Дата документу 27.03.2017

Справа № 334/2655/16-к
Провадження № 1-кп/334/45/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001235 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, українець, одружений, офіційно не працевлаштований, дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч. 2 КК України,

в с т а н о в и в :

11.07.2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Хундай» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по вул. Ленській від вул. Донецьке шосе в напрямку вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжя.

Швидкість руху автомобіля під керування ОСОБА_4 складала не менше ніж 120 км/год, що в двічі перевищує дозволену на даній ділянці проїжджої частини швидкість руху 60 км/год.

В цей же час, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснював рух по проїжджій частині вул. Ленської в попутному водію ОСОБА_4 напрямку, рухаючись попереду.

11.07.2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, під час руху в районі будинку №6-А по вул. Ленській водій ОСОБА_7 став виконувати маневр об`їзду невстановлених транспортних засобів, зупинених в його смузі руху.

Водій ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог п. п. 12.4, 12.9 «б», Правил дорожнього руху України де сказано:

п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
п. 12.9: «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7 цих Правил;
продовжуючи рухатися зі значним перевищенням швидкості руху не менше 120 км/год, виявивши маневр водія ОСОБА_7 , застосував екстрене гальмування, але не зміг уникнути зіткнення.

В результаті значного перевищення швидкості руху водієм ОСОБА_4 сталося зіткнення передньої частини керованого ним автомобіля з задньою частиною автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 .

Після зіткнення водій ОСОБА_7 втратив контроль по керуванню транспортним засобом та скоїв наїзд на опору освітлення на лівому узбіччі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 2107» - ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1285 від 20.04.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому шийки лівого стегна та некрозу шийки лівого стегна», що кваліфікуються, як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило стійку втрату загальної працездатності, більше 35%».

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №408/15 від 20.08.2015 року, невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. п. 12.4, 12.9 «б», Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти події ДТП шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця зіткнення, при умові руху з дозволеною швидкістю в населеному пункті.

Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №736/15 від 22.07.2015 року мінімально можлива швидкість руху автомобіля «Хундай» реєстраційний номер НОМЕР_1 перед початком гальмування складала 115,4-121,7 км/год.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину за вищенаведеними обставинами визнав повністю, підтвердив суду, що дійсно 11.07.2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, він керуючи автомобілем «Хундай» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по вул. Ленській від вул. Донецьке шосе в напрямку вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжя.

Здійснюючи маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу, та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», яким керував потерпілий, в задню частину автомобілю, при цьому, його автомобіль рухався зі швидкістю не менш 120- км/г.

Після зіткнення автомобіль «ВАЗ 2107» скоїв наїзд на опору освітлення на лівому узбіччі.

Після чого приїхала швидка допомога, та відвезла потерпілого до лікарні.

Потерпілий у судовому засіданні пояснив наступне, 11.07.2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, він керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» здійснював рух по вул. Ленській від вул. Донецьке шосе в напрямку м-н Бородинський. Швидкість руху автомобіля складала 60 км/г, побачив попереду, на зупинці, маршрутне таксі, упевневся в тому, що позаду немає автомобілів, увімкнув лівий поворот та почав обгін маршрутного таксі. Коли порівнявся з ним, відчув сильний удар в задню частину автомобіля, після чого автомобіль, викинуло з дороги, та він зіткнувся зі столбом.

Зазначив, що ним подано цивільний позов (який згодом уточнив), просить його задовольнити. Вина ОСОБА_4 , крім визнання ним своєї провини у скоєні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими судом показами свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 11.07.2015 року, він знаходився у салоні автомобілю, яким керував ОСОБА_4 . Вони здійснювали рух по вул. Ленській від вул. Донецьке шосе в напрямку вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжя. Здійснюючи маневр обгону, Автомобіль під керуванням ОСОБА_4 виїхав на зустрічну смугу, та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107».

