В И Р О К
Іменем України
04 липня 2017 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000107 від 25.03.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вівчарове Троїцького району Луганської області, українця. громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за контрактом, який проходить військову службу на посаді стрільця - номера обслуги 3-го десантно-штурмового взводу 1-ї десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем служби за контрактом та проходячи її на посаді стрільця номера обслуги 3-го десантно-штурмового взводу 1-ї десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 37, 59, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, п. 4, 7, 191 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, 17 січня 2017 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, вчинив самовільне залишення території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 без поважних причин та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 19 березня 2017 року проводячи час на власний розсуд за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у висунутому обвинуваченні визнав повністю та пояснив суду, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті скоїв інкриміноване йому діяння: а саме, 17 січня 2017 року залишив військову частину, оскільки в нього захворіла мати. Повернувся до військової частини він добровільно 19 березня 2017 року. У вчиненому розкаюється.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 щодо того, що він вчинив дане кримінальне правопорушення, в сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення обвинуваченого правдивими та такими, що відповідають дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами.

* Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_4 13.11.2016 року;

* Наказом № 63 від 21.01.2017 року командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_4 »;

* Актом службового розслідування, яким встановлено, що 17 січня 2017 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби за контрактом, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи свої обов`язки та вимоги Статутів ЗСУ, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ;

* Наказом № 95 від 02.02.2017 року командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_4 ;

Таким чином, провина обвинуваченого цілком доведена, а вчинене ним вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військовослужбовцем місця служби без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні міри покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Відповідно до службової характеристики обвинувачений ОСОБА_4 характеризується негативно. Згідно з медичною характеристикою обвинувачений у вживанні наркотичних, токсичних речовин не помічений. Раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання суд виходить з того, що статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами покарання» від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, вимоги ч. 2 ст. 50 Кримінального Кодексу України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами, враховує дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та вважає за необхідне призначити покарання на рівні мінімальної межи санкції інкримінованої ОСОБА_5 статті КК України та вважає, що перевиховання ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства та в даному конкретному випадку можливо застосувати норми статті 75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім, та таким, що відповідає меті покарання.

Судові витрати відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 124, 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 176 КПК України не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1