У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2017 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальної справи №13,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги наступним.

У провадженні СВ прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 здійснювалось досудове розслідування кримінальної справи №13 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 368 ч.2 КК України.

14.03.2006 року постановою слідчого ОВС СВ прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

31.08.2006 року за вироком Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_3 визнано винним за ст. 368 ч.2, ст. 69 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі з позбавленням права займатися контрольно-ревізійною діяльністю у державних органах строком на 1 (один) рік. У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1(один) рік.

27.09.2007 року постановою київського райсуду м. Одеси ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.

До судового засідання володілець майна не з`явився, написав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримує.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, судд приходить до висновку про наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно було накладено в рамках досудового розслідування кримінальної справи №13 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 368 ч.2 КК України.
31.08.2006 року Приморським районним судом м. Одеси за результатами розгляду зазначеної кримінальної справи ухвалено вирок, який вже набрав законної сили, однак питання щодо скасування арешту майна не вирішувалось.
Згідност.534 КПК Українипроцесуальніпитання, пов`язані з виконаннямсудовихрішень у кримінальномупровадженні, вирішуєсуддя суду першоїінстанціїодноособово, якщоінше не передбаченецим Кодексом. Відповідно до змістуст.537 КПК України(п.14), під час виконаннявироків суд, визначений ч.2ст.539 КПКУкраїни, має право вирішуватипитання про всякого роду сумніви і протиріччя, щовиникають при виконаннівироку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що справді, на теперішній час, підстави для арешту вказаних вище речей відпали, обмеження особи володіння своїм майном не є об`єктивно необхідним.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування арешту з майна та повернення його володільцю.

Керуючись ст.ст. 170 174, 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальної справи №13 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений на підставі постанови слідчого ОВС СВ прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 від 14.03.2006 року на майно ОСОБА_3 , а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Приморського райсуду м.Одеси ОСОБА_1 .
30.08.2017