Крім того, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами, наданими прокуром у судовому засіданні, а саме:

- висновком експерта №408/15 від 20.08.2015 року, у якому зазначено, що величина мінімальної відстані, на якій знаходився автомобіль «Хундай» реєстраційний номер НОМЕР_1 від місця зіткнення, в момент застосування водієм ОСОБА_8 екстреного гальмування, становить: при швидкості руху автомобіля «Хундай» 120.0 км/год - 70.0 м, при швидкості руху даного автомобіля 121.7 км/год - 73.6 м.
Судовий експерт ОСОБА_10 , допитаний у судовому засіданні пояснив, що якщо б обвинувачений не порушував би скоротний режим, він міг би уникнути ДТП.

- висновком експерта №376/15 від 22.07.2015 року, у якому зазначино, що місце події в момент найбільшого взаємного впровадження одного транспортного засобу в інший кут між повздовжніми (бічними) осями транспортних засобу складав 0°±10°.

- висновком експерта №1285 від 08.04.2016 року, у якому зазначило, що (мовою оригіналу): «закритий перелом шейки левого бедра со смещением костных фрагментов, с последующим развитием ложного сустава и некроза шейки левого бедра у гр. ОСОБА_7 , квалифицируется как тяжкое телесное повреждение, повлекшее за собой стойкую утрату общей трудоспособности, более 35% (55% согласно ст. 141 Инструкций о порядке организаций и проведения врачебно-страховой экспертизы за 1986г.)». Повреждение образовалось от действия тупого предмета, и могло образоваться в условиях дорожно-транспортного происшествия. Давность образования повреждения, с учетом предоставленных медицинских документов не противоречит сроку, указанному в обстоятельствах дела»

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2015 року.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

У справі наявні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання своєї вини та розкаяння у вчиненому, часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, на диспансерному обліку в КУ «Обласна психіатрична лікарня», КУ «Запорізький обласний наркологічний диспансер» не перебуває, раніше не судимий.

Враховуючи викладені обставини справи і дані, що характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілого, суд вважає, що його виправлення можливе без його ізоляції від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд також вважає за необхідне не призначати обвинуваченому додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами , зважаючи на те, що обвинувачений щире розкаявся, частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, попросив у нього вибачення,крім того, позбавлення посвідчення водія лишить можливості працювати та утримувати сім`ю.

Потерпілим було подано цивільний позов, який згодом ним був неодноразово уточнений, згідно з яким він просить стягнути з ПАТ «УПСК» у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі на користь ОСОБА_7 суму матеріальних збитків у межах лімітів виплат в розмірі 150000 грн, з яких: 100 000 грн. - в якості відшкодування у зв`язку з ушкодженням здоров`я, та 50 000 грн. в якості відшкодування за ушкодження автомобілю; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 незабезпечену страховими виплатами кошти- 218737,68 грн,з яких: 195000 грн. - розмір заподіяної моральної шкоди, 23177 грн. - розмір відшкодування втраченого заробітку (доходу). 560,68грн.- відшкодування за ушкодження автомобіля.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов не визнав, посилаючись на той факт, що керував забезпеченим за полісом АС № 7298048 автомобілем «Хундай» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважає, що вчинена ним шкода у повному обсязі може бути відшкодована страховою компанією.

У вересні та грудні 2016 р. обвинувачений сплатив у добровільному порядку потерпілому ОСОБА_7 , в якості компенсації матеріальної шкоди, суму у розмірі 15000 гривень, та в якості компенсації моральної шкоди 5000 гривень, що підтверджується розписками від 21.09.2016, 06.12.2016 р.
Витрати на лікування склали 71556,67 грн., що підтверджується чеками, які містяться у матеріалах справи. Що стосується, відшкодування витрат пов`язаних із добровільними внесками та транспортними послугами, то суд вважає їх такими, що не мають відношення до лікування, та такими, що не підлягають стягненню.

За вимогою позивача та відповідача судом залучено у якості співвідповідача ПАТ «УПСК».

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Вирішуючи питання по цивільному позову, заявленому потерпілим ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого та з ПАТ «УПСК» матеріальних та моральних збитків, суд вважає ці вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Представник цивільного відповідача ПАТ «УПСК» у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, з дотриманням вимог ст.135 КПК України, доказів поважності причин неодноразового неприбуття у судове засідання до суду не надав. На підставі вимог ч.2 ст.326 КПК України, судом прийнято рішення про проведення судового розгляду за відсутності представника ПАТ «УПСК», який надав суду свої заперечення за позовом.

