490/1829/17 01.03.2017
н/п 1-кп/490/512/2017
Справа № 490/1829/17

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва
у складі : головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Миколаїв, вірмена, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5
16 березня 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 уклав контракт строком на три роки з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. З того ж часу ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця, та розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2016 №61 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка водія протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи вказаної військової частини.
17 квітня 2016 року видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №854 «Про організацію підготовки та проведення табірного збору з підрозділами військової частини НОМЕР_1 в районі відновлення боєздатності».
08 вересня 2016 року о 08 год. 00 хв. командиром батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 , будучи згідно ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальником за військовим званням та за посадою по відношенню до сержанта ОСОБА_3 , на виконання вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України біля приміщення штабу військової частини НОМЕР_1 в усній формі довів до особового складу, в тому числі і до сержанта ОСОБА_3 , зміст та вимоги наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2016 № 186 про необхідність вибути у відрядження 09.09.2016 до АДРЕСА_3 .
Однак, 08.09.2016 о 08 год. 00 хв. сержант ОСОБА_3 усупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не вдаючись до обману, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2016 №186 він зобов`язаний вибути у відрядження для відпрацювання завдань з бойової (навчально - бойової) підготовки для відновлення боєздатності та проведення бойового злагодження відкрито відмовився виконати даний наказ щодо вибуття у відрядження.
Відкрита відмова сержанта ОСОБА_3 виконати наказ начальника потягла за собою передислокування підрозділів військової частини НОМЕР_1 у неповному бойовому складі, що як наслідок призвело до збільшення навантаження з обов`язків військової служби на інших військовослужбовців частини.
Вказані вище дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконувати наказ начальника, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
01 березня 2017 року між прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України капітаном юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.
У відповідності до даної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, щиро кається у вчиненому кримінальному правопорушенні.
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконувати наказ начальника, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 402 КК України.
Сторони за угодою узгодили обвинуваченому покарання за вчинений злочин із застосуванням ст. 69 КК України, з призначенням більш м`якого покарання, ніж передбачено ч. 3 ст. 402 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному та зрозумілі прокурору.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Сторони за угодою в судовому засіданні просили угоду про визнання винуватості укладену 01.03.2017 - затвердити.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Вивченням документів, що характеризують особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проходження служби та місцем свого проживання. проходив військову службу в зоні АТО в період 2014 року в Луганській та Донецькій областях, учасник бойових дій. Як обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого судом встановлено з`явлення зі зізнанням та щире каяття у вчиненні злочину. Обставин що обтяжують покарання судом не встановлено.
Вказані обставини дають можливість призначити обвинуваченому в порядку ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено ч. 3 ст. 402 КК України, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Цивільний позов не заявлявся, запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості від 01 березня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України капітаном юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України та в порядку ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Миколаєва через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1