АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/993/17 Справа № 200/4316/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження за №0000248 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2017 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-11.02.2011 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.185, ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі, 19.04.2014 звільнений по відбуттю покарання;
-13.10.2015 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.198, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-27.11.1997 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.140, ч.2 ст.141, ч.1 ст.145, ст.42 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі, 16.11.2000 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 21 день;
-21.12.2001 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 та ч.3 ст.186, ст.42, ст.43 КК України до 5 років позбавлення волі;
-04.02.2011 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, 24.07.2013 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 2 дні;
-12.02.2015 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
-02.11.2015 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.124, ст.69 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн., на підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2015 виконувати самостійно;
-03.11.2015 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., на підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2015 виконувати самостійно, 19.05.2016 вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.11.2015 скасовано та на підставі ст.71 КК України призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та двох років позбавлення волі, вказані покарання виконувати самостійно,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

В апеляції:

Захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить вирок суду скасувати, та призначити новий судовий розгляд у новому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що з вироком суду першої інстанції не згоден. Вказує, що усі покази, які були надані ним та свідками з його сторони, не були взяті до уваги, та суд критично віднісся до них.

Також вказує, що головного свідка ОСОБА_13 , який надав ОСОБА_14 ключ від квартири, не визивався для дачі пояснень ні в відділ поліції ні до суду. Зазначає, що в цій квартирі не було жодного відбитку пальців Павленкова.

Прокурор в апеляційній скарзі, просить вирок суду першої інстанції скасувати, та ухвалити новий, яким призначити покарання

-ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн, виконувати вказані покарання самостійно.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор не оспорюючи правильності та доведеності дій обвинувачених, вказує, що вироку суду є незаконним в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Вважає, що судом не повністю враховано та не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став та в період не відбутого покарання вчинив новий умисний злочин проти власності, крім того при достатності доказів доведеності його винуватості, що є очевидним, так як останній був затриманий на місці скоєння злочину разом із спільником ОСОБА_8 , категорично заперечував свою вину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 в черговий раз не зробив для себе належних висновків та на шлях виправлення ставати не бажає. Таким чином призначене покарання ОСОБА_7 є явно м`яким та таким, що не відповідає його особистості та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вважає, що судом не повністю враховано та не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став та в період не відбутого покарання вчинив новий умисний злочин проти власності, крім того при достатності доказів доведеності його винуватості, що є очевидним, так як останній був затриманий на місці скоєння злочину разом із спільником ОСОБА_7 , категорично заперечував свою вину, що свідчить про те, що ОСОБА_8 в черговий раз не зробив для себе належних висновків та на шлях виправлення ставати не бажає. Таким чином призначене покарання ОСОБА_7 є явно м`яким та таким, що не відповідає його особистості та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2015 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, за даним вироком та вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2016, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу та штрафу у розмірі 850 грн., виконуючи вказані покарання самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у рівних частинах по 360 грн. 06 коп.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

18 січня 2016 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, вступивши у попередню змову, прибули до будинку АДРЕСА_3 , де скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом використання ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , які були раніше викрадені з вказаної квартири ОСОБА_8 (матеріали відносно чого виділені в окреме провадження), проникли до вищевказаної квартири, звідки діючи таємно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою полегшення подальшого викрадення та транспортування майна, демонтували шафу-вітрину марки «Embawood», моделі «Елізабет», вартістю 6 238 грн. 62 коп., що належить потерпілій ОСОБА_15 .

Однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виконали усіх дій, які вони вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, так як були затримані співробітниками поліції на місці вчинення злочину, в квартирі АДРЕСА_4 .

Вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити скаргу захисника, та остання акцентувала увагу на не винуватості свого підзахисного, вказуючи, що її підзахисний не мав мети на скоєння інкримінованого йому злочину, обвинуваченого, ОСОБА_8 , який підтримав доводи і вимоги своєї апеляції, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Посилання в апеляції захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , стосовно того, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та доводи в апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 щодо неприйняття і ненадання оцінки його показам та свідками з його сторони, не були взяті до уваги, та суд критично віднісся до них, колегія суддів, вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді вироку і загалом фактично є декларативними і зводяться до переоцінки доказів.

