12.04.2017
Справа № 494/192/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2017 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого, цивільного позивача - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого, цивільного відповдача ОСОБА_5 ,
обвинуваченого, цивільного відповідача - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 000049 щодо обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Зброжківка Березівського району Одеської області з середньою освітою, не працює, не одружений, на утриманні нікого не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
01.10.2015 року Березівським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 185 КК України (2 роки позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 2 роки).
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, уродженець с. Зброжківка Березівського району Одеської області з середньою освітою, не працює, на утриманні дві малолітні дитині, одна з яких з інвалідністю 2 групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою, третьою статті 185 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України),-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2016 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , з метою крадіжки чужого майна прийшли до житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 таємно проникли у двір домоволодіння за вищевказаною адресою, де помітили металевий прес для віджиму винограду, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 та ОСОБА_5 викрали вказаний металевий прес вагою 70 кг, вартістю 280 грн., який належить ОСОБА_4 , в результаті чого спричинили останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, 17.01.2017 року о 17:30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом зі своєю сестрою ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна, зайшов до приміщення літньої кухні, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та таємно, повторно з корисливих мотивів викрав шуруповерт марки «Фаворит Ш500», бувший у використанні, вартістю 550 грн. та кутову шліфувальну машину марки «FORTE EG 13-25 VL», бувша у використанні, вартістю 630 грн., які належать ОСОБА_8 , в результаті чого спричинив останній матеріальну шкоду на суму 1180 грн. Викраденим розпорядився на свій власний розсуд.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше сховище, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, а також у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше сховище, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.
Потерпіла ОСОБА_8 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання. Разом з цим, 12.04.2017 року подала заяву, в якій просила розглядати вказане кримінальне провадження за її відсутності. Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілої або про відкладення судового розгляду, та можливість за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої, з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_6 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше сховище, тобто вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 185 КК України, а також у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 185 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше сховище, тобто вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 185 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачені правильно розуміють зміст наданих їм прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною другою, третьою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину, активно сприяв розкриттю злочину та просив суд призначити йому найменш суворе покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною третьою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину, активно сприяв розкриттю злочину та просив суд призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, характеризуються за місцем проживання посередньо, на утриманні нікого не має, не одружений, раніше судимий. При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, характеризується посередньо, має на утриманні дві малолітні дитини, одна з яких є інвалідом ІІ групи, раніше не судимий.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.

Обставин, які обтяжують обвинуваченим покарання згідно статті 67 КК України не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України частково приєднати за вироком Березівського районного суду Одеської області від 01.10.2015 року покарання та призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Також, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили не позбавляти їх волі та вказали, в подальшому житті не будуть вчиняти таких дій. Потерпілий ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора щодо призначення покарання. Потерпіла ОСОБА_8 у своїй заяві від 12.04.2017 року зазначила щодо покарання обвинувачених відповідно до діючого законодавства України.

У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачені визнали вину у інкримінованих їм злочинах, надали показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинувачених обставин, наданих суду відомостей щодо осіб обвинувачених, тяжкості вчиненого ними злочинів відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самих обвинувачених та потерпілих, з врахуванням ставлення обвинувачених до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вони щиро розкаялися у скоєному, а також з урахуванням думки потерпілих, які просить покарати обвинувачених відповідно до закону, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки фактичною ізоляцією від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілих. Також суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання.
Потерпілим ОСОБА_4 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4400 грн.00 коп., яка полягає у викрадені особистих речей потерпілого. Також просив відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправними діями обвинувачених, зміні звичайного способу життя, і яку він оцінює у 10 000 (десять тисяч) гривень.

Під час судових дебатах ОСОБА_4 погодився із думкою прокурора щодо стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 2700 грн. та моральної шкоди у розмірі 3000 грн. та наполягала на задоволенні.

Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 2700 грн. 00 коп. обвинуваченими (цивільними відповідачами) не оспорюються і підлягають задоволенню, оскільки останні у судовому засіданні визнали його лише в цій частині. Щодо іншої частини матеріальних вимог заперечували, а потерпілим (цивільним позивачем) доказів спричинення збитків не надано. Більш того, як зазначено вище потерпілий погодився з думкою прокурора щодо стягнення солідарно з обвинувачених лише щодо суми у розмірі 2700 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, то ОСОБА_6 та ОСОБА_5 його не визнали та просили відмовити у його задоволенні.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 суд враховує моральні переживання у зв`язку з вчиненням відносно нього злочину та ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, а тому вважає за можливе позов задовольнити частково.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду та те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Суд вважає, що речові докази, а саме: прес металевий для віджиму винограду, б/в, - необхідно залишити потерпілому ОСОБА_4 - по-приналежності.
Речові докази, а саме: шуруповерт марки «Фаворит Ш500», Інструкцію до шуруповерта марки «Фаворит» та інструкцію до кутової шліфувальної машини марки «FORTE EG 13-125 VL» - необхідно залишити потерпілій ОСОБА_8 - по-приналежності.
Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 185 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не застосовувалися.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України та частиною третьою статті 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Відповідно до статті 71 КК України частково приєднати покарання за вироком Березівського районного суду Одеської області від 01.10.2015 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрати тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі.
Строк відбування покарання рахувати з часу взяття під варту, тобто з 12.04.2017 року.

Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 2700 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн., а загалом 4700 (чотири тисячі сімсот) гривень 00 коп.
В решті вимог цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні - відмовити.
Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази, а саме: прес металевий для віджиму винограду, б/в, - необхідно залишити потерпілому ОСОБА_4 - по-приналежності.
Речові докази, а саме: шуруповерт марки «Фаворит Ш500», Інструкцію до шуруповерта марки «Фаворит» та інструкцію до кутової шліфувальної машини марки «FORTE EG 13-125 VL» - необхідно залишити потерпілій ОСОБА_8 - по-приналежності.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1