У своїх запереченнях цивільний відповідач зазначає, що бланк полісу, на який посилається позивач і в якому зазначена дата видачі 28.05.2015 р., - є втраченим з квітня 2014 р, тобто такий договір не міг навіть укладатись. Щодо втрати бланку суворої звітності проведено службове розслідування, а також вчинені всі передбачені законом дії, щодо інформування компетентних органів та громади про таку втрату. А саме в належному порядку внесені відомості про втрату бланку до централізовані бази даних МТСБУ та здійснена публікація у відповідних друкованих засобів масової інформації. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволені позову до ПАТ «УПСК» у повному обсязі.
Згідно статті 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.13 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно - правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до ст. 22 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За умовами страхування ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну здоров`ю та життю складає 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., Термін дії договору - з 28.05.2015 року по 27.05.2016 року.

Обставин того, що договір страхування, за полісом від АС 7298048від 28.05.2015 р, не було укладено, судом не встановлено.
Цивільний позивач просить стягнути суму матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля в розмірі 65560,68 грн., однак, згідно звіту №45 про оцінку автомобіля ВАЗ- 2107, реєстраційний номер НОМЕР_3 від 05.08.2015 року розмір матеріальної шкоди, нанесеної володільцю автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок ДТП від 31.07.2015 року, складає 60159 грн. 11 коп., так як ринкова вартість вказаного автомобіля складає саме 60 159 грн. 11 коп., а розмір відновлювального ремонту більше - 65 560,68 коп.
Цивільний позивач просить стягнути зі страхової компанії суму матеріальної шкоди в розмірі 50 000 грн., решту з ОСОБА_4 - 15 650 грн. 68 коп., 15 000 грн. з яких сплачено ОСОБА_11 добровільно, то з урахуванням невірно визначеної суми матеріальної шкоди (60 159 грн. 11 коп.), а не 65 560 грн. 68 коп., зі страхової компанії повинно бути стягнуто 45 159 грн. 11 коп., а з ОСОБА_4 вказані 560 грн. 68 коп. не підлягають стягненню.
У зв`язку з чим витрати за пошкодження автомобіля в розмірі 45 159 грн. 11 коп., мають бути стягнуті саме з ПАТ «УПСК».

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то доводи щодо відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , суд також вважає обґрунтованими та доведеними частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

Так, під час судового розгляду зазначеного кримінального правопорушення судом встановлено, що внаслідок протиправних вищезазначених дій обвинуваченого, потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає з урахуванням характеру правопорушення, фізичних і душевних страждань, , ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає розумним і достатнім буде відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 30 000 грн. При цьому суд вважає за необхідне з визначеної суми вирахувати вже отримані потерпілим ОСОБА_7 5000 грн., а тому стягненню підлягає - 25 000 грн.

Відносно, стягнення з обвинуваченого розміру втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) суд вважає наступне.
Судом встановлено, що 27.08.2014 р. ОСОБА_7 працював ВАТ «Запоріжтрансформатор» на посаді «делопроизводителя». 12.11.2015 року був звільнений у зв`язку з невідповідністю до виконуваємої роботи зі станом здоров`я. 19.11.2015 року отримав другу групу інвалідності. У зв`язку з чим потерпілому була призначена державна допомога внаслідок втрати працездатності.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідності відмовити у задоволені цивільного позову у частині стягнення з відповідача розміру втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу).
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

з а су д и в :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення прав керування транспортним засобом.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на два роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково:

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

стягнути з Приватного Акціонерного товариства на користь ОСОБА_7 витрати за пошкодження автомобіля в розмірі 45 159 грн. (сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 11 копійок.

стягнути з Приватного Акціонерного товариства на користь ОСОБА_7 витрати на лікування у розмірі 71556 (сімдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят шість) 67 копійок.

Речові докази по справі: автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль «Хундай», реєстраційний номер НОМЕР_4 повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1