Справа № 645/2699/17
Провадження № 1-кп/645/391/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, що має середню освіту, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , 27 травня 2017 року, приблизно о 12 годині, знаходився біля будинку № 5 по вул. Танкопія у м. Харкові, де до нього звернулася раніше незнайома йому ОСОБА_6 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, з проханням провести її додому, на що останній погодився та вони разом спрямували до квартири АДРЕСА_2 . Зайшовши до вищевказаної квартири разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 допоміг їй пройти до кімнати, де остання лягла на ліжко та заснула. Знаходячись у квартирі ОСОБА_6 у ОСОБА_5 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення майна, що знаходилося у квартирі, в результаті чого, він скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, взяв телевізор «Samsung LE32C350D1W», що належить ОСОБА_4 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 9799 від 15.06.2017 року на суму 3800 грн..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені злочину визнав повністю, щиро розкаявся та надав суду пояснення про обставини його вчинення так, як про це зазначено вище у даному вироку, зазначаючи, що 27 травня 2017 року, приблизно о 12 годині він знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , та до нього звернулася раніше незнайома йому жінка, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, попросила провести її додому, на що він погодився. Після чого вони разом направилися до квартири АДРЕСА_2 . Зайшовши до квартири ОСОБА_5 допоміг ОСОБА_6 пройти до кімнати, де остання лягла на ліжко та заснула. У квартирі ОСОБА_5 побачив телевізор «Samsung», яким вирішив заволодіти, в результаті чого забрав телевізор та покинув квартиру, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі потерпілий ОСОБА_4 не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд розглянув справу виключно лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тобто відповідно до положень ст. 337 КПК України, та вину в межах висунутого обвинувачення вважає, доведною. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за останнім місцем роботи характеризується задовільно.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, обставина, визнана судом такою, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого, який просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, та згідно зі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та покласти обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Що стосується цивільного позову, то він підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні потерпілий просив стягнути з обвинуваченого 1500 грн. за пропущені ним робочі дні на підставі виклику до відділу поліції у зв`язку зі слідчими діями.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа , яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Проте, потерпілий пояснив, що він офіційно не працевлаштований, шкоди здоров`ю від злочину йому не спричинено.

Підсумовуючи викладене, суд не вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_5 втрачений потерпілим заробіток за необґрунтованістю.

В судовому засіданні ОСОБА_5 визнав позов у повному обсязі, проте, відповідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не вправі покласти в основу свого рішення визнання позову, якщо така дія суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Визнання ОСОБА_5 позову в частині відшкодування втраченого заробітку, на думку суду, порушує норми ЦК України, тому в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог про стягнення коштів, сплачених потерпілим «Ломбард «Свіжа копійка» за повернення телевізору в сумі 740 грн., то вони підлягають задоволенню.

Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та вважає можливим задовольнити позов в межах заявлених вимог.

Витрати у кримінальному провадженні за проведення судово-товарознавчої експертизи під час здійснення досудового розслідування, суд покладає на обвинуваченого.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, клопотання про обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявлялося.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 740 грн., на відшкодування моральної шкоди 2760 грн., в решті вимог відмовити.

Речовий доказ телевізор «Samsung LE32C350D1W», код моделі, LE32C350D1WXUA, тип моделі LE32C350, серійний номер 09163LEZ901050Z, діагональ 32, без пошкоджень, - переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили, вважати повернутим потерпілому ОСОБА_4 ..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Харківського науково дослідницького інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса судові витрати за проведення експертизи №9799 від 15.06.2017 року (кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001257) в сумі 594 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1