Справа № 314/766/17
Провадження № 1-в/314/370/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.03.2017 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
представника адміністрації колонії ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
захисника засудженого ОСОБА_5
секретар ОСОБА_6
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотання засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.06.1999 року Запорізьким обласним судом за ст.94 ч.2 ст.140 КК України до 15 років позбавлення волі, звільнений 23.11.2011 року по відбуттю строку покарання.
По даній справі засуджений: 20.03.2013 року Приазовським районним судом Запорізької області за ст. 119 ч.1, ст.75, ст.76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.09.2014 року скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено в місця позбавлення волі строком на 3 роки. Вироком апеляційного суду Запорізької області від 09.11.2016 року вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20.03.2013 року в частині призначення покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.10.2016 року по 09.11.2016 року із розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку 30 вересня 2014 року Кінець строку 16 вересня 2018 року.
Про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив суд звільнити засудженого ОСОБА_4 умовно достроково від відбування покарання, так як він, вимоги установленого порядку не порушував, стягнень не має.
Засуджений ОСОБА_4 просив суд задовольнити своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на строк який залишився.
Представник адміністрації установи заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення.
Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.
Так, при вивченні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.10.2014 року. Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі з 06.10.2014 року по 06.11.2014 року, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 06.11.2014 року по 15.12.2014 року відбував покарання в Камянській виправній колонії(№101). За час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 15.12.2014 року по 26.10.2016 року перебував на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії (№55), за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі з 26.10.2016 року по 16.11.2016 року, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 16.11.2016 року перебуває на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні при Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)». За час відбування покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має.
На виробництві установи не працевлаштований, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх викання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Не бере участь в роботі самодіяльних організаціях. Вину в скоєному злочині визнає, але не щиро.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.
З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» засуджений ОСОБА_4 не був працевлаштований, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Рішенням комісії установи від 07.12.2016 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

30.03.2017