Справа № 534/628/17
№ 1-в/534/69/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
захисникаОСОБА_4
представника установи ОСОБА_5
засудженогоОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні заяву засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и в :
У квітні 2017 року до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 , у якій він прохає розглянути питання щодо застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 прохав звільнити його умово-достроково від призначеного судом покарання та пояснив, що допускав порушення режиму, але стягнення наразі погашені. На думку ОСОБА_6 , упереджене ставлення до нього з боку адміністрації установи виникло внаслідок оскарження ним їх дій.

Захисник ОСОБА_4 в суді просив заяву ОСОБА_6 задовольнити та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування заяви послався на той факт, що його підзахисний виправився, починаючи з червня 2016 року порушень режиму не допускав, а раніше накладені стягнення є погашеними. В разі умовно-дострокового звільнення засуджений гарантовано буде працевлаштований.

Прокурор проти умовно-дострокового звільнення засудженого заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_6 систематично допускав порушення режиму, які є суттєвими, має незадовільні характеристики. Поведінка засудженого та його ставлення до праці свідчить про відсутність виправлення останнього, тому ОСОБА_6 не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Представник ДУ «Полтавський ВЦ (№136)» ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала. Пояснила, що засуджений фактично відбув дві третини строку покарання, проте систематично допускав порушення режиму, проявляв неповагу до представників адміністрації установи, тому не довів свого виправлення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши приєднанні до заяви матеріали та особову справу засудженого, судом встановлено наступне.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 років обмеження волі без конфіскації належного майна.

Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Полтавський ВЦ (№136)» з 16.04.2015 року, куди прибув за приписом.

Згідно з матеріалами особової справи, ОСОБА_6 за час відбування покарання у виправному центрі отримав наступні стягнення за порушення режиму: 04.01.2016 року попередження, 13.01.2016 року 10 діб ДІЗО, 21.01.2016 року попередження, 22.01.2016 року догана, 09.02.2016 року сувора догана, 11.02.2016 року 10 діб ДІЗО, 11.03.2016 року заборона виходу за межі гуртожитку, 11.03.2016 року попередження, 07.04.2016 року заборона виходу, 02.06.2016 року заборона виходу за межі гуртожитку, 02.06.2016 року 10 діб ДІЗО, 17.06.2016 року заборона виходу за межі гуртожитку, окрім того 24.12.2016 року сувора догана, що скасована вказівкою Кременчуцької місцевої прокуратури), які наразі погашені у встановленому порядку, заохочень не має. За наданою суду характеристикою засуджений на заходи індивідуально-виховного характеру не реагує, участі у громадському житті відділення не бере, перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до провокаційних дій та порушень. Засуджений ОСОБА_6 був працевлаштований на контрагентському об`єкті НВП «Фероліт», але без дозволу адміністрації самостійно звільнився.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За нормами ч.ч.2,3 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності вид ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Станом на день розгляду справи засуджений ОСОБА_6 відбув 2 роки 1 місяць строку покарання, що відповідно є більшим за дві третини строку покарання, призначеного судом за вчинення тяжкого злочину, і є обов`язковою умовою в контексті ст.81 КК України.

Виходячи із змісту роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким №2 від 26.04.2002 року (пункт 17), суди під час судового засідання у справах вказаної категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до пояснень засудженого, наданих в ході розгляду справи, ОСОБА_6 у вчиненому злочині розкаявся, вину за вироком визнав повністю, має власне житло у місті Кременчуці, після звільнення гарантовано буде працевлаштований садівником, підтримує тісний зв`язок із родичами. Під час конфлікту з адміністрацією, він допускав порушення режиму, за що отримував стягнення. Проте, усвідомив свою поведінку, виправився та з червня 2016 року режим тримання не порушував.

Згідно із приєднаною до матеріалів справи довідкою Приватного підприємства «Тайга і К» від 15.05.2017 року, у випадку умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_6 гарантовано буде працевлаштований садівником підприємства.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Виправному центрі №136 починаючи з 16 квітня 2015 року, зазначені вище порушення правил відбування покарання були допущені засудженим ОСОБА_7 у період з січня по червень 2016 року включно і накладені на нього стягнення погашені 17 грудня 2016 року.

З огляду на викладене, враховуючи фактичне відбуття ОСОБА_6 двох третин строку призначеного покарання, його ставлення до вчиненого злочину, додержання ним умов режиму з червня 2016 року, те, що він являється інвалідом ІІ групи, суд вважає заяву засудженого обґрунтованою та доходить висновку про доцільність умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання. Суд зауважує, що отримані ОСОБА_6 за порушення режиму стягнення, наразі є погашеними, з червня 2016 року засуджений порушень не допускав.

На підставі викладеного та керуючись, ст.81 КК України, ст.ст. 370,371,372,537,539 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Заяву засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , засудженого 18.02.2015 року вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, умовно-достроково на 11 (одинадцять) місяців.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд, який ухвалив рішення. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1