11-кп/775/68/2014(м)
266/1014/13-к

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 304 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі Донецької області кримінальні провадження № 0000095, № 0000099, № 0001778 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , старшого прокурора прокуратури Приморського району м. Маріуполя ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя від 22 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, українець, громадянин України, з середньо спеціальною освітою, не працюючий, навчається на 3 курсі у Маріупольському професійному ліцеї сфери послуг 74, який мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 13 грудня 2012 року Першотравневим районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком на 2 роки,

визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 304 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 13 грудня 2012 року та остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди у сумі 300 гривень.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, громадянин України, навчається у групі № 28 Маріупольського центру професійно технічної освіти, не судимий, який мешкає по АДРЕСА_2 ,

визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 296 КК України до 3 місяців арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 72 КК України, призначено ОСОБА_13 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_13 звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди у сумі 500 гривень, моральної шкоди у сумі 500 гривень.

Цим же вироком солідарно стягнуто з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 у відшкодування матеріальної шкоди у сумі 2 000 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно із вироком суду обвинувачені скоїли кримінальні правопорушення при наступних обставинах.

ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що ОСОБА_13 є неповнолітнім, навмисно, шляхом уговорів та психічного впливу, втягнув останнього у злочинну діяльність.

Так, 24 листопада 2012 року о 23 годині ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_13 , навмисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, за попередньою змовою між собою, шляхом вільного доступу біля подвір`я будинку АДРЕСА_3 , таємно викрали автомобільний причеп СЗАП 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 вартістю 2 000 гривень, чим заподіяли шкоду потерпілому ОСОБА_14 на вказану суму.

Вони ж, 01 лютого 2013 року о 19 годині, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , навмисно, повторно, за попередньою змовою, таємно викрали скутер фірми «Хонда ТАКТ» вартістю 1 500 гривень, чим заподіяли шкоду потерпілому ОСОБА_15 на зазначену суму.

Вони ж, 06 лютого 2013 року о 22 годині, знаходячись на подвір`ї вищезазначеного будинку, навмисно, повторно, за попередньою змовою, таємно викрали зварювальний апарат «Штерн» вартістю 800 гривень, електричний двигун вартістю 100 гривень, електричне точило вартістю 150 гривень, чим заподіяли шкоду потерпілому ОСОБА_15 на загальну суму 1 050 гривень.

Вони ж, 10 лютого 2013 року о 21 годині 30 хвилин, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_5 , навмисно, повторно, за попередньою змовою, таємно викрали металеві пластини у кількості 20 штук загальною вартістю 400 гривень, чим заподіяли шкоду потерпілому ОСОБА_7 на вказану суму.

01 травня 2013 року приблизно о 21 годині ОСОБА_11 , умисно, проник до квартири АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_16 , повторно, таємно викрав ноутбук «НР СОМРАQ» вартістю 2 600 гривень, якій належить ОСОБА_12 , чим заподіяв потерпілій шкоду на зазначену суму.

25 листопада 2012 року приблизно о 16 годині неповнолітній ОСОБА_13 , знаходячись на території Міської лікарні № 9 по вул. Гагаріна в Приморському районі м. Маріуполя, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги к суспільству, діючи навмисно, з хуліганських спонукань, ігноруючи існуючи в суспільстві елементарні правила поведінки, використовуючи незначний привід, наніс два удари рукою в обличчя ОСОБА_8 , чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа зі зміщенням, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та вимагають для свого лікування термін понад 6-ти, але не більше 21-го дня.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 , не оскаржуючи юридичної кваліфікації своїх дій та доведеності вини, просив змінити вирок, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його щиросердечне каяття, повне визнання своєї вини, його активне сприяння у розкритті злочинів.

Крім того, суд не врахував його стан здоров`я, що він має психічну хворобу, а також те, що він цивільні позови визнав у повному обсязі та готовий відшкодувати матеріальну і моральну шкоду.

В апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури Приморського району м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_6 , не оскаржуючи вирок суду щодо кваліфікації дій обвинувачених, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання неповнолітньому ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 296 КК України, як незаконний у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Визнати винним неповнолітнього ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України звільнити його від покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції при постановленні вироку відносно неповнолітнього ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 296 КК України не врахував, що неповнолітньому на момент скоєння вказаного кримінального правопорушення було лише п`ятнадцять років, та застосовував такий вид покарання як арешт, але відповідно до вимог ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 , який просив прийняти рішення на розсуд суду, потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника, які просили залишити вирок без змін, висновок прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове розслідування і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності, а їх дії кваліфіковані правильно.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, то вони на думку колегії суддів не можуть бути прийняті до уваги виходячи з наступного.

При призначенні покарання ОСОБА_11 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч.3 ст.78 КК України та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового

злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими

статтями 71, 72 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 13 грудня 2012 року був засуджений Першотравневим районним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Кримінальні правопорушення, за які його засуджено оскаржуваним вироком, обвинувачений вчинив у період іспитового строку, тому суд призначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків у відповідності з вимогами ч.1 ст.71 КК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування положень ст.75 КК України є неспроможними.

Разом з тим слушними на думку колегії суддів є посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання ОСОБА_13 у виді арешту суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Обираючи покарання ОСОБА_13 за ч.1 ст.296 КК України, суд не взяв до уваги, що на момент постановлення вироку він не досяг шістнадцятирічного віку, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 60, ст.101 КК України, згідно з якими арешт до таких осіб не може бути застосований.

Разом з тим санкцією ч.1 ст.296 КК України поряд з арештом передбачені такі альтернативні види покарання як штраф та обмеження волі.

Відповідно до вимог ст.ст. 61,99 КК України до неповнолітньої особи не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі; а штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернуто стягнення. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_13 є учнем Маріупольського центру професійно технічної освіти, не має самостійного доходу, власних коштів або майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не

можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Оскільки у даному випадку жоден з видів покарання, передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України, не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_13 колегія суддів вважає, що він підлягає звільненню від покарання за ч.1 ст.296 КК України, а провадження по справі закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284 ч.2 404, 405, 407,409 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Приморського району м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2013 року відносно ОСОБА_11 залишити без змін.

Цей же вирок відносно ОСОБА_13 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_13 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до 2(двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_13 за ч.1 ст.296 КК України звільнити від покарання, провадження по справі в цій частині закрити.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4