Справа № 317/ 340/17
№/п 1-в/317/41/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2017 р.

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

за участю захисника засудженого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференц зв`язку в залі суду м.Запоріжжя клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Покровського району Дніпропетровської області, гр. України, українця, освіта середня, не одруженого, має одну неповнолітню дитину, до арешту мешка за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло клопотання ОСОБА_5 , який просив суд застосувати відносно нього заохочувальну норму у вигляді умовно дострокового звільнення, в обґрунтування зазначив, що він відбув більш 2/3 строку покарання, провину у скоєному злочині визнає та розкаюється, виконує всі обов`язки, які покладені на нього при відбуванні покарання, працює на виробництві з першого дня, як прибув до БВК УДПтС України в Запорізькій області №99. ОСОБА_5 зазначив, що він вважає, що став на шлях виправлення, а тому просить суд його клопотання задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 відмовився виходити до залу для проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язок.

Відповідно до ч.4 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

В судовому засіданні був присутній захисник засудженого ОСОБА_5 за призначенням - ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Розглянувши матеріали справи, вислухавши висновок прокурора, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка це зразкове виконання вимог режиму і свідоме додержання дисципліни, вказівок адміністрації, наявність подяк і відсутність стягнень, якщо особа відбуває покарання у вигляді обмеження волі або позбавлення волі. При відбуванні інших видів покарання вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину.

Під сумлінним ставленням до праці звичайно розуміють чесне та повне виконання своїх трудових обов`язків, підвищенням ділової кваліфікації, суворе додержання правил техніки безпеки тощо.
ОСОБА_5 засуджений 26.12.2013 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області по ч.2 ст. 185 , ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Знов засуджений 06.03.2015 року Покровським районним судом Дніпропетровської області по ч.2 ст. 296, ч.1,4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Тобто не вперше, як було зазначено засудженим в клопотанні.

Згідно ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 23.02.2016 року у строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано час переднього ув`язнення відповідно до ст. 72 КК України.

Початок строку : 03.04.2014 р. Кінець строку : 07.01.2019 р.

Станом на 13.02.2017 року відбув більш як 2/3 строку покарання.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03.04.2014 року. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС України стягнень та заохочень не мав.

17.04.2014 року був направлений до БВК УДПтС України в Запорізькій області №99 для відбування покарання, характеризувався позитивно, стягнень та заохочень не мА.

11.11.2014 року відбував покарання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі, за період відбування покарання характеризувався негативно, допустив порушення порядку відбування покарання за що притягувався два рази до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

29.07.2015 року відбував покарання у БВК УДПтС України в Запорізькій області №99 . За час відбування покарання характеризувався негативно, допустив порушення режиму відбування покарання, за що притягував до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

06.06.2016 року відбував покарання у Стрижавській виправній колонії №81. За час відбування покарання характеризувався негативно, допускав порушення порядку відбування покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, а саме був поміщений в ДІЗО.

В Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№99) відбуває покарання з 25.08.2016 року і по теперішній час. За період відбування покарання характеризується негативно, 31.01.2017 року допустив порушення установленого порядку відбування покарання, за що притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а саме поміщений в ДІЗО. На даний час стягнення не зняте та не погашене. За сумлінну поведінку має 1 заохочення правами начальника установи від 22.08.2014 року

Згідно наданої довідки про працевлаштування засудженого за період з 17.04.2014 року та по теперішній час, ОСОБА_5 з грудня 2016 року не працює.

З даними виправної установи ОСОБА_5 має цивільний позов на суму 490 гривень, але виконавчі листи на стягнення боргу, в бухгалтерії установи відсутні.

Однак суд зауважує, що засуджений ніяким чином навіть не намагався працюючи у вересні жовтні 2016 року на виробництві хоча б частково його відшкодувати.
ОСОБА_5 було три рази відмовлено в заохочувальних нормах, а саме:
- 31.03.2016 р. комісією установи відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КК України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації;
- 31.03.2016р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.72 КК України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким;
- 19.01.2017 р. комісією установи було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України у вигляді умовно дострокового звільнення.
Жодне рішення комісії виправної установи про відмову в застосуванні заохочувальної норми, засудженим не оскаржене.
Враховуючи те, що особа п`ять разів змінювала місце відбування покарання, згідно наданих відомостей, у всіх установах характеризувалась негативно, на даний час засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання у БВК УДПтС України в Запорізькій області №99 не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, може допустити грубість, вимоги персоналу виконує під наглядом, а тому вказане свідчить, що особа зухвалою поденкою доводить лише те, що він не став на шлях виправлення.

Вивчивши особову справу засудженого, вислухавши висновок прокурора, суд вважає клопотання засудженого не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, ч.2, ч.3 ст.539 КПК України, ст.153, 154 КВК України,-
УХВАЛИВ:
В клопотанні засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя: ОСОБА_1