н/п 1-кп/490/374/2017

УХВАЛА
03 лютого 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
із секретарем ОСОБА_2
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві, є громадянином України, українець, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є громадянином України, українця, раніше судимого останній раз 24.10.2014 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ст. 185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
Сторони судового провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
До обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливає 20 лютого 2017 року, до обвинуваченого ОСОБА_3 - у вигляді домашнього арешту, дія якого також спливає 20.02.2017 року.
Як випливає зі змісту ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , та домашній арешт щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризики, задля запобігання яких до них застосовані вказані запобіжні заходи станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захистник ОСОБА_7 , заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді арешту та просять змінити його на особисте зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, просили змінити застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт, посилалися не те, що у теперішній час прокурором не доведено того, що такий запобіжний захід як домашній арешт не зможе запобігти ризикам, з метою запобігання яким до обвинуваченого застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.
Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.
З ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_8 , обвинувального акту слідує, що ОСОБА_9 є раніше неодноразово судимим, обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливого злочину, в період іспитового строку.
У сукупності наведені вище обставини вказують на високий ступінь ризиків здійснення обвинуваченим ОСОБА_4 спроб переховатися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також спроб вчинення ним нових корисливих злочинів, у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою.
Ці ризики були враховані слідчим суддею під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і станом на теперішній час не перестали існувати та не зменшилися.
Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою.
Відповідно, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.
Що стосується запобіжного заходу, обраного до обвинуваченого ОСОБА_3 , з ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_8 , слідує, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєні корисного злочину в нічну частину доби, вбачається ризик вчинення аналогічних злочинів.
Ці ризики були враховані слідчим суддею під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту і станом на теперішній час не перестали існувати та не зменшилися.
Суд вважає, що з урахуванням вищевикладеного, такий запобіжний захід як домашній арешт цілком здатний запобігти встановленим ризикам, за умови покладення на ОСОБА_3 певних обов`язків, а саме : не залишати місце свого мешкання з 18:00 до 06:00 години кожного дня.
За такого, клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 194, 199, 331 КПК України, -
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на особисте зобов`язання - відмовити.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 03 квітня 2017 року включно.
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 до 03 квітня 2017 року включно, поклавши на нього обов`язок, а саме : не залишати місце свого мешкання з 18:00 до 06:00 години кожного дня.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1