Ухвала іменем україни

20 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299, за касаційною скаргою прокурора на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2016 року.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудьківка Бобровицького району, Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України немає судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Юкталі, Амурської обл., Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2016 року вирок міськрайонного суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку та ухвали суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 невідповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладено невірну кваліфікацію дій обох обвинувачених. Суд першої інстанції на виконання ст. 314 КПК України не перевірив правильність обвинувального акту в підготовчому судовому засіданні та не повернув його прокурору. Окрім цього, внаслідок указаного процесуального порушення судом викладено та визнано доведеною у вироку неправильну кваліфікацію дій засуджених, яка не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 185 КК України. Апеляційний суд всупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК України не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу та не виправив помилку суду першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано винними у тому, що вони, діючи за попередньою змовою та перебуваючи 01 лютого 2016 року на даху будинку АДРЕСА_3 , з метою крадіжки технічного обладнання, яке належить ПП «Веб світ» на загальну суму 39 100 грн., користуючись ломом, зірвали кришку металевого ящика, в якому воно знаходилося, однак не довели свій умисел до кінця і не вчинили всіх дій, які вважали за необхідне вчинити, оскільки були затримані працівниками поліції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу та вважав, що вирок і ухвала суду підлягають скасуванню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з вироку, судом у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, встановлено, що засуджені вчинили незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, що ніким не оспорювалося.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи скарги прокурора і відмовляючи у її задоволенні, не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на які вказує прокурор у скарзі, та зазначив у прийнятому рішенні про відсутність законних підстав для скасування ухваленого вироку суду.

Виходячи з формульованого обвинувачення визнаного судом доведеним, суд дав йому вірну юридичну оцінку і правильно застосував кримінальний закон, а саме, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, який підлягав застосуванню.

Проте, обґрунтовуючи правильність застосування ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України при кваліфікації дій обвинувачених, суд допустив окремі неточності, які не впливають на законність судового рішення і не тягнуть за собою його зміну або скасування.

В зв`язку наведеним, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги прокурора необґрунтованими.

Посилання прокурора у касаційній скарзі на неконкретність формулювання пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті, який затверджено органом обвинувачення є безпідставним.

Вирок та ухвала суду є належно мотивованими та відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

У цьому зв`язку в задоволенні касаційної скарги прокурору належить відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 433438 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Су д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3