У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 5 вересня 2017 року заяву захисника ОСОБА_9 про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5,

у с т а н о в и л а:

вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2013 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 55 КК ОСОБА_5 позбавлено права обіймати владні повноваження в органах державної влади на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням, установлено іспитовий строк тривалістю 2 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені ст. 76 КК.

29 січня 2014 року Апеляційний суд Миколаївської області скасував вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 189 КК та постановив новий вирок, яким визнав ОСОБА_5 винуватим за ч. 3 ст. 189 КК і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 55 КК позбавив ОСОБА_5 права обіймати посади в правоохоронних органах міліції на строк 3 роки, а на підставі ст. 54 КК позбавив його спеціального звання - старший сержант міліції.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 серпня 2014 року відмовила в задоволенні касаційної скарги засудженого та залишила вирок апеляційного суду без зміни.

У заяві захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції на підставі неоднакового застосування цим судом норми права, передбаченої ч. 1 ст. 32 КК. На підтвердження підстави для перегляду посилається на висновки касаційного суду в ухвалах від 16 червня 2015 року та 28 лютого 2017 року. На думку заявника, суспільно небезпечні діяння в цих справах є подібними до тих, що інкриміновані ОСОБА_5, однак, на відміну від судових рішень, що надані заявником для порівняння, в оскарженому рішенні дії засудженого не були кваліфіковані за ознакою повторності.

Вивчивши заяву і долучені до неї матеріали та заслухавши доповідача, колегія суддів вважає, що заява є необґрунтованою.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 вбачається, що в касаційних скаргах на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 29 січня 2014 року ні засуджений, ні прокурор не посилалися на порушення судом норми права, передбаченої ч. 1 ст. 32 КК, внаслідок чого суд касаційної інстанції в ухвалі не навів висновків щодо правильності чи неправильності застосування саме цієї норми.

Отже, реального відображення в оскарженому судовому рішенні норма матеріального права, передбачена ст. 32 КК, не знайшла. Відсутність в оскарженому рішенні суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, на яку посилається в заяві захисник, унеможливлює перегляд справи за такою заявою в порядку, передбаченому главою 33 КПК.

Керуючись ст. 451 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_9 в допуску справи щодо ОСОБА_5 до провадження у Верховному Суді України.

Відмова в допуску справи до провадження не перешкоджає повторному зверненню з інших підстав, ніж ті, що були предметом розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8