Провадження № 1-кс/344/4862/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про визнання протиправною бездіяльності слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №0004444, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України; зобов`язати прокурора у вказаному кримінальному провадженні вчинити дію відповідно до пункту 1 частини 1 статті 169 КПК України.

Скаржник в судове засідання з`явився, підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні вимоги скарги визнали та вважали їх обґрунтованими та підставними.

Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, слідчого, дослідивши матеріали скарги, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження №0004444, зареєстроване за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 204 Кримінального кодексу України.

Згідно з протоколом огляду місця події від 28 вересня 2016 року транспортний засіб марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , було вилучено слідчим.

05 листопада 2016 року кримінальне провадження №0004444 скеровано до Івано-Франківської місцевої прокуратури з метою визначення підслідності вказаного кримінального провадження за Головним слідчим управлінням фінансових розслідувань ДФС України в Івано-Франківській області.

21 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Івано-Франківського ВП ГУНП в області та керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури із заявою про повернення незаконно утримуваного майна у кримінальному провадженні №0004444, в якій просив повернути автомобіль марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_1 йому як власнику.

Як зазначив скаржник в судовому засіданні та підтвердили слідчий та прокурор, станом на даний час вищевказаний автомобіль ОСОБА_3 не повернуто.

Посилаючись на те, що слідчий чи прокурор у встановлений процесуальним законом строк не звернулися до суду із клопотанням про арешт вилученого майна, а, відтак, зважаючи на відсутність підстав для утримання спірного автомобіля, ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою про визнання протиправною бездіяльності прокурора та слідчого та зобов`язання прокурора вчинити відповідні дії щодо повернення спірного автомобіля.

Заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування визначено Главою 10 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Частиною 1 статті 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи (частина 2 статті 131 КПК України).

Порядок тимчасового вилучення майна врегульовано Главою 16 КПК України, порядок арешту майна Главою 17 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя звертає увагу на те, що тимчасове вилучення майна та арешт майна є різними за своєю суттю заходами забезпечення кримінального провадження, щодо яких процесуальним законом встановлено різні підстави та порядок їх застосування.

Так, як встановлено зі змісту матеріалів кримінального провадження №0004444 та пояснень прокурора і слідчого в судовому засіданні, в даному кримінальному провадженні автомобіль марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_1 було тимчасово вилучено в ході огляду місця події.

При цьому, як випливає зі змісту пояснень слідчого та прокурора в судовому засіданні, в подальшому в рамках кримінального провадження №0004444 автомобіль марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_1 речовим доказом не визнавався, із клопотанням про арешт даного автомобіля у встановленому КПК України порядку слідчий не звертався.

Відповідно до частини 1 статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (частина 2 статті 167 КПК України).

Відповідно до частини 7 статті 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Порядок тимчасового вилучення майна врегульовано статтею 168 КПК України.

Так, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 169 КПК України визначено вичерпний перелік підстав припинення тимчасового вилучення майна.

Так, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту.

Як пояснили в судовому засіданні слідчий та прокурор, станом на даний час по кримінальному провадженні №0004444 спірний автомобіль не визнано речовим доказом, з клопотанням про його арешти слідчий до суду не звертався.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вбачає правові підстави для повернення тимчасово вилученого автомобіля марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_1 його власнику, оскільки в спірних правовідносинах наявні передбачені статтею 169 КПК України підстави для такого повернення.

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним.

В судовому засіданні прокурор визнав та підтвердив наявність правових підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 169 КПК України, для повернення автомобіля марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_1 його власнику.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про підставність вимоги скарги ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора у кримінальному провадженні №0004444 вчинити дії відповідно до пункту 1 частини 1 статті 169 КПК України.

В той же час, в задоволенні вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності слідчого та прокурора слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, оскільки такої форми захисту порушеного права не передбачено ч. 2 ст. 307 КПК України.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. ст. 100, 237, 167, 169, 170, 171, керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0004444 вчинити дії відповідно до пункту 1 частини 1 статті 169 КПК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 21 грудня 2016 року об 14 год. 00 хв.