Провадження № 11-кп/792/25/17
Справа № 683/913/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.129, п.6 ч.2 ст.115,
ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000015 від 09.01.2016 року за апеляційними скаргами прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 на вирок Старокостянтинівського районного суду від 16 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Старокостянтинівського районного суду від 16 серпня 2016 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.129, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання за:

-ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі;

-ч.1 ст.129 КК України до 6 місяців арешту;

-ч.1 ст.162 КК України до сплати штрафу в розмірі 1700 грн., що становить 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_12 за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання 9 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_12 постановлено рахувати з 09.01.2016 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 859 грн. 02 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_13 до листопада 2015 року на протязі одного місяця проживав в будинку ОСОБА_14 , що знаходиться по АДРЕСА_3 . Разом з власником будинку проживала його внучка потерпіла ОСОБА_8 , яка перебувала у фактичних шлюбних стосунках з рідним братом обвинуваченого ОСОБА_15 . Між обвинуваченим ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_14 неодноразово виникали сварки з різних побутових причин.
В один із днів на початку листопада 2015 року, після того, як потерпіла ОСОБА_7 та ОСОБА_15 припинили фактичні шлюбні стосунки, ОСОБА_14 вигнав обвинуваченого ОСОБА_17 з власного будинку.
08 січня 2016 року обвинувачений ОСОБА_13 , починаючи з 16 год. разом з іншими односельцями святкував коляду, під час чого вживав спиртні напої.
09 січня 2016 року близько 1 год. ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння від вжитих в значній кількості спиртних напоїв, на ґрунті помсти із-за образ та вигнання з будинку, вирішив вчинити вбивство ОСОБА_14 .
З цією метою обвинувачений в двору господарства ОСОБА_18 взяв сокиру і пішов до житлового будинку ОСОБА_14 .
Достовірно знаючи яким чином закриваються вхідні двері будинку, ОСОБА_13 ривком відкрив їх і незаконно проник в будинок. Зайшовши в кімнату, де спав ОСОБА_14 , обвинувачений, з метою вбивства останнього, тричі ударив його гострою частиною сокири і один раз обухом в лобно-тім`яну ділянку голови, спричинивши відкриту черепно-мозкову травму, яка виразилась переломами склепіння та основи черепа, субдуральною гематомою, субарахноїдальним крововиливом, забоєм та розміжченням речовини головного мозку, від якої ОСОБА_14 помер на місці події.
Крім того, коли на шарудіння в будинку зі своєї кімнати вийшла потерпіла ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_13 , тримаючи в руках сокиру, став погрожувати вбивством її та дитини. В даній конкретній обстановці у потерпілої ОСОБА_8 були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Боячись за своє життя та життя малолітньої дитини, потерпіла ОСОБА_8 запропонувала обвинуваченому забрати кошти ОСОБА_14 , які зберігались в останнього під подушкою, та не чіпати їх. ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії та усвідомлюючи присутність потерпілої ОСОБА_8 , відкрито викрав 1216 грн., які належали ОСОБА_14 .
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок Старокостянтинівського районного суду від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_12 скасувати.
Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_17 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.129 КК України та призначити покарання:
*за п.6 ч.2 ст.115 КК України десять років позбавлення волі без конфіскації майна;
*за ч. 4 ст. 187 КК України сім років позбавлення волі без конфіскації майна;
*за ч. 1 ст. 129 КК України шість місяців арешту.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити дванадцять років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання частково приєднати покарання за вироком Старосинявського районного суду від 12.04.2016 року та остаточно призначити покарання у вигляді тринадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті вирок залишити без змін.
Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання характеру і ступеню суспільної небезпеки скоєних злочинів, даним про особу винного і є несправедливим внаслідок його м`якості.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам Закону необґрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_17 з п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.129 КК України на ч.1 ст.115, ч.1 ст.129, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186 КК України, не навівши мотиви з яких відкинув докази обвинувачення.
Вказує, що місцевий суд у вироку лише частково зазначив показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Стверджує, що місцевий суд необґрунтовано взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_17 , який з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні давав непослідовні покази, постійно їх змінював та взагалі тривалий час відмовлявся повідомити мотиви вчиненого вбивства.
