137/615/17

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2017р. с.м.т. Літин
Слідчий ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним клопотанням, яке 15.05.2017 р. погоджене прокурором Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 .
Клопотання мотивоване тим, що в період часу з 22.03.2017 р. по 01.04.2017 р. невстановлена особа діючи умисно, з метою крадіжки чужого майна, через горище, проникла до гаражного приміщення по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки вчинила крадіжку електроінструменту. З викраденим невстановлена особа з місця вчинення злочину зникла.
Опитаний в ході досудового розслідування ОСОБА_8 пояснив, що наприкінці березня місяця 2017 року у нічний час він разом із своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з гаражного приміщення на території домогосподарства по АДРЕСА_2 викрали кутову шліфувальну машину, електронаждак, електрорубанок, акумулятор від мотоцикла, зарядний пристрій до АКБ та мідний дріт. Після цього вони збули викрадені електроінструменти ОСОБА_5 , який проживає по АДРЕСА_2 . Акумулятор від мотоцикла та електронаждак радянського виробництва ОСОБА_10 залишив у себе вдома. Також ОСОБА_8 повідомив про те, що ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 займається ремонтом автомобілів у гаражному приміщенні, яке розташоване на території домогосподарства останнього по АДРЕСА_1 та можливо електроінструменти, які вони викрали із території домогосподарства по АДРЕСА_2 можуть знаходитись у вказаному гаражному приміщенні.
12.05.2017 р. на підставі ухвал слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області було проведено санкціоновані обшуки у домогосподарствах за адресами зазначеними в клопотанні з метою відшукання викрадених у ОСОБА_7 електроінструментів, а саме: електрорубанка іноземного виробництва синього кольору; електроболгарки синього кольору іноземного виробництва із відрізним щитом діаметром 125 мм, на електрошнурі якого була ізоляційна стрічка синього кольору; електроболгарки іноземного виробництва жовтого кольору із відрізним щитом діаметром 1 1 5 мм та зарядного пристрою до АКБ іноземного виробництва синього кольору із покажчиком напруги на 12 Вт і 6 Вт, світлодіодами червоного кольору. Втім було виявлено та тимчасово вилучено наступні інструменти:
- Електричний фрезерний станок марки «STERN EB-850»;
- Електричний шліфувальний апарат марки «Елпром» № 150106;
- Електричні ножиці марки « ZEM» №2211175.
- Електронаждак «ИЭ-9707» ТУ 22-165-52-86 1992 року випуску;
- Металевий молот із дерев`яною ручкою.
Оскільки вилучені інструменти можуть бути визнані речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України та на думку слідчого набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження слідчий просить клопотання задовольнити та накласти арешт на перелік майна зазначеному в клопотанні.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила його задовольнити. Визнала, що звернулася до суду з порушенням строку передбаченого ст. 171 КПК України.
Відповідно до ст. 107 ч.1 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Враховуючи те, що від учасників процесуальної дії не надійшло клопотання про застосування технічних засобів фіксування розгляду вказаного клопотання, тому вважаю за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення слідчого, вважаю, що клопотання є не обґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст.170 КПК України визначено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у п. 4 ч.2 ст.167 КПК зокрема: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
З огляду на положення ч.1 ст.170 КПК України та п.2 п.2.6. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 р., арешт майна може бути застосовано лише щодо майна осіб, які є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до п. 7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження. Тому для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра, що передбачено п.1 ч.3 ст.132 КПК України.
Згідно п.175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, обґрунтована підозра визнається такою, якщо є факти або інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення у межах кримінального провадження, і це може бути підтверджено пред`явленою підозрою.
До того ж враховано вимоги ч.4 ст.132 КПК України, яка передбачає, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Арешт майна полягає в обмеженні певних повноважень власника такого майна, натомість як відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Відповідно до ст. 17. Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", № 3477-IV від 23.02.2006 р.,суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Особливо акцентується увага на ту обставину, що слідчим порушено строк звернення із клопотанням, адже згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Згідно протоколу обшук проводився 12.05.2017р. (а.с. 4-5), а слідчий звернулась до суду із клопотанням лише 15.05.2017 р. (а.с. 1). (13.05.2017 р. був робочим днем у компенсацію вихідного дня 08.09.2017 р., що є загальновідомим фактом).
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 110, 170-173, 309 КПК України, ст. 17. Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", № 3477-IV від 23.02.2006 р.,
Негайно повернути володільцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно тимчасово вилучене під-час обшуку, зокрема: електронаждак «ИЭ-9707» ТУ 22-165-52-86 1992 року випуску та металевий молот.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя:ОСОБА_1