Номер провадження: 11-сс/785/1212/17
Номер справи місцевого суду: 520/8400/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000065 від 12.07.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 про накладення арешту на земельні ділянки, які належать ОСОБА_8 , площею 0, 0865 га (кадастровий номер :34:014:0163) та площею 0,1019 га (кадастровий номер :34:014:0183), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпоряджатися та використовувати зазначені земельні ділянки, зокрема проводити будь-які будівельні роботи з будівництва об`єктів нерухомості та із забороною укладати (переукладати) договори щодо відчуження чи користування вказаними земельними ділянками.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною, відсутні підстави, передбачені ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки в ньому не зазначені підстава та мета, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, так як ОСОБА_8 є власницею земельних ділянок на законних підставах, підозра у вчиненні кримінального правопорушення їй не вручена, земельні ділянки не є доказом злочину, відомості щодо якого внесені в ЄРДР за ознаками ст. 190 ч. 1 КПК України, в клопотанні слідчого та в ухвалі суду не встановлений та не доведений розмір будь-якої шкоди, який би підтверджував необхідність арешту майна, цивільного позов в кримінальному провадженні відсутній.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 170 арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч.ч. 1,2 п.5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та спів розумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали провадження, вважає, що слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання про арешт майна вимогам закону, та безпідставно виніс ухвалу, якою задовольнив клопотання.

В клопотанні слідчого, в обґрунтування вимог арешту майна зазначено, що 12.07.2017 року Одеською місцевою прокуратурою №1 внесені відомості до ЄРДР за №0000065 від 12.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що на земельних ділянках, розташованих в АДРЕСА_1 ,які на праві власності належать ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2017 року, невідомими особами здійснюється будівництво двоповерхових котеджів без будь-яких дозвільних документів, які надають право на проведення вказаних робіт, згідно листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 14.07.2017 №01-15/349п та інформації КП «Право» від 14.07.2017 №161.
Головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ОСОБА_10 . 21.06.2017 ОСОБА_11 винесено припис про зупинення підготовчих робіт та вжиті заходи щодо притягнення її до відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 188-42 КУпАП, однак, за результатами комісійної перевірки 05.07.2017 Управлінням на місці будівництва, ОСОБА_8 не виконала вимог припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт, про що складені відповідний акт та протоколи про адміністративні правопорушення про притягнення її до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 96, ч. 5 ст. 96, ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.
В клопотанні зазначено, що діями ОСОБА_8 завдано шкоди територіальній громаді міста Одеси, наявні ризики для життя та здоров`я людей, ОСОБА_8 здійснюються заходи щодо оформлення, усупереч установленому законом порядку, права власності на 10 двоповерхових котеджів, з метою подальшого їх відчуження третім особам задля уникнення відповідальності та перешкоджання органам місцевого самоврядування та правоохоронним органам, в зв`язку з чим має бути накладений арешт на земельні ділянки для забезпечення відшкодування можливої шкоди, а також для забезпечення речових доказів.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що зазначені в клопотанні прокурора підстави в обґрунтування вимог щодо накладення арешту, зокрема, для забезпечення відшкодування можливої шкоди, а також для забезпечення речових доказів, так як зазначене майно є предметом злочину, підлягають обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, а також мають бути перевірені та досліджені слідчим суддею при вирішені питання щодо арешту майна.

Так, з витягу з ЄРДР №0000065 від 12.07.2017 року, внесеному за ознаками ст. 190 ч.1 КК України, вбачається, що невідомі особи здійснюють самовільне будівництво, з метою заволодіння земельною ділянкою, без проектної документації та дозвільних документів на проведення таких робіт.

Разом з тим, як зазначалось, в клопотанні прокурора та в оскаржуваному рішенні встановлена належність земельних ділянок на праві власності ОСОБА_8 , на підставі нотаріально посвідчених договорів, тобто не оспорюється правомірність та законність права власності ОСОБА_8 на ці земельні ділянки.
Таким чином, з фабули та правової кваліфікації відомостей, внесених в ЄРДР №0000065 від 12.07.2017 року, вбачається, що ОСОБА_8 фактично є потерпілою, так як невідомі особи вчиняють незаконне будівництво для заволодіння земельними ділянками ОСОБА_8 .
В клопотанні слідчого не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення можуть зберігати на собі земельні ділянки, яким чином вони можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з урахуванням того, щодо ЄРДР внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що клопотанні прокурора та в судовому рішенні жодним чином не обґрунтована наявність у будь-якої особи будь-якої шкоди,для забезпечення відшкодування якої можливе накладення арешту на майно, знаходять підтвердження.

Також безпідставні вказівки в клопотанні прокурора та в судовому рішенні щодо арешту земельних ділянок для забезпечення речових доказів, так як відсутні докази того, що вони є предметом злочину. Власник майна ОСОБА_8 не зверталась з заявами щодо вчинення невідомими особами неправомірних дій щодо її майна, а, навпаки, в апеляційній скарзі зазначає, що арештом майна порушуються іі права власника.

Крім того, ОСОБА_8 не позбавлена права оформлення права власності на будівлі у встановленому законом порядку. В разі здійснення заходів щодо такого оформлення усупереч установленому законом порядку, органи досудового слідства не позбавлені права вжити заходи для притягнення ОСОБА_8 та відповідних посадових осіб до передбаченої законом відповідальності, однак зазначені питання не є предметом розгляду в даному провадженні.
Таким чином, в клопотанні прокурора лише є загальні посилання на законодавство, яке передбачає підстави для накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя не з`ясував та не врахував питань, передбачених ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна , можливість використання майна, як належного та допустимого доказу у кримінальному провадженні , а також не врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для власника майна.

Згідно положень ст. 171 ч. 5 КПК України, клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в ЄРДР 12.07.2017 року, повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна, тобто 13.07.2017 року, яке є робочим днем, та на нього не розповсюджується дія ст. 115 ч. 7 КПК України, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Клопотання прокурора про арешт майна було подано до Київського районного суду м. Одеси 19.07.2017 року, яке було виявлено 12.07.2017 року, згідно вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Однак, при розгляді клопотання слідчий суддя не звернув уваги на те, що клопотання про арешт майна подано 19.07.2017 року, тобто з пропуском строку, визначеного ст. 171 ч. 5 КПК України, та не виконав зазначених вимог ст. 171 ч. 5 КПК України при винесенні судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи щодо недотримання при судовому розгляді клопотання слідчого вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам, знайшли підтвердження.

Посилання прокурора при розгляді апеляційної скарги на те, що в ЄРДР будуть внесені відомості щодо кваліфікації зазначеної події за ознаками ст.356 КК України, як самоуправство, а також, що буде встановлена шкода, яка полягає в несплаті територіальної громаді за виготовлення відповідної будівельної документації та надання дозволів за будівництво, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені обставини не мають відношення до земельних ділянок, які на законних підставах належать на праві власності апелянту ОСОБА_8 .
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, так як її доводи знайшли підтвердження. Відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, ухвала слідчого судді має бути скасована в зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, та постановлена нова ухвала, якою в задоволенні клопотання прокурора має бути відмовлено за відсутністю підстав, передбачених 173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2,404,405,419,422 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000065 від 12.07.2017 року, про арешт майна, із забороною розпоряджатися та використовувати зазначені земельні ділянки, зокрема проводити будь-які будівельні роботи з будівництва об`єктів нерухомості та із забороною укладати (переукладати) договори щодо відчуження чи користування вказаними земельними ділянками, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 про арешт земельних ділянок, які належать ОСОБА_8 , площею 0, 0865 га (кадастровий номер :34:014:0163) та площею 0,1019 га (кадастровий номер :34:014:0183), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду Одеської області є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 09.08.2017 року о 16:00 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2