Зазначає, що невірними є твердження місцевого суду на те, що обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання та навчання, оскільки надані суду характеристики на ОСОБА_12 є негативними, зокрема характеристика з місця навчання вказує, що ОСОБА_12 бажання до навчання не висловлював, упродовж року у нього лише прогули, що свідчить про небажання останнього бути суспільно-корисним.
Також звертає увагу, що у вироку суду першої інстанції невірно вказано, що ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності притягується вперше, оскільки стороною обвинувачення в судовому засіданні надані документи, які свідчать про вчинення ОСОБА_16 до цих злочинів ще ряду тяжких злочинів у 2015 році. Так, вироком Старосинявського районного суду від 12.04.2016 року ОСОБА_13 засуджений за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України за злочини вчинені у липні-вересні 2015 року (вирок не набрав законної сили у зв`язку з оскарженням його в апеляційній інстанції).
Прокурор вказує, що вимоги закону місцевий суд не врахував та не призначив ОСОБА_21 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України та з врахуванням вироку Старосинявського районного суду від 12.04.2016 року, за яким останній засуджений за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та звільнений на підставі ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком 2 роки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду щодо ОСОБА_17 скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_17 невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.162 КК України, за ч.1 ст.115 КК України призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі санкції встановленої в ч.1 ст.115 КК України.
Вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Не оскаржуючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, захисник вказує, що не може погодитись щодо кваліфікації дій ОСОБА_17 за іншими статтями та призначеним покаранням як за окремі злочини та в цілому. Крім того зазначає, що за ч.1 ст.129 КК України ОСОБА_9 свою вину не визнав, і вона не доведена належними та допустимими доказами, а за ч.1 ст.162 КК України останній підлягає виправданню, оскільки вчинення даного злочину згідно обвинувального акту у цій справі йому не інкримінувалось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, пояснення та виступ в судових дебатах і останньому слові обвинуваченого та думку його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення та думку потерпілих, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованими, ухвалене судом на підставі об`єктивного з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Як встановлено колегією суддів ОСОБА_13 до листопада 2015 року на протязі одного місяця проживав в будинку ОСОБА_14 , що знаходиться по АДРЕСА_3 . Разом з власником будинку проживала його внучка потерпіла ОСОБА_8 , яка перебувала у фактичних шлюбних стосунках з рідним братом обвинуваченого ОСОБА_15 . Між обвинуваченим ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_14 неодноразово виникали сварки з різних побутових причин.
В один із днів на початку листопада 2015 року, після того, як потерпіла ОСОБА_7 та ОСОБА_15 припинили фактичні шлюбні стосунки, ОСОБА_14 вигнав обвинуваченого ОСОБА_17 з власного будинку.
08 січня 2016 року обвинувачений ОСОБА_13 , починаючи з 16 год. разом з іншими односельцями святкував коляду, під час чого вживав спиртні напої.
09 січня 2016 року близько 01 год. ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння від вжитих в значній кількості спиртних напоїв, на ґрунті помсти із-за образ та вигнання з будинку, вирішив вчинити вбивство ОСОБА_14 .
З цією метою обвинувачений в двору господарства ОСОБА_18 взяв сокиру і пішов до житлового будинку ОСОБА_14 .
Достовірно знаючи яким чином закриваються вхідні двері будинку, ОСОБА_13 ривком відкрив їх і незаконно проник в будинок. Зайшовши в кімнату, де спав ОСОБА_14 , обвинувачений, з метою вбивства останнього, тричі ударив його гострою частиною сокири і один раз обухом в лобно-тім`яну ділянку голови, спричинивши відкриту черепно-мозкову травму, яка виразилась переломами склепіння та основи черепа, субдуральною гематомою, субарахноїдальним крововиливом, забоєм та розміжченням речовини головного мозку, від якої ОСОБА_14 помер на місці події.
Крім того, коли на шарудіння в будинку зі своєї кімнати вийшла потерпіла ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_13 , тримаючи в руках сокиру, став погрожувати вбивством її та дитини. В даній конкретній обстановці у потерпілої ОСОБА_8 були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Боячись за своє життя та життя малолітньої дитини, потерпіла ОСОБА_8 запропонувала обвинуваченому забрати кошти ОСОБА_14 , які зберігались в останнього під подушкою, та не чіпати їх. ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії та усвідомлюючи присутність потерпілої ОСОБА_8 , відкрито викрав 1216 грн., які належали ОСОБА_14 .
