Дата документу Справа № 328/2728/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №328/2728/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/180/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.ч.1, 2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новомиколаївка Токмацького району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 , а також потерпіла ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19 вересня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України - до 3 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи обставини провадження, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просять вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України - у виді штрафу розміром 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу розміром 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог вказують на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст.69 КК України при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, не врахував думку потерпілої, яка просила суд не призначати суворе покарання ОСОБА_6 , оскільки матеріальна шкода їй відшкодована в повному обсязі, а також не врахував дані про особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштувався, став на шлях виправлення, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , також не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду щодо останнього змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його та призначивши покарання у вигляді штрафу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги її прохання про те, щоб обвинуваченому не призначали суворе покарання. Крім того зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 був її цивільним чоловіком та за весь час проживання разом постійно піклувався про сім`ю, працював на тяжких роботах, утримував її та дитину.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 20 червня 2015 року приблизно о 21-00 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав зі скриньки золоті вироби, що належать ОСОБА_9 , тим самим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 32 500 грн.

Окрім того, 26 липня 2015 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, знаходячись в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав зі скриньки золоті вироби, що належать ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 45 000 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими,та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки ці обставини учасниками судового провадження не оспорювались.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинувачених ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував ступінь і характер громадської небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, тяжкими і хронічними хворобами не страждає. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованих йому статей, - у виді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 та інші обставини кримінального провадження, суд дійшов правильного висновку щодо можливості застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , а також потерпілої ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається сторона захисту, а саме на те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, проживає разом із братом та матір`ю, яка страждає на певне захворювання та не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України, тощо, також свідчать про правильність рішення суду щодо можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції може змінити вирок лише у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

В апеляційних скаргах йдеться про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, тобто покарання, яке підлягає реальному відбуванню.

Таким чином, апелянтами фактично ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Виходячи з положень ст.403 КПК України, діючи у межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не може погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вищевказаних апеляційних скарг.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , а також потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 19 вересня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4