АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кс/774/1/17 Справа № 1033 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді : ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням ОСОБА_5 , про скасування арешту на нерухоме майно, яке було накладено слідчим ОСОБА_6 Інгулецького райвідділу міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 21.04. 1998 року.

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_7
заявника: ОСОБА_5
адвоката: ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпропетровського обласного суду від 28 грудня 1998 року, ОСОБА_5 , було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 213, ч.2 ст. 80 КК України (в редакції 1960 року), та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією валютних цінностей, без конфіскації особистого майна.

ОСОБА_5 подав клопотання щодо зняття арешту на нерухоме майно, яке було накладено слідчим Інгулецького райвідділу м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 постановою від 21 квітня 1998 року, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.10.2006 року, за номером обтяження № 3833440.

Майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В клопотанні ОСОБА_5 просить скасувати арешт нерухомого майна , яке йому належить на праві власності.

Обгрунтовуючи клопотання ОСОБА_5 зазначає, що в ході досудового слідства зазначеної справи слідчим ОСОБА_6 . Інгулецького РВ Криворізького МУ УВМС України в Дніпропетровській області 21.04.1998 року було винесено ухвалу про арешт нерухомого майна, яке належить заявнику.
Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року, який діяв на час постановлення вироку) постановляючи вирок, суд повинен був вирішити питання, що зробити з майном описаним для можливої конфіскації майна.
Суд , ухвалюючи вирок, не вирішив питання стосовно майна на яке було накладеного арешт ухвалою слідчого. Оскільки заявник отримав покарання без конфіскації власного майна, ОСОБА_5 вважає що відпала необхідність в арешті майна.
ОСОБА_5 вказує що в вересні 2016 року йому стало відомо, що на цей час наявна заборона на відчуження ,оскільки почав готувати документи з метою укласти договір купівлі-продажу квартири.
Зважаючи на наявність арешту нерухомого майна заявник вважає що наявність наразі арешту на квартиру є порушенням його законних прав власника, передбачених ст.41 Конституції України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку заявника ОСОБА_5 та його адвоката, які просили задовольнити його клопотання та зняти арешт зі всього нерухомого майна заявника, думку прокурора який заперечував проти задоволення клопотання,дослідив матеріали клопотання,колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту на нерухоме майно, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.
Слід зазначити, що відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" п. 1, за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку.
Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Частина 4 ст. 126 КПК України 1960 року передбачає, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Як встановлено при розгляді клопотання, заявник не звертався до слідчого або суду про зняття арешту з майна на протязі 1998- 2016 р.р.

Згідно до наявних матеріалів провадження убачається, що судом під час ухвалення вироку Дніпропетровського обласного суду від 28 грудня 1998 року не було застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна засудженого ОСОБА_9 та не вирішувалося питання щодо скасування будь- якого арешту майна ОСОБА_9 ( а.п. 10-14).

Архівні документи Апеляційного суду Дніпропетровської області не мають даних про накладення арешту на майно саме по кримінальній справі за якою було ухвалено вирок суду від 28 грудня 1998 року. Заявник ОСОБА_9 не надав до суду постанови слідчого про накладення арешту на його майно саме за даною кримінальною справою, надана довідка про рух кримінальної справи ( а.п. 9) не дає підстави вважати що арешт майна ( якого саме) , було накладено слідчим саме за вказаною кримінальної справою.

Крім того, як вбачається з наданих заявником відомостей з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5 набув 16.09. 2016 року та відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні.
На запит Апеляційного суду Дніпропетровської області голова правління ОК « Восток-36» повідомив про те, що ордер на квартиру15 будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 отримав 08.07. 1992 року, у 1998 році сплав свою частку на вищезгадану квартиру, але на даний час свідоцтво про право власності на дану квартиру кооперативу не надано та тільки 14 вересня 2016 року надано технічний паспорт.

Враховуючи те, що на вищевказану квартиру відсутні відомості про державну реєстрацію обтяжень, суд вважає необґрунтованими підстави клопотання про зняття арешту на вказану квартиру. Що стосується вимог клопотання щодо зняття арешту з всього майна станом на теперішній час, яке належить ОСОБА_5 , то суд вважає вказані вимоги необґрунтованими та такими, що не мають відношення до вироку Дніпропетровського обласного суду від 28 грудня 1998 року та не можуть розглядатися у порядку виконання вироку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 409 КПК України(1960 г.), п.11 розділу Х1 Перехідних положень кримінального процесуального Закону України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :
Клопотання ОСОБА_5 , про скасування арешту на нерухоме майно, яке йому належить на праві власності, відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

Судді апеляційного суду :
___________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3