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.115 та ч.1 ст.129 КК України, тобто у вбивстві, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, в погрозі вбивством потерпілій ОСОБА_7 , в якої були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, за викладених у вироку обставинах, ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, та такі його дії в цій частині вірно кваліфікував за ч.1 ст.129 КК України, як погрозу вбивством, та вірно перекваліфікував його дії з п.6 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство з корисливих мотивів на ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 з ч.4 ст.187 КК України, як розбій спрямований на заволодіння чужим майном поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень на ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, і на ч.1 ст.162 КК України, як умисне незаконне проникнення до житла. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, кримінальному закону. Також колегія суддів погоджується з апеляційною скаргою прокурора в частині м`якості призначеного покарання.
Крім того, колегія суддів частково погоджується з апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_10 в частині закриття кримінального провадження за ч.1 ст.162 КК України.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 свою вину в інкримінованих злочинах визнав частково. А саме в умисному вбивстві без обтяжуючих обставин, та у відкритому викрадені чужого майна, і в незаконному проникненні у житло. Своєї вини у погрозі вбивством не визнав. Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_12 показав, що до листопада 2015 року проживав в будинку ОСОБА_14 , так як його брат перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_7 , після того як брат припинив свої відносини з ОСОБА_7 , у нього з ОСОБА_14 виникли сварки з приводу його проживання в будинку останнього, після чого ОСОБА_14 вигнав його. В ніч з 08 на 09 січня 2016 року, після вживання алкогольних напоїв, вирішив піти з до ОСОБА_14 поговорити з ним про їхні стосунки. По дорозі, в дворі господарства ОСОБА_18 , взяв сокиру і прийшов в будинок ОСОБА_14 , знаючи як відкриваються двері будинку, зайшовши в кімнату де спав останній, саме тоді вирішив його вбити на грунті неприязних відносин, наніс йому удари сокирою по голові. Після чого вийшов з кімнати та зустрів в пригожій ОСОБА_7 , та розповів їй, що зробив. Вона запропонувала йому забрати гроші, які зберігалися під подушкою на ліжку де лежав ОСОБА_14 , та їхати з села. Він пішов з будинку, на ставку викинув сокиру, намагався відмити гроші від крові. Після чого його затримав ОСОБА_22 і відвів до будинку ОСОБА_14 .
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.115 та ч.1 ст.129 КК України, його вина в повній мірі доводиться зібраними та дослідженими в суді доказами. Також своїми протиправними діями ОСОБА_12 вчинив злочин передбачений ч.3 ст.187 КК України, як розбійний напад з метою заволодіння чужим майном з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, поєднане з проникненням у житло, що визнає колегія суддів, такими, що знайшли своє підтвердження в суді.
З показань потерпілої ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, відомо, що вона разом проживала з братом ОСОБА_12 ОСОБА_15 , у них від спільного проживання є дитина. Проживали у її діда ОСОБА_14 , та на протязі жовтня 2015 року у них проживав ОСОБА_12 .. Після того, як вона припинила спільне проживання з ОСОБА_15 , її дід ОСОБА_14 вигнав обвинуваченого ОСОБА_12 з будинку. В ночі з 08 на 09 січня 2016 року, коли кормила дитину, почула шум і стогін діда. Коли вийшла з кімнати побачила ОСОБА_12 із сокирою, який почав погрожувати, що вб`є її та дитину. Вона почала проситися, запропонувала останньому забрати гроші і йти. Після цього ОСОБА_12 взяв гроші та сокиру та пішов з хати. Гроші ОСОБА_12 запропонувала сама, так як боялася за своє життя та життя дитини. Після цього попросила неповнолітнього ОСОБА_23 , який перебував в кімнаті з її дитиною, передзвонити родичам, сусідам та викликати міліцію.
Свідкам ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 про обставини справи повідомила ОСОБА_7 , що вони й підтвердили в суді. Їх показання повністю узгоджуються між собою. Підстав сумніватися в показаннях даних свідків немає.
Підстав сумніватися в показаннях потерпілої, в колегії суддів, немає, її показання про обставини вчинення злочинів є послідовними, співпадають з іншими дослідженими в суді доказами, яким судом дано вірну оцінку. Підстав вважати, що потерпіла ОСОБА_7 оговорила обвинуваченого ОСОБА_12 у вчинених злочинах, в колегії суддів немає, її показання є послідовними, узгоджуються з іншими об`єктивними доказами у провадженні. Як видно з даних кримінального провадження, потерпіла зразу після вчинення злочину, повідомила про це своїх родичів та сусідів.
Також, підстав ставити під сумнів інші докази у кримінальному проваджені, а саме: дактилоскопічної експертизи №69-д від 26.02.2016р., судово-імунологічної експертизи № 80 від 17.02.2016р., які вказують на причетність ОСОБА_12 до вчинених злочинів, у колегії суддів немає.
За висновком судово-медичної експерти № 3 від 22.03.2016р., смерть ОСОБА_14 настала в наслідок черепно-мозкової травми, яка виразилась переломами склепіння та основи черепа, субдуральною гематомою, субарахноїдальним крововиливом, забоєм та розміжченням речовини головного мозку.
На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу твердження прокурора, про те, що своїми діями ОСОБА_12 вчинив злочини передбачені п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України, так як такі не знайшли свого підтвердження під час розгляду, як в суді першої інстанції та і в суді апеляційної інстанції, та спростовуються доказами здобутими під час судового розгляду кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого, в частині закриття провадження за ч.1 ст.162 КК України, оскільки вчинення даного злочину в обвинувальному акті не інкримінувалося.
Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що аналіз зібраних та досліджених вище вказаних доказів свідчить, що обвинувачений ОСОБА_12 своїми діями вчинив вбивство, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та погрожував потерпілій вбивством, яка дану погрозу сприйняла, як реальну. Та судом першої інстанції не було враховано, що вчинені обвинуваченим дії утворюють сукупність злочинів, що фактично відносно потерпілої було вчинено розбій із погрозою застосування насильства небезпечного для її життя та здоров`я, що змусило її вказати де знаходяться гроші ОСОБА_14 , а тому судом не вірно було кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2 ст.186 та ч.1 ст.162 КК України.
За так обставин, дії ОСОБА_12 слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ч.1 ст.129 КК України, як погроза вбивством, яку потерпіла сприйняла як реальну, та за ч.3 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої та поєднаного з проникненням у житло, його вина у вчиненні даних злочинів підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в суді доказів.
При призначені обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, колегія суддів, враховує думку потерпілих, які вважають призначене покарання м`яким, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що твердження суду першої інстанції є невірними, що обвинувачений ОСОБА_12 характеризується посередньо, так як характеристики з місця навчання та проживання є негативними. Також прокурор звертає увагу, що 12.04.2016 року ОСОБА_12 засуджений Старосинявським районним судом за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, що свідчить про вчинення ОСОБА_12 ряду тяжких злочинів у липні вересні 2015 року.
Також, колегія суддів відхиляє прохання захисника адвоката ОСОБА_10 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_12 ст.69 КК України, так як воно є не обґрунтованим, та спростовується належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.
Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 вчинив особливо тяжкі умисні злочини, відсутність пом`якшуючих обставин, а обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, визнає вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння. Крім того враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 , характеризується негативно, на протязі липня вересня 2015 року вчинив ряд тяжких умисних злочинів, на шлях виправлення не став, та вчинив особливо тяжкі умисні злочини, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна, так як злочини вчинив будучи неповнолітнім, в межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинення, остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів з дотриманням принципу часткового складання призначених покарань. При цьому, колегія суддів, враховує дані про особу обвинуваченого, який вчинив два умисних особливо тяжких злочинів, враховує форму вини та мотиви вчинення злочинів, тяжкість їх наслідків, обставин за яких вони були вчинені, а також вид сукупності, що вказує на підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, та дає підстави для призначення ОСОБА_12 остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі.
В строк відбуття покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_12 з розрахунку передбаченого ч.5 ст.75 КК України.
Керуючись ст.ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Старокостянтинівського районного суду від 16 серпня 2016 року відносно ОСОБА_12 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.129, ч.1 ст.162, ч.2 ст.186 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.129, ч.3 ст.187 КК України та призначити покарання за:

-ч.1 ст.115 КК України 10 років позбавлення волі без конфіскації майна;

-ч.1 ст.129 КК України 6 місяців арешту;

-ч.3 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_12 за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити покарання у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_12 до призначеного покарання часткового приєднати покарання за вироком Старосинявського районного суду від 12.04.2016 року та остаточно визначити покарання 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В решті вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_12 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 09.01.2016 року по 18.05.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, та на нього може бути подана касаційна скарга протягом 3 місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а засудженим під вартою в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2