено начальником 2 сектору 2 відділу Управління ГУ ВКР ДКР СБ України, після чого був направлений для несення служби в зону проведення антитерористичної операції і при поверненні 29.09.2015 року, відразу пішов у відпустку. 05.10.2015 року до його відому було доведено, що лейтенант ОСОБА_5 02.10.2015 року не з`явився на службу і йому була вказівки щодо розшуку останнього. Він зателефонував на наданий йому мобільний телефон ОСОБА_5 , який підняв слухавку, однак після того як він представився, той вимкнув телефон. Після того мобільний телефон підозрюваного не відповідав. Тоді, він відправив підопічних на адресу проживання ОСОБА_5 , а саме на АДРЕСА_3 , однак там ніхто двері не відкривав. На наступний день знову підопічні за його вказівкою поїхали до місця проживання бабусі ОСОБА_5 , а саме на вул. Львівську, де їм повідомили, що підозрюваний перебуває на лікуванні. Після того, була розпочата службова перевірки за результатами якої, матеріали перевірки були направлені до військової прокуратури. Йому було відомо, що ОСОБА_5 декілька раз з`являвся на службу, однак своїх посадових обов`язків не виконував, оперативно-розшуковою діяльністю не займався. З рапортом про звільнення він не звертався, тільки усно повідомляв що не хоче працювати. ОСОБА_5 були відомі обставини про розірвання контракту в особливий період.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні ствердила, що в жовтні 2016 року приходили колеги внука, однак вдома ОСОБА_5 не було. Просили повідомити, де перебуває її внук. Вона на даний час хворіє і потребує догляду. Крім того, її чоловік переніс інсульт і також потребує догляду. Батьки обвинуваченого ОСОБА_5 розлучені і тому він проживає із нею та дідусем.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 доводиться наступними доказами дослідженими в судовому засіданні:

- висновком за результатами службового розслідування за фактом нез`явлення на військову службу лейтенанта ОСОБА_5 згідно якого зафіксований факт вчинення кримінального правопорушення;

- листом бесіди з лейтенантом ОСОБА_5 від 19.08.2015 року згідно якого ОСОБА_5 ствердив факт вчинення ним порушення;

- рапортами працівників 2 відділу 6 Управління ГУ ВКР ДКР СБ України від 18.08.2015 року, 23.10.2015 року, 29.10.2015 року, згідно яких підтверджується факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ;

- контрактами про проходження служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби Безпеки України від 06.10.2011 року та 17.06.2015 року;

- випискою з функціональний обов`язків оперуповноваженого 2 сектору 2 відділу 6 Управління ГУ ВКР ДКР СБ України;

- повідомленням начальника 2 відділу 6 Управління ГУ ВКР ДКР СБ України, згідно якого ОСОБА_5 з рапортом про його звільнення не звертався.

Також вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення у особливий період доводиться іншими наданими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він із поважних причин не з`являвся на службу, так як здійснював догляд за особами похилого віку, а саме бабусею та дідусем, оскільки вони не відповідають поданою в судовому засіданні медичною документацією та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_5 проживав з бабусею та дідусем по АДРЕСА_2 і при неодноразовому відвідуванні місця проживання ОСОБА_5 , останній постійно був відсутній, при телефонних розмовах вказував, що перебуває за межами Волинської області.

Дане твердження також спростовується тим, що дідусь ОСОБА_15 та бабуся ОСОБА_14 згідно поданої медичної документації хворіли в різний час і тому могли здійснювати догляд один за одним, а саме ОСОБА_15 перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Волинського обласного госпіталі ветеранів війни з 05.08.2015 року по 14.08.2015 року під наглядом лікарів та медичного персоналу, а ОСОБА_14 перебувала на лікуванні в Центрі Лазерної Мікрохірургії ока «АS» лише з 17.08.2015 року по 27.08.2015 року і лікування обох тривало незначний час.

Підстав ставити під сумнів показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у суду немає, так як вони є чіткі, послідовні і відповідають обставинам справи, тому суд бере їх за основу при постановленні вироку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні військової частини, без поважних причин в умовах особливого періоду, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання суд по справі не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, на обліках у Волинському обласному наркологічному диспансері та Волинській обласній психіатричній лікарні не перебуває, а тому суд приходить до висновку, що його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без відбуття покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України ( в редакції 2012 року), суд
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.»

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

ГОЛОВУЮЧИЙ: