Справа № 514/1178/16-к
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акту прокурору

22 березня 2017 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Арцизі Одеської області в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
19.10.2016 року до Арцизького районного суду Одеської області, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000415 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України. Ухвалою суду від 20 жовтня 2016 року було призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалося у зв`язку з неявками обвинуваченого та потерпілих, а також за клопотаннями захисника обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього визначені ст. 291 КПК України, однак органом досудового розслідування вимоги ст. 291 КПК України виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам згаданої норми кримінального процесуального закону.

Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство).

При цьому, перекладення обов`язків щодо встановлення місця проживання обвинуваченого на суд, суперечить засадам кримінального провадження, визначеним в Главі 2 КПК України і є недопустимим.
Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство).

Однак, обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_5 слідчим Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 та затверджений прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 не відповідає вимогам наведеної вище норми.

Так, як зазначалося вище обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово викликався в підготовче судове засідання відповідно до адреси його місця проживання, зазначеної в обвинувальному акті, однак в судове засідання не з`являвся, поштові конверти, в яких містилися судові повістки про виклик до суду обвинуваченого, повернуті у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 за цією адресою не проживає (а.с. 47 48, 62 63,80 81, 91 92).

Крім того, відповідно довідки № 346 від 22.02.2017 року виконавчого комітету Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване в АДРЕСА_1 , але за цією адресою не проживає (а.с. 104). Факт тривалого непроживання обвинуваченого ОСОБА_5 за адресою, що вказана в обвинувальному акту також підтверджується рапортами працівників Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області (а.с. 105 107).

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 складено з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в ньому не зазначено точне місце проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , а перекладення обов`язків щодо встановлення місця проживання обвинуваченого на суд, суперечить засадам кримінального провадження, визначеним в Главі 2 КПК України і є недопустимим.
Крім того, як зазначалося вище потерпілий ОСОБА_7 також неодноразово викликався в підготовче судове засідання, однак в судове засідання не з`являвся, поштові конверти, в яких містилися судові повістки про виклик до суду потерпілого, повернуті у зв`язку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживає, а отже в обвинувальному акті в порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено точне місце проживання потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, суд дійшов висновку про невідповідність зазначених в обвинувальному акті даних про фактичне місце проживання обвинуваченого і потерпілого ОСОБА_7 . При цьому дана невідповідність зазначених в обвинувальному акті відомостей не може бути усунута судом та позбавляє можливості суд належним чином повідомити обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_7 про дату, час і місце проведення судового засідання. За таких умов, оскільки місцезнаходження обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_7 не встановлено, з цих підстав обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Разом із тим, суд вважає неможливим проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки його місцезнаходження достеменно суду не відомо, і воно не було повідомлено суду стороною обвинувачення.
Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України визначає, що серед іншого обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

В обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_5 при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, прокурором, з не відомих причин та підстав, викладено обставини про проникнення 22 вересня 2015 року до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » невідомої особи, яка таємно викрала з магазину одну пляшку пива «Bad» та одну пляшку пива «Чернигівське», отже за переконанням суду, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 містить фактичні обставини, які встановлені не в даному кримінальному провадженні.

Суд також зазначає, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у тому числі у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України. Відповідно до диспозиції ст. 395 КК України відповідальність за дане кримінальне правопорушення настає в разі самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, а при самовільному залишенні піднаглядним місця проживання ще й спеціальною метою ухилення від адміністративного нагляду.

Однак, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 , прокурором при формулюванні обвинувачення за вказаним епізодом детально не викладено факти у чому саме полягав умисел (мета) ОСОБА_5 ухилитися від адміністративного нагляду, тобто ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, отже ОСОБА_8 не є детально поінформованим про причину обвинувачення, у зв`язку з чим судом також встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_5 .

Крім того, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 5 ст. 9 КПК України).

З положень ст.ст. 109, 291 КПК України слідує, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.

Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, а і в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок; зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення).

Однак реєстр матеріалів досудового розслідування, що доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки не містить відомостей про здійснення всіх процесуальних дій й часу їх проведення, зокрема реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.

Також, судом встановлено, що в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додана розписка захисника обвинуваченого про отримання ним копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які б свідчили про виконання прокурором вимог ст. 293 КПК України.

Так, як вбачається з розписки ОСОБА_5 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, наданої ним прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , що додана до обвинувального акту, вона підписана ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_4 , з чого слідує, що до обвинувального акту не додано розписки захисника підозрюваного про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, оформленої належним чином. Із викладеного випливає, що прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , всупереч вимог ст. 293 КПК України, не були надані під розписку копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування захиснику підозрюваного.

Суд також звертає увагу, що частини 1, 2 ст. 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 242 КПК України на слідчого або прокурора покладається обов`язок звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Згідно обвинувачення за епізодами вчинення ОСОБА_5 крадіжок, які ставляться в провину обвинуваченому, його протиправними діями потерпілими особам завдано матеріальної шкоди на певні суми.

Отже, визначення розміру матеріальних збитків обов`язково необхідне для досягнення мети доказування у кримінальному процесі.

Однак, з обвинувального акту не вбачається, що слідчий на виконання вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України під час досудового розслідування, задля встановлення завданих кримінальним правопорушенням розміру матеріальних збитків звертався до експерта для проведення відповідної експертизи та не зазначив про розмір витрат на проведення таких експертиз в обвинувальному акті, що є порушенням п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті кримінального провадження, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даних обвинувального акту вирішити питання про визначення ступеня відповідальності за спричинену шкоду, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі, передбачений ст. 22 КПК України.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, як передбачено ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України по кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт і додані до нього документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки за змістом процесуального закону, це сприяє розгляду кримінального провадження, протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України, відповідно до яких одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, що кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження застосована належна правова процедура.

З урахуванням того, що обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_5 не відповідає переліченим вище нормам КПК України, а також те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, які перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, що позбавляє права обвинуваченого на захист, а тому обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 369 372 КПК України, суд

ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту.

Копію ухвали негайно вручити прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_1