Провадження № 1-кп/761/1415/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

секретаря ОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000245 від 27.09.2013 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 28, ч.3, 4 ст. 358 КК України
В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 28, ч.3, 4 ст. 358 КК України, надійшов до Шевченківського районного суду м. Києва 11 листопада 2016 року.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вказавши на те, що останній підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Києва, підстави для закриття кримінального провадження відсутні, в судове засідання необхідно викликати свідків та представника потерпілого.
Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, вказавши на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону в частині пред*явленого ОСОБА_5 обвинувачення, а саме: чітко не викладено обставини справи, які прокурор вважає встановленими щодо місця, часу та способу вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, мотивів та мети їх вчинення, сукупності об*єктивних та суб*єктивних ознак кримінальних правопорушень, тобто пред*явлене обвинувачення є неконкретним, що порушує право обвинуваченого на ефективний захист він нього тощо.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника щодо повернення обвинувального акту прокурору.
Представник потерпілого не заперечував поти призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Заслухавши думку прокурора та представника потерпілого, у тому числі щодо заявленого клопотання, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.
Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.
У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).
Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).
Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.
Наведених вимог кримінального процесуального закону при складенні обвинувального акта в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 органом досудового розслідування дотримано не було.
Як убачається з обвинувального акта стосовно зазначеної особи, виклад формулювання обвинувачення, а так само виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновано ОСОБА_5 , очевидно свідчить про невідповідність такого обвинувачення правовій кваліфікації кримінальних правопорушень.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме:
-за ч.5 ст. 191 КК України в умисних діях, якими останній вчинив заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем , повторно, в особливо великих розмірах, організованою групою;
-за ч.3 ст. 209 КК України в умисних діях щодо вчинення фінансових операцій та правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечних протиправних діянь, що передували легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання незаконного походження таких коштів, повторно, організованою групою, в особливо великому розмірі;
-за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 366 КК України в умисних діях щодо вчинення службового підроблення, тобто складання і видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, організованою групою;
-за ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358 КК України в умисних діях, пов*язаних з підробленням документів, які видаються та посвідчуються підприємствами, і які надають права і звільняють від обов*язків, з метою використання їх як підроблювачем, так і іншою особою, повторно, організованою групою;
-за ч.3 ст. 28, ч.4 ст. 358 КК України в умисних діях щодо вчинення використання завідомо підроблених документів, організованою групою.
Так, відповідно до ч.3 ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

При цьому, згідно Постанови Пленумим ВСУ від 23.12.2005 року № 13 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» визначено, що суди мають досліджувати докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й щодо тих ознак, які вказують на їх вчинення саме організованою групою чи злочинною організацією, - щодо виду об`єднання, мети його створення і плану злочинної діяльності, тривалості існування, матеріальної бази, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії об`єднання, наявності в нього корупційних зв`язків, існування певних правил поведінки його членів, розподілу між ними функцій тощо. У мотивувальній частині вироку необхідно наводити дані про те, коли саме і протягом якого часу було утворено організовану групу чи злочинну організацію, як довго вона функціонувала, відомості про організаторів об`єднання та характер стосунків, які склалися між ними і членами останнього. Організовану гупу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності. При цьому вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.
Разом з тим, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 у складі організованої групи органом досудового розслідування взагалі не було викладено обвинувачення за ознаками вчинення кримінального правопорушення організованою групою. Так, зазначаючи в правовій кваліфікації про вчинення обвинуваченим злочинів організованою групою, органом досудового розслідування не було зазначено конкретного часу, місця, обставин, за яких така група була створена, а також інші необхідні відомості. Окрім іншого формулуювання обвинувачення також не містить даних щодо надання ОСОБА_5 згоди на участь в організованій групі та усвідомлення ним самим факту існування організованої групи у складі якої він, за твердженням органу досудового розслідування, діяв як виконавець.
Також слід зауважити, що органом досудового розслідування, при викладенні в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст. 358 КК України та ч.4 ст. 358 КК України, а саме щодо підроблення документів та використання завідомо підроблених документів, повторно, організованою групою, неповно викладено формулювання пред*явленого обвинувачення за вказаними статтями, оскільки в обвинувальному акті відсутні відомості щодо часу, місця, способу вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а також щодо мотивів, мети та наслідків вчинених кримінальних правопорушень, без конкретизації форми та змісту документів які, на думку досудового розслідування, було підроблено та у який спосіб, тобто чи було вчинено повне виготовлення сфальсифікованого документа або часткову фальсифікацію змісту справжнього документа, спосіб та мету використання підробленого документа тощо.

Окрім іншого, відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Разом з тим, у даному випадку органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 було сформульовано за наслідками описання діянь, вчинених іншими особами ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), між тим описання в обвинувальному акті дій інших осіб, які не є у даному кримінальному провадженні підозрюваними або обвинуваченими, оскільки щодо статусу даних осіб відсутні будь-які посилання в обвинувальному акті, є неприпустимим, оскільки унеможливлює дотримання меж пред*явленого обвинувачення під час судового розгляду.

Таким чином, наведені вище обставини приводять до висновку, що викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_5 в такий спосіб, на переконання суду, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема, принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя й інших, а також порушення міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про необхідність роз`яснення кожному, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, що є гарантією права на справедливий розгляд.
Окрім того, виклад в такий спосіб формулювання обвинувачення в обвинувальному акті дає суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимог ст. 291 КПК України при складанні такого процесуального документа, а також про ігнорування вимог ст. 91 КПК України щодо обов`язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та іншого.
Викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки останній у будь-якому разі повинен бути чітко обізнаним про характер висунутого щодо нього обвинувачення та обрати власну правову позицію захисту.
Необхідно зауважити, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому виявлені недоліки обвинувального акта перешкоджають подальшому судовому розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000245 від 27.09.2013 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 28, ч.3, 4 ст. 358 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя :

Судді :