№1-кс/760/76/17

25. 01. 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Києві, клопотання генерального директора ТОВ «Стіларм» ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання генерального директора ТОВ «Стіларм» ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Заявник та представник заявника в судовому зсіданні подане клопотання підтримали з підстав зазначених у ньому.
Слідчий в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника та представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, приходить до наступного висновку.
Заявник в поданому клопотанні зазначав, що арешт на грошові кошти було накладено передчасно, без врахування всіх обставин справи, без дослідження діяльності Товариства, в наслідок чого завдано значної шкоди законним правам та інтересам юридичної особи, а тому є неправомірним в зв`язку з чим просив про задоволення клопотання, на що слід зазначити наступне.
Разом з цим вбачається, що в обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «Стіларм» є предметом кримінального правопорушення і метою накладення арешту на ці кошти є запобігання протиправним діям з використанням банківського рахунку, припинення злочинної діяльності, в подальшому відшкодування спричинених державі збитків та забезпечення конфіскації майна.
При цьому вбачається, що у зазначених ухвалах про накладення арешту відсутня мотивація, яким саме чином можливо використати поточні рахунки протиправними діями і яку саме злочинну діяльність припинено в результаті арешту майна.
Встановлено, що ні на момент постановлення ухвал про арешт майна, ні на момент розгляду даної скарги, жодній з посадових осіб заявника не повідомлено про підозру, окрім того не повідомлено про підозру жодній особі у кримінальному провадженні.
Також досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Стіларм» в період з 01.01.2012 по 31.03.2014 під час проведення фінансово-господарських взаємовідносин, що мають ознаки «безтоварних», з ТОВ «Торентія» занизили податок на прибуток підприємства на загальну суму 1 019 862 грн. та податок на додану вартість на загальну суму 1 059 420 грн., чим ухилилися від сплати податків на загальну суму 2 079 282 грн. Вказані обставини, на думку слідчого судді, підтверджуються актом податкової перевірки ТОВ Стіларм» № 69/1-22- 20/30264554 від 16.12.2014.
Як вбачається, в ході розгляду клопотань слідчим не було повідомлено про те, що на даний час вищезазначені податкові повідомлення - рішення є неузгоджені, оскільки оскаржуються у судовому порядку, на даний час справи перебувають на розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва та у Київському апеляційному адміністративному суді.
Таким чином вбачається, що висновки про обґрунтованість накладення арешту на кошти заявника тим, що в подальшому за рахунок цих та інших коштів, які надходитимуть на поточні рахунки ТОВ «Стіларм» буде здійснюватись відшкодування спричинених державі збитків є необґрунтованими, оскільки податкові повідомлення рішення (на підставі яких і сформувалась думка про наявність так званих збитків) на даний момент є неузгоджені, а тому збитків, нібито спричинених державі скаржником немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Таким чином, діюче законодавство передбачає можливість арешту майна юридичної особи лише у випадку, якщо до такої юридичної особи може бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, або арештоване майно має ознаки речового доказу.
Вбачається, що на даний час уповноваженим посадовим особам ТОВ «Стіларм» підозра не оголошувалась.
Також вбачається, що внаслідок арешту коштів на рахунках ТОВ «Стіларм» фактично зупинена правомірна підприємницька діяльність товариства.
За таких обставин вбачається, що арешт коштів на рахунках ТОВ «Стіларм» призвів до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності товариства.
З огляду на викладене вище, зважаючи на обставини справи вбачається, що на даний час відсутні підстави для арешту майна, а тому подане клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1