Справа № 462/1167/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/199/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2016 року відносно нього по ч. 1 ст. 164 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2016р. щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у вигляді громадських робіт.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2016 року визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох ) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням на ОСОБА_6 відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що вирок є незаконним, таким, що не відповідає обставинам справи та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання.
Вказує, що при обранні міри покарання суд першої інстанції обирає фактично найбільшу міру, яка передбачена санкцією ч. 1 ст. 164 КК України.
Суд при призначенні покарання не врахував як пом`якшуючу обставину те, що обвинувачений має на утриманні іншу неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 та дружину ОСОБА_11 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною і ніде не працює.
Суд першої інстанції не врахував, що заборгованість із сплати аліментів виникла у нього у зв`язку із важким матеріальним становищем.
На період заборгованості, а саме із 16.02.2012 року по 31.01.2016р. обвинувачений мав фактично не регулярний заробіток, або не мав такого.
Просить врахувати те, що на даний момент обвинувачений дійсно щиро розкаявся і переоцінив свою поведінку. На даний момент вчинив дії для часткового відшкодування збитків, відповідно до квитанції №КП-386/1 від 12.12.2016р. оплатив 4000 гривень на користь своєї неповнолітньої дитини для погашення заборгованості та відповідно до квитанції від 10.10.2016р. 500 гривень аліментів для утримання дитини. Позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання відповідно до характеристик виданих ТзОВ «Лінквест» 21.11.2016р. та ЛКП «Затишне » від 13.12.2016р.
Вважає покарання, яке йому призначив суд першої інстанції занадто суворим і таким, що не відповідає його особі і характеру вчиненого ним діяння.
При апеляційному розгляді справи обвинувачений та захисник підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги.

Прокурор та потерпіла заперечили проти доводів апеляції.

Згідно з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2016 року, ОСОБА_6 в порушення вимог ст.51 Конституціїї України, ст.180,181 Сімейного кодексу України, посягаючи на право дитини на повноцінне життя та всебічний розвиток, не реагуючи на законні попередження державного виконавця, умисно грубо порушив свої обов`язки щодо утримання дитини та її виховання, а саме злісно ухилився від сплати, встановлених рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.04.2012 року, коштів на користь ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за період часу з 16.02.2012 року по 31.01.2016 року допустив заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 23000 грн.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, потерпілу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і ніким не оспорюється.

Вина ОСОБА_6 та правильність кваліфікації їх дій не оспорюється в апеляційній скарзі, які, на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, також особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному. Останнє суд першої інстанції відніс до обставин, що пом`якшують покарання. Також суд врахував, що обставини, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутні.

Колегія суддів вважає те, що обвинувачений має на утриманні іншу неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 та дружину ОСОБА_11 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною і ніде не працює, не можуть бути розцінені як пом`якшуюча обставина.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обвинувачений ОСОБА_6 , як батько дитини, у відповідності до вимог СК України зобов`язаний утримувати всіх своїх дітей, забезпечувати їм повноцінне життя та всебічний розвиток.

Щодо матеріального становища обвинуваченого, яке суд першої інстанції не врахував при призначенні покарання обвинуваченому, то дана обставина не впливає на суть обвинувачення, кваліфікацію вчиненого і призначення покарання.

Згідно ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Отже, обвинувачений ОСОБА_6 має право звернутись в порядку цивільного судочинства до суду с питанням розстрочення сплати аліментів у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Даним правом обвинувачений не скористався, а просто ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд в повному обсязі дослідив і дав належну оцінку всім доказам, зібраним по справі, врахував особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи та призначив покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Колегія суддів вважає, що висновок суду про обрання обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України, відповідає вимогам закону та загальним засадам призначення покарання.

Відповідно, доводи, що наводить обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
вирок Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 по ч. 1 ст. 164 КК України залишити без змін, а апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4