Справа №487/5373/16-к 12.01.2017

Провадження № 11-кп/784/110/17 Категорія: ст. 121 ч.1 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубцовська Алтайського краю Росія, громадянина України, не одруженого, пенсіонера, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 ; -

- засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради 3 509,36 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 (далі - прокурор) просить:

- вирок змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки на підставі ст. 75 КК України;
- на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- на підставі п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- в іншій частині вирок залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вказаний вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України.

При цьому апелянт посилається на положення ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1492-VІІІ від 07 вересня 2016 року, що набула чинності 08 жовтня 2016 року), відповідно до ч. 1 якої у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
а відповідно до п. 2 ч. 2 якої на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти, окрім інших, обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
що судом неправильно застосовано вищезазначену норму закону України про кримінальну відповідальність, щодо обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, та органів нагляду за вказаною особою.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
26 серпня 2016 року в період часу з 00.00 год. по 00.30 год. ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на дільниці № 68 кооперативу «Чайка» на вул. Лазурна, 1 в м. Миколаєві. На ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Так, знаходячись у вказаному місці у вказаний час, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, що виникли під час сварки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, взяв зі столу біля будинку на території ділянки № 68 кухонний ніж, яким в подальшому наніс один удар ОСОБА_10 в ліву бокову область живота.
Відповідно до висновку експерта № 1546 у ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани черевної порожнини з пошкодженням брижі тонкої кишки та великого сальника, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тілесних ушкоджень, за ознакою загрози для життя в момент спричинення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 ; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , в також потерпілого ОСОБА_10 , які не заперечували проти апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 ; вивчивши матеріали кримінального провадження № 0003973; обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Диспозиція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає відповідальність, окрім іншого, за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Проте, судом першої інстанції постановлено вирок з порушенням зазначених норм кримінального та кримінального процесуального законів.
Так, відповідно обвинувального акту висунуте ОСОБА_7 обвинувачення викладено таким чином (а. с. 2 - 4):
26.08.2016 року в період часу з 00.00 год. по 00.30 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, на ґрунті раптово виниклих під час сварки особистих неприязних стосунків, взяв зі столу кухонний ніж, яким наніс один удар в ліву бокову область живота ОСОБА_10 .
Відповідно до висновку експерта № 1546 у ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани черевної порожнини з пошкодженням брижі тонкої кишки та великого сальника, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою загрози для життя в момент спричинення.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження.
Суд визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині, проте, викладене у вироку формулювання обвинувачення істотно відрізняється від висунутого органом досудового розслідування.
Так, суд, зазначивши про умисел ОСОБА_7 на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , вказав лише про нанесення обвинуваченим кухонним ножем одного удару в ліву бокову область живота потерпілого ОСОБА_10 .
А посилаючись на висновок експерта № 1546, суд вказав, що у ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани черевної порожнини з пошкодженням брижі тонкої кишки та великого сальника, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тілесних ушкоджень, за ознакою загрози для життя в момент спричинення.
Проте, суд першої інстанції не вказав, власне, саме ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 .
А зазначена обставина напряму впливає на кваліфікацію злочину.
Водночас, всупереч вимог ст. 374 КПК України, суд не зазначив підстави такої зміни обвинувачення у цій частині.
За такого, обвинувачення, визнане судом доведеним, є неконкретним та таким, що не містить обов`язкових ознак інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, а тому вирок суду першої інстанції не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.
Крім того, за приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції також не дотримався.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, лише вказав, що доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 та надані прокурором матеріали кримінального провадження.
Однак, всі вказані докази суд лише назвав, проте, не розкрив їх суті, взагалі не проаналізував їх та не дав їм жодної оцінки, як того вимагає ч. 1 ст. 94 КПК України.

Тобто, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження верховенства права законності (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, доводи прокурора по суті його апеляційної скарги щодо застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, як така, що містить доводи про незаконність вироку.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_7 та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415, 416, 9 ч. 6, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Скасувати вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді