УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Категорія КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі:
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, і призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Звільнено ОСОБА_10 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в два роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Зобов`язано ОСОБА_10 відповідно до ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 більш суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі терміном не менше 5 років та задовольнити повністю її цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 гривень.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом І інстанції при постановленні вироку не досліджено всіх обставин справи та не надано їм належної правової оцінки.
Звертає увагу на те, що виправлення ОСОБА_10 можливе тільки з призначенням йому більш суворого покарання у вигляді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства.
Також апеляційну скаргу подав і адвокат ОСОБА_7 котрий просив вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.11.2016 року скасувати як незаконний, а матеріали справи направити на новий розгляд в суді І інстанції.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд І інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, ухвалив обвинувальний вирок, який не може вважатися законним, а тому підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий заперечив проти доводів викладених в обох апеляційних скаргах, думку адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 , котрі підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі адвоката та заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, думку потерпілої, котра підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_6 не підлягають задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 09.05.2015 року близько 20.00 год., керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись з с.Старики Коростенського району в напрямку смт. Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області, порушив пункти 1.5, 2.3.б, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, виявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, створив небезпеку для себе та інших учасників руху, що призвело до наїзду на велосипедиста ОСОБА_6 , що рухалась попереду в попутному напрямку по правому краю проїзної частини, яка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді уламкового перелому лівої малогомілкової кістки в верхній треті.

Встановлені судом обставини підтверджуються показаннями потерпілої, свідків, судового експерта, висновками експертиз, письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом в судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину не визнав та показав, щоїхав з с.Стариків. Рухався зі швидкістю не більше 60 км/год. в умовах нормальної видимості. Ширина проїзної частини на тій ділянці приблизно 5 м, він рухався посередині полоси, інших учасників дорожнього руху не було. В автомобілі знаходився свідок ОСОБА_11 . Приблизно за 100-150 метрів побачив жінку-велосипедиста, щорухалась за 1-1,5 м від правої обочини. Велосипедист перед мостом за 3,5-4 м до автомобілю взяла різко вліво і він зачепив її дзеркалом. Траєкторію руху до контакту не змінював. Це сталось за 15-20 метрів перед мостом. Він зупинився, разом з пасажиром підняли потерпілу, але свідок ОСОБА_12 забрав її в свій автомобіль та повіз у лікарню. Він поїхав за ними.
З показів потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що 09.05.2015 року приблизно о 20-ій годині вона їхала велосипедом із с.Старики в Іршанськ. Була світла пора доби, ясна погода, рівна ділянка дороги. За 30 м до мосту почула шум автомобіля та з`їхала з асфальтованої дороги на ґрунтову, а за 20 м відчула удар, впала та втратила свідомість. Її доставили в лікарню. Обвинувачений їй допомогу не надавав, коли вона прийшла до свідомості, то біля неї знаходився свідок ОСОБА_12 , який довіз її до ОСОБА_13 . В результаті події отримала перелом ноги, пройшла тривалий курс лікування та реабілітації.
З показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що разом з ОСОБА_15 він їхав в смт. Іршанськ. Була денна пора доби, нормальна оглядовість, рівна ділянка дороги. Приблизно за 40 м попереду побачив велосипед. Автомобіль їхав по своїй полосі. Інтервал між автомобілем та велосипедом був приблизно 1,5 м.. Коли автомобіль порівнявся з велосипедом, то велосипед став міняти траєкторію руху і автомобіль дзеркалом заднього виду зачепив за руль. Вони їхали зі швидкістю 40-50 км/год. посередині дороги. Вони вийшли та хотіли допомогти, але якийсь чоловік забрав жінку в свій автомобіль та повіз, а вони поїхали слідом.
З показів свідка ОСОБА_16 вбачається, що вона йшла додому в напрямку смт Іршанськ. Повз неї проїхала потерпіла, а потім автомобіль, який на її очах збив потерпілу. Зіткнення відбулось за 50 м до неї. Автомобіль зупинився, вона також підійшла. Водій іншого автомобіля забрав потерпілу. Потерпіла їхала по краю дороги, перешкод на її шляху не було, їхала вона рівно. Автомобіль зачепив велосипед ззаду, потерпіла впала в кювет. До зіткнення велосипед та автомобіль їхали прямо.
З показів свідка ОСОБА_17 вбачається, що 09.05.2015 року близько 20.00 год. при під`їзді до мосту через р.Ірша побачив автомобіль, який стояв на в`їзді на міст. Якась жінка плакала та повідомила, що збили людину. Потерпіла була в кюветі, а обвинувачений і свідок намагались привести її до свідомості. Коли він повідомив, що викличе працівників ДАІ, то обвинувачений та його пасажир залишили місце події. Хлопці були в стані сильного алкогольного сп`яніння, він намагався їх наздогнати. Він завіз потерпілу в лікарню та зателефонував в міліцію. Коли потерпіла прийшла до свідомості, то повідомила, що її збили на узбіччі. В тому місці стан дороги задовільний, на проїзній частині та узбіччі в тому місці перешкод та вибоїн не було, тому не було необхідності маневрувати. Ділянка дороги пряма, гальмівного шляху не було.
Судовий експерт ОСОБА_18 підтвердив зроблені ним висновки та вказав на те, що ним проводились експертизи технічного стану транспортного засобу, обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, трасологічна експертиза. Для проведення експертизи було достатньо вихідних даних, які були надані слідчим. Згідно наявних даних, видимість велосипедиста була не обмеженою, перешкод не було, велосипедист також ніяких перешкод не створив. Під час трасологічної експертизи було з`ясовано, що під час контактування транспортних засобів кут між ними був відсутній, що свідчить про те, що вони були розташовані паралельно, напрямок руху не змінювався. ДТП сталась в світлу пору доби, велосипедист не створював небезпеки для руху водія, рухався попереду. Водій автомобіля мав дотримуватись безпечного інтервалу. В тих дорожніх умовах водій міг безпечно об`їхати велосипед.
Письмовими доказами вини обвинуваченого є протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.05.2015 року, в якому зафіксовано загальний вигляд місця, де відбулась подія; протокол огляду від 10.05.2015 року, в якому зафіксовано огляд транспортного засобу обвинуваченого та виявлені на ньому механічні пошкодження; протокол огляду транспортного засобу від 09.05.2015 року, в якому зафіксовано огляд велосипеда потерпілої та виявлені на ньому механічні пошкодження; протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою від 09.06.2015 року, в якому зафіксовано відтворення потерпілою обставин події.
Висновком експерта №304 від 09.07.2015 року підтверджено, що потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Висновокексперта №3/383 від 14.08.2014 року підтверджує, що на момент ДТП транспортