Справа № 357/8464/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/36/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 31.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0003020 за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Біла Церква Київської області, громадянку України, освіта середня, не заміжню, офіційно непрацюючу, судиму: 27 червня 2008 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 321, ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з іспитовим стром на 3 роки; 15 листопада 2010 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років шести місяців позбавлення волі; 20 липня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч.1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, проживаючу: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 30 (днів); цим же вироком вирішено питання про речові докази та стягнуто витрати на залучення експерта,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 6 червня 2016 року, близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , проходячи поблизу гаражних приміщень, що по вул. Молодіжній у м. Біла Церква Київської області, на землі повторно незаконно придбала знайшла поліетиленовий пакет чорного кольору, у якому знаходився презерватив заповнений речовиною коричневого кольору, за зовнішніми ознаками схожою на особливо небезпечний наркотичний засіб обіг якого заборонено опій ацетильований, та поклала вказаний поліетиленовий пакет до лівої кишені кофти, в яку була одягнена. Тим самим повторно незаконно придбала та зберігала наркотичний засіб без мети збуту.

Цього ж дня, близько 12 години 45 хвилин ОСОБА_7 була зупинена працівниками поліції поблизу гаражного приміщення, що по АДРЕСА_2 з метою перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу речей. У подальшому у ОСОБА_7 під час особистого обшуку в присутності понятих виявлено та вилучено поліетиленовий пакет чорного кольору, у якому знаходився презерватив заповнений речовиною коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонений опій ацетильований масою у перерахунку на суху речовину 0,636 г., який вона повторно незаконно придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; при призначенні нового покарання не враховувати п. 1 ч.1 ст. 67 КК України, а згідно зі ст. 66 КК України, врахувати обставини, що пом`якшують покарання, призначити нове покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 2 років 30 днів позбавлення волі. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок суду є занадто суворим, оскільки судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обвинувачена зазначає, що якщо обставина, що обтяжує покарання передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання, а тому вона вважає, що судом першої інстанції помилково було застосовано до неї п. 1 ч.1 ст. 67 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинувачену, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; захисника в підтримку поданої апеляційної скарги; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України.
Оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання визначено у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В частині 2 статті 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» передбачено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, за місцем проживання характеризується посередньо, її ставлення до вчиненого.
Так, посилання апелянтки на той факт, що судом першої інстанції не було враховано її щире каяття, визнання вини та активне сприяння слідству, спростовується оскаржуваним вироком, оскільки в ньому зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої судом визнається щире каяття /а.п. 57/.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочину.

Як обтяжуючу покарання обставину щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції визнано рецидив злочину по відношенню до ст.190 КК України, тому вказівка обвинуваченої на те, що застосування щодо неї положень п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України є порушенням вимог ч. 4 ст. 67 КК України, є безпідставними.

Тобто, призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання повністю відповідає меті покарання, визначеній в ч. 2 ст. 50 КК України.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягає до задоволення.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 положення ч. 5 ст. 72 КК України.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року, щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді утримання під вартою, взявши її під варту із зали суду.
З урахуванням вищенаведеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 19 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 19 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4