Справа № 461/4292/16-к
Провадження № 1-кп/461/362/16
УХВАЛА

судового засідання

29.12.2016 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні головуючим постановлено на обговорення питання про можливість виділення в окреме провадження матеріали кримінального провадженні відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на тій підставі, що стороною захисту та державним обвинувачем визнано те, що обвинувачений не є суб`єктом інкримінованого йому злочину.

Прокурор, потерпілий та його представник в судовому засіданні заперечили проти виділення матеріалів кримінального провадженні відносно ОСОБА_4 в окреме провадження.

Обвинувачені, їх захисники та законний представник, кожен окремо, просили виділити матеріали кримінального провадженні відносно ОСОБА_4 в окреме провадження.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.334 КПК України, матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.
Статтею 22 КК України визначено, що кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.
З аналізу частини другої ст.22 КК України, випливає, що особи, які вчинили злочини у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, не підлягають кримінальній відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч.1 ст.11 КК України).
Як встановлено, інкримінований ОСОБА_4 злочин було вчинено 03.06.2016 року, тобто на час, коли останній був неповнолітнім, а відтак він не є суб`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Таким чином, зважаючи на те, що в даному кримінальному провадженні з моменту початку досудового розслідування проводились процесуальні дії стосовно особи, яка не підлягає кримінальній відповідальності, а в подальшому таке провадження було скеровано до суду, тобто наявні ознаки грубого порушення права на захист, суд приходить до переконання, що матеріали стосовно ОСОБА_4 слід виділити, оскільки незалежно від змісту рішення суду по даному кримінальному провадженню, вирок суду може бути поставлений під сумнів в зв`язку з грубим порушенням прав одного з обвинувачених.

Керуючись ст.ст.217, 334 КПК України, суд

у х в а л и в :

Матеріали кримінального провадження №0002452 від 03.06.2016 року в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України виділити в окреме провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1