Справа № 183/6969/16
№ 1-кп/183/1061/16
В И Р О К
іменем України
22 грудня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000137 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
29 серпня 2014 року наказом № 182 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася у АДРЕСА_2 військовослужбовця служби за мобілізацією солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 парашутно-десантного взводу 1 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 20 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 17 жовтня 2016 року, коли солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином у період з 20 жовтня 2014 року по 17 жовтня 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць, солдат ОСОБА_4 незаконно перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 20 жовтня 2014 року він самовільно, не маючи на те будь-яких поважних причин, залишив військову частину НОМЕР_1 , а усвідомивши скоєне, 17 жовтня 2016 року добровільно з`явився до військової прокуратури.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено, а його щире каяття визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Крім того, обвинувачений є особою, що в силу закону раніше не судима, вину він визнав повністю, за місцем мешкання характеризується позитивно (а.п.27), на обліку у лікарів не перебуває (а.п.29), скоїв злочин середньої тяжкості, а тому суд, вважає достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1