Дата документу Справа № 317/404/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 317/404/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/867/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Макіївки Донецької області, громадянка України, яка має середню спеціальну освіту, працевлаштована, яка має неповнолітню дитину, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджена 26 жовтня 2016 року вироком Запорізького районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджена до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Запорізького районного суду Запорізької області та призначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяців позбавлення волі.
Обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято під варту в залі суду.
Вироком зарахований в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 20 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 9 березня 2017 року уточнено вирок в частині набрання ним законної сили та початку строку відбування покарання, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою тому, що вона 16 грудня 2016 року, приблизно о 18.00 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через відчинену хвіртку пройшла на огороджену територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 та без перешкод увійшла до будинку, де у кімнаті в спальні з телевізору таємно викрала цифровий ефірний приймач «Strong STR 8500» вартістю 350 грн, який належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинила останньому шкоду в розмірі 350 гривень.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації її дій та доведеності вини, вважає покарання таким, що не відповідає ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді штрафу, а остаточне покарання на підставі ст. 71 ч. 3 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену, яка підтримала подану в її інтересах апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого її злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченої, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував каяття як обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, встановив, що дитина обвинуваченої знаходиться на утриманні її матері та проживає в м. Макіївка, врахував, що за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, вчинила тяжкий злочин під час відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком.
У відповідності ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 75 КК України, яка визначає підстави для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину розцінюється як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і покарання призначається за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України, повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Така ж правова позиція викладена у п. 10 Постанови Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката, тим більш, що не ґрунтується на вимогах закону його вимога про призначення остаточного покарання із застосуванням ч. 3 ст. 71 КК України, яка встановлює порядок призначення додаткового покарання за сукупністю вироків.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підстав зазначеного, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженою ОСОБА_7 в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4