Так, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що при розгляді справи судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для її правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінальних правопорушень, допитані всі особи, покази яких мали суттєве значення для справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєні ними злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, оскільки позиція і доводи сторони захисту щодо невинуватості обвинувачених, у скоєнні ними інкримінованого кримінального правопорушення з посиланням на те, що відсутні докази їх вини, та в них не було умислу на заволодіння майном потерпілого, спростовується доказами наявними в матеріалах справи, які досліджені судом в повному обсязі в їх сукупності.

Так, зокрема, як слідує з вироку суду, в якості доказів вини обвинувачених, суд привів покази допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_16 , та свідка ОСОБА_17 надавши їм відповідну та об`єктивну оцінку і з яких слідує, що саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прибули до будинку АДРЕСА_3 , та шляхом використання ключів від вхідних дверей квартири 3-б цього будинку, які були раніше викрадені з вказаної квартири (матеріали відносно чого виділені в окреме провадження), проникли до вищевказаної квартири, де демонтували шафу-вітрину марки «Embawood», моделі «Елізабет».

Однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виконали усіх дій, які вони вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, так як були затримані співробітниками поліції на місці вчинення злочину, що підтверджується і показами свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які затримали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на місці вчинення ними злочину.

Судом першої інстанції надана відповідна і об`єктивна оцінка усім показам як потерпілої так і усіх допитаних судом свідків у сукупності з іншими доказами у повному обсязі, що в свою чергу спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_20 та захисника ОСОБА_9 про неповноту судового розгляду.

Об`єктивних підстав ставити під сумніви покази потерпілої, свідків, колегія суддів не вбачає. Дані покази узгоджуються між собою та іншими доказами дослідженими судом першої інстанції у їх сукупності і сумнівів не викликають.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо їх невинуватості з посиланням на те, що знайомий ОСОБА_8 на імя ОСОБА_13 надав останньому ключі і попрохав допомогти вивезти майно з квартири об`єктивних підтверджень матеріалами справи не знайшли та спростовуються показами свідка сусідки потерпілої ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які затримували обвинувачених, із свідчень яких слідує, що обвинувачені на місці події вели себе скрито, крадучись, в квартирі переховувались, не відчиняли.

Стосовно посилання обвинуваченого в доповненнях апеляційної скарги на те, що судом не було взято до уваги довідку про наявність у ОСОБА_8 туберкульозу, є безпідставним, оскільки дана копія даної довідки надана при доповненнях до апеляційної скарги та є застарілою, оскільки обвинувачений проходив курс лікування з 24.06.2015 року по 01.09.2015 рік.

Отже, враховуючи достатність, належність та допустимість доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 яка виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєні повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з проникненням у житло, та правильно кваліфікував дані дії за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Так, згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів встановила, що при обранні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних норм кримінального закону.

При призначення покарання ОСОБА_7 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочинного наміру та причини внаслідок яких злочин не було доведено до кінця та прийняв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину. Відсутність обставин, що пом`якшують покарання. До обставин, які обтяжують покарання, суд відніс рецидив злочину.

При призначення покарання ОСОБА_8 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочинного наміру та причини внаслідок яких злочин не було доведено до кінця та приймає до уваги, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відсутність обставин, що пом`якшують покарання. До обставин, які обтяжують покарання, суд відніс рецидив злочину.

Таким чином, з врахуванням наведеного і вимог кримінального закону, суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини справи, що передбачені законом для призначення покарання, у тому числі і з врахуванням також саме тих обставин на які посилається і прокурор в своїй апеляції, та призначив покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, належним чином обґрунтувавши свої висновки, з якими, колегія суддів погоджується і підстав для призначення обвинуваченим більш суворого покарання не вбачає.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення поданих апеляцій відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2017 року, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 січня 2017 року по 22 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 січня 2017 року по 22 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання ним копії ухвали.
Судді:
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4