Ухвала
іменем україни
22 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002763 від 03 липня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Запоріжжя,

громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 310 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі захисник просить вирок та ухвалу змінити, призначити ОСОБА_5 за ст. 307 ч. 2 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, за ст. 309 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ст. 310 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 роки. Вважає, що призначене ОСОБА_5 судом покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через його суворість, покарання призначено без належного врахування обставин, що пом`якшують покарання та наявності у засудженого ряду важких захворювань.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2016 року ОСОБА_5 засуджено:
- за ст. 307 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за ст. 309 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ст. 310 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_5 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
Так, 14 липня 2015 року приблизно о 12 годині 15 хвилин ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Куйбишева, буд. 170, незаконно збув ОСОБА_8 за 100 грн. паперовий згорток з речовиною сіро-зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 1142 від 17.07.2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом (марихуаною), маса якого у перерахунку на суху речовину становить 1,9694 г.

20 липня 2015 року приблизно о 13 годині ОСОБА_5 умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи на перетині вулиць Куйбишева та Гарнізонної в м. Запоріжжі, незаконно збув ОСОБА_8 за 100 грн. паперовий згорток з речовиною сіро-зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 1172 від 27.07.2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом (марихуаною), маса якого у перерахунку на суху речовину становить 1,8743 г.

В період часу з вересня 2014 року по 20 липня 2015 року ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, маючи умисел на незаконне виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, з метою особистого вживання, повторно, шляхом зриву рослини роду конопля та подальшого її природного висушування на горищному приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виготовив наркотичну речовину «канабіс» (марихуану), яку зберігав у вищевказаному приміщенні до 20 липня 2015 року і періодично вживав через два фрагмента пластикових пляшок, які зберігав в кухонному приміщенні літньої кухні.

20 липня 2015 року приблизно о 13 годині 40 хвилин при здійсненні санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено в горищному приміщенні літньої кухні суху рослину сіро-зеленого кольору, яка за висновком експерта НДЕКЦ № 1173 від 23.07.2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабісом» (марихуаною), загальною масою 153,5 г., маса якого в перерахунку на суху речовину складає 145,825 г. та два фрагмента пластикових пляшок в приміщенні літньої кухні, на яких виявлено нашарування в`язкої речовини темно-коричневого кольору, яка відповідно до вказаного висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом - екстрактом канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,399 г.

Крім того, ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на незаконне вирощування коноплі, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, незаконно, на земельній ділянці за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом культивування, а саме - поливу, обробки та підв`язування, виростив, починаючи з весни 2016 року до 20 липня 2016 року, 49 рослин роду конопля. Вказані рослини згідно з висновком НДЕКЦ ГУМВС України в Запорізькій області № 1173 від 23.07.2015 року є рослинами з коренями, стеблами, гілками та листям зеленого кольору - рослинами роду коноплі, загальною масою 3,6 кг., 0,6 кг., 0,109 кг., які ОСОБА_5 вирощував до 20 липня 2015 року, коли о 13 годині 40 хвилин співробітниками міліції було виявлено та вилучено 49 кущів рослини конопля.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2016 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст.ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 310 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду щодо призначеного покарання.

При призначенні засудженому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими, дані про особу засудженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, займається суспільно корисною працею без офіційного працевлаштування, відповідно до вимог ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимостей, тривалий час вживає наркотичні засоби та з 20 вересня 1995 року перебуває на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер».

Крім того, ОСОБА_5 , хоч і вважається таким, що не має судимостей, проте з 2002 року чотири рази засуджувався за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, в тому числі двічі за їх вирощування, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, та після відбуття такого умовного покарання знову вчиняв аналогічні злочини, що, на думку суду, свідчить про те, що такі види покарання (звільнення від відбування покарання з випробуванням) не досягали своєї мети, а також про те, що ОСОБА_5 не зробив належних висновків та не бажає ставати на шлях виправлення і змінювати свій спосіб життя.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину визнано обставинами, що пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання встановлено не було.

Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливе виправлення і перевиховання ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства та обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій частин статей кримінального закону, за якими його визнано винуватим та засуджено. Підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Отже, покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При розгляді апеляційної скарги засудженого суд апеляційної інстанції її доводи щодо призначеного покарання перевірив і своє рішення належним чином мотивував. Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

При цьому, обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника, судом першої інстанції були належним чином досліджені і враховані при призначенні покарання, а апеляційним судом перевірені.

Питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, відповідно до вказаних статей.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги, зміни судових рішень та призначення засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ________________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3