Ухвала
іменем україни

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000177 касаційну скаргу засудженого на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без зміни апеляційними судом,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ст. 246 КК до покарання у виді обмеження волі на строк один рік із конфіскацією незаконно добутого.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Кременецького ботанічного саду в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 5301 грн.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 19 березня 2015 року разом із невстановленою слідством особою умисно, порушуючи визначений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу як важливого елементу навколишнього природного середовища, перебуваючи в обході № 18 на території Кременецького ботанічного саду (об`єкту природно-заповідного фонду України загальнодержавного значення), без спеціального дозволу (лісорубного квитка, ордера) здійснив незаконну порубку, зрізавши бензопилою чотири дерева породи «сосна» діаметром на пні 26, 31, 31, 36 см.

В результаті цих дій ОСОБА_6 заподіяв ботанічному саду шкоди на суму 5301 грн, розрахованої згідно з таксами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

У касаційній скарзі (з урахуванням доповнень до неї) засуджений просить скасувати судові рішення щодо нього і закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Обґрунтовуючи свої доводи, зазначає, що дерев він не зрубував, а лише розпилював повалені. Ці дерева були сухостійними, а отже, не були предметом злочину, передбаченого ст. 246 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а судові рішення щодо ОСОБА_6 підлягають зміні в порядку ст. 433 КПК у зв`язку з нижченаведеним.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 246 КК, суд зробив на підставі належно досліджених доказів, навівши у вироку докладні мотиви ухваленого рішення, що відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Мотивуючи винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, місцевий суд послався на: показання засудженого (який не заперечував того факту, що саме він розпилював дерева бензопилою), представника потерпілого цивільного позивача ОСОБА_7 , спеціаліста ОСОБА_8 (котрі зазначили, що будь-яка порубка без спеціального дозволу, навіть сухостійного дерева, є незаконною), свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (які бачили, як ОСОБА_6 розпилював свіжозрізані дерева, а ОСОБА_10 ще й бачив і чув, як падала верхівка дерева, коли разом з іншими пішов на звук бензопили, яка виявилась у руках ОСОБА_6 ). А також суд послався на протоколи проведення слідчих експериментів та інші письмові докази, які у сукупності узгоджуються між собою, доповнюють один одного.

Вказана сукупність досліджених судом доказів дозволила йому дійти обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 246 КК.

Порубка дерев на території природно-заповідного фонду за змістом диспозиції ст. 246 КК утворює склад цього злочину незалежно від розміру завданої шкоди (кількості зрублених дерев).

На думку колегій суддів, сухостійні дерева (не повалені в силу природних факторів), які знаходяться на території природно-заповідного фонду (до яких в цьому випадку входив ліс Кременецького ботанічного саду), є предметом вищевказаного злочину, адже вони є елементом лісу як біологічної єдності та його природного стану. До того ж рубка таких дерев не може бути довільною вона відбувається в порядку, встановленому законодавством.

Усі доводи засудженого, аналогічні доводам у касаційній скарзі, ретельно перевірив апеляційний суд і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК.

З урахуванням того, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність не встановлено, касаційну скаргу не може бути задоволено.

Разом із тим, перевіривши кримінальне провадження у повному обсязі в порядку ч. 2 ст. 433 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що вирок районного та ухвала апеляційного судів підлягають зміні.

Згідно з вироком від 22 березня 2016 року ОСОБА_6 було засуджено за ст. 246 КК до покарання у виді обмеження волі на строк один рік із конфіскацією незаконно добутого.

Між тим, Законом України від 18 лютого 2016 року № 1019-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації», який набув чинності 28 лютого 2016 року, до ст. 246 КК внесено зміни і виключено із санкції покарання у виді конфіскації незаконно добутого.
Таким чином, у силу ч. 1 ст. 5 КК ОСОБА_6 не могло бути призначено вищевказане покарання. Такий захід кримінально-правового характеру може призначатися за вчинення злочину, передбаченого ст. 246 КК, лише на підставі ст. 96-1 КК «Спеціальна конфіскація», про що має зазначатися у резолютивній частині вироку.

Вказане залишилося поза увагою місцевого та апеляційного судів.

Касаційний суд позбавлений процесуальної можливості виправити певним чином помилку нижчестоящих судів, адже з цього приводу прокурор, потерпілий чи його представник не подавали апеляційних та касаційних скарг.

Тому вирок та ухвала судів першої та апеляційної інстанцій відповідно (оскільки останній не виправив помилки місцевого суду) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність (застосуванням закону, який не підлягав застосуванню) підлягають зміні шляхом виключення з них рішення про призначення ОСОБА_6 за ст. 246 КК покарання у виді конфіскації незаконно добутого.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 в порядку ст. 433 КПК змінити і виключити з них рішення про призначення йому за ст. 246 КК покарання у виді конфіскації незаконно добутого.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3