Справа № 750/5134/17
Провадження № 1-кп/750/270/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2017 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сосниця, Чернігівської
області, українця, громадянина України, з повною
вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця
військової служби за контрактом, не судимого,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.06.2015 року лейтенанта ОСОБА_5 по закінченню навчання в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» відкомандировано для подальшого проходження військової служби у розпорядження Начальника Департаменту контррозвідки Служби безпеки України.
Наказом Голови Служби безпеки України від 10.08.2015 року лейтенанта ОСОБА_5 призначено на посаду оперуповноваженого 10 відділу головного управління військової контррозвідки департаменту контррозвідки Служби безпеки України.
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за контрактом.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби лейтенанту ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
В свою чергу, військовослужбовець 10 відділу головного управління контррозвідки департаменту контррозвідки Служби безпеки України лейтенант ОСОБА_5 грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 19.04.2016 року, близько 13 год. 00 хв., в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у НОМЕР_1 відділі головного управління військової контррозвідки департаменту контррозвідки Служби безпеки України ( АДРЕСА_3 ), діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно, без поважних причин залишив місце служби, 10 відділ головного управління військової контррозвідки департаменту контррозвідки Служби безпеки України, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
У період з 20.04.2016 року по 27.04.2017 року ОСОБА_5 перебував у м. Харкові, м. Дніпрі, де проводив час на власний розсуд.
27.04.2017 року о 01 год. 03 хв. ОСОБА_5 затримано уповноваженою службовою особою в порядку ст. 191 КПК України.
Так, ОСОБА_5 внаслідок самовільного залишення місця служби не виконував обов`язки військової служби з 19.04.2016 року по 27.04.2017 року, будь-яких заходів для повернення на службу до 10 відділу головного управління контррозвідки департаменту контррозвідки Служби безпеки України та продовження несення відповідних обов`язків не вживав.
Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України.
06.06.2017 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік. В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 ч. 2 КПК України, а також наслідки її невиконання.
Прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, прокурор та обвинувачений добровільно уклали угоду про визнання винуватості, а зміст угоди відповідає вимогам ст. 470 КПК України та закону.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 470 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Покарання, яке пропонується в угоді, відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченого. Тому, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим, і призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду від 06 червня 2017 року про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1