28 лютого 2017 року сел. Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качанівка та мешканця АДРЕСА_1 , який фактично проживає в с. Качанівка Підволочиського району, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, який працює неофіційно та має на утриманні одну малолітню дитину, засудженого 30.01.2014 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, покарання згідно з вироком невідбуто,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 , будучи засудженим 30.01.2014 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України, 22 лютого 2015 року близько 18:30 год, попередньо домовившись з ОСОБА_5 про викрадення циркулярної пили, яка знаходилася на території домогосподарства ОСОБА_6 в с. Качанівка Підволочиського району, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_5 , прийшли до зазначеного домогосподарства та через неогороджену частину території зайшли в двір домогосподарства ОСОБА_6 в с. Качанівка Підволочиського району, звідки таємно викрали циркулярну пилу, яка знаходилась неподалік житлового будинку та з місця скоєння злочину зникли.
Враховуючи вищевикладене, в результаті своїх злочинних дій ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 2800,00 гривень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто крадіжка, вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав та показав, що він вживаючи алкоголь разом з ОСОБА_5 , домовилися про викрадення циркулярної пили, реалізовуючи свій намір вони обидвоє зайшли на господарство ОСОБА_7 та викрали циркулярну пилу, яка знаходилась неподалік житлового будинку та віднесли її на зберігання знайомому ОСОБА_8 . У скоєному щиро розкаявся та запевнив, що подібне більше не повториться.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить вказане кримінальне провадження розглянути без його участі, претензій до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладається на думку суду.
Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлено правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши ОСОБА_4 положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням показань обвинуваченого та документів, які характеризують його особу, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України.
При встановлених обставинах суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, те, що він раніше судимий, на шлях виправлення не став і вчинив повторно корисливий злочин середньої тяжкості. Крім того, обвинувачений не відбув покарання, що свідчить про стійкий характер його протиправної поведінки та підвищену суспільну небезпечність, а також те, що він нейтрально характеризується за місцем проживання, повністю визнав свою вину у вчиненному, має на утриманні малолітню дитину.
Також суд визнає обтяжуючою покарання ОСОБА_4 обставину вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та бере до уваги обставину, яка пом`якшує йому покарання щире каяття. З врахуванням наведеного та фактичних обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує положення п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 (з подальшими змінами), згідно з якою за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК необхідно враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Згідно з п. 26 вказаної постанови у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Як убачається з наданої прокурором копії вироку Тернопільського міськрайонного суду від 30.01.2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК до 1 року 6 місяців обмеження волі, в період невідбутого покарання ним вчинено новий злочин.
Тому, на підставі ст. 71 КК України суд вважає необхідним до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальни витрати відсутні
Щодо ОСОБА_4 22.02.2017 року обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 30.01.2014 року 7 (сім) місяців обмеження волі, і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 7 (семи) місяців обмеження волі.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 залишити у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу.
-циркулярна пила, що передана на зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити йому, як власнику, відповідно до розписки.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1