АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 з доповненнями та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нікольське Білозірського району Херсонської області, громадянин України, проживаючий АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

- засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

в с т а н о в и л а :
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він близько 10 години 10 хвилин 12 грудня 2013 року знаходячись поблизу в`їзду до садового товариства «Машинобудівник», в м. Черкаси по вул. Чайковського, 82, зустрів потерпілого ОСОБА_12 , який перебував за кермом легкового автомобіля ВАЗ-2104 при виїзді з території садового товариства на проїжджу частину вулиці Чайковського, на грутні особистих неприязних стосунків, ОСОБА_7 через відчинене вікно автомобіля зі сторони водія умисне наніс ОСОБА_12 біля трьох ударів кулаками в обличчя, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді перелому кісток носа, крововиливу, саден м`яких тканин носа.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просив постановити новий вирок, яким закрити провадження відносно ОСОБА_7 .

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що докази у даній справі, а саме : покази потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та висновки судово-медичної експертизи № 312 в своїй сукупності не доводять вини ОСОБА_7 , а також не спростовують версію обвинуваченого стосовно того, що саме ОСОБА_12 був ініціатором конфлікту і сам напав на ОСОБА_7 .

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 2 місяців арешту. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не було враховано майновий стан останнього, а саме : те, що він ніде не працює. Також не враховано поведінку обвинуваченого після скоєння правопорушення, відсутність усвідомлення протиправності своїх дій, а також намагання уникнути відповідальності .

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст. 125 КК України 2 місяці арешту, на підставі ст.. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, мотивуючи тим, що з моменту скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення минули строки давності, передбачені ст.. 49 КК України, а саме три роки.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , просили вирок суду скасувати, а провадження по справі - закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, з апеляційною скаргою з доповненнями прокурора погодилися частково - в частині застосування строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні з доповненнями, заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 ; думку представника потерпілого ОСОБА_9 , який заперечив щодо задоволення поданих апеляційних скарг, в тому числі - щодо звільнення ОСОБА_7 від покарання в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Незважаючи на зайняту позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним вчинення кримінального правопорушення, його винуватість у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , підтверджується перевіреними судом та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_12 , які він дав в суді першої інстанції про те, що у нього дійсно склались неприязні стосунки з обвинуваченим ОСОБА_7 , який безпідставно відключив садовий будинок в якому він проживає із сім`єю, від електропостачання. Біля 09 год. 30 хв. 12.12.2013 р. він проїжджав по території садового товариства і попросив підсудного підключити електроенергію, але той пригрозив йому і він поїхав на зустріч з працівником міліції Мохоньком. Біля 10 год. 10 хв. того ж дня він разом із ОСОБА_16 знову проїжджав по території садового товариства і обвинувачений зупинив його, махнувши рукою, а потім підійшов до автомобіля. Він опустив скло передніх дверей, а ОСОБА_7 наніс йому три удари кулаками в обличчя, після чого потерпілий повідомив працівника міліції про скоєний обвинуваченим злочин.

Показаннями допитаних судом першої інстанції свідків:

- ОСОБА_13 про те, що за вказаних обставин вона перебувала в салоні автомобіля, яким керував потерпілий ОСОБА_12 , і бачила, як обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому біля трьох ударів руками в обличчя, від чого у того з носа пішла кров;

- ОСОБА_14 про те, що біля 10 год. 12.12.2013 р. була очевидцем того, що обвинувачений ОСОБА_7 через відчинене вікно автомобіля наніс декілька ударів руками потерпілому ОСОБА_12 , який сидів за кермом автомобіля;

- ОСОБА_15 про те, вранці 12.12.2013 р. він, як працівник міліції, спілкувався із потерпілим ОСОБА_12 , у якого на обличчі не було ніяких тілесних ушкоджень, та з його дружиною. Після цього ОСОБА_12 знову приїхав до нього через 15-20 хвилин і повідомив, що його тільки що побив підсудний ОСОБА_7 . При цьому на куртці потерпілого були сліди снігу, на обличчі кров, пошкоджений ніс, тому він направив його на судово-медичний огляд.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 312 від 10.02.2014 року, у ОСОБА_12 виявлено ушкодження: перелом кісток носа, крововилив, садна м`яких тканин носа. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії тупих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних у постанові, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я . Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, викладених в протоколі слідчого експерименту за його участю від 08.02.2014 р. ( т.1 а.с. 168).

В ході проведення слідчих експериментів 09.12.2014 року за участю та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 останні розповіли та показали де вони знаходилися і як відбувалися події 12.12..2013 року, механізм та спосіб нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що покази потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , які вони безпосередньо давали в судовому засіданні є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою, висновком експертизи та іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними та достовірними та викривають злочинні дії обвинуваченого, тому обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений і його дії за 2 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно.

Твердження апелянта захисника ОСОБА_11 про те, що покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 є неправдивими, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказані свідки були безпосередньо допитані в суді першої інстанції та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показів. Докази того, що ОСОБА_7 звертався до відповідних органів з заявою про притягнення вказаних свідків до кримінальної відповідальності за дачу суду завідомо неправдивих показів - в матеріалах даного кримінального провадження відсутні.

Версія обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що саме потерпілий ОСОБА_12 був ініціатором конфлікту та сам напав на обвинуваченого, перевірялась судом першої інстанції , і об`єктивно не знайшла свого підтвердження та спростовується показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_12 та вищепереліченими доказами, дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та спростовують вказані доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , і розцінюються колегією суддів як обраний ним спосіб захисту.

Твердження апелянта захисника ОСОБА_11 про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків сторони захисту : ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , та визнав їх неправдивими, є надуманими, оскільки суд першої інстанції належним чином у вироці мотивував своє рішення щодо вказаних свідків ( т.1 а.с. 27), з позицією районного суду погоджується і колегія суддів .

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України з врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним правопорушення, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Тому, твердження прокурора, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому, яке є достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що доповнення до апеляційної скарги прокурора в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності підлягають до задоволення.

Злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, вчинений ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до ст. 49 КК України особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності , якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За вчинення злочину невеликої тяжкості , за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі згідно ч.1 ст. 49 КК України визначено строк давності 3 роки.

Оскільки злочин за ч.2 ст. 125 КК України ОСОБА_7 вчинив 12.12.2013 року , і на даний час минуло більше трьох років з часу його скоєння, тому колегія суддів вважає, що на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України слід звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2016 року, - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Підстави для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, як того просив обвинувачений та його захисник , відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 з доповненнями задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.2 ст.125 КК України, у виді штрафу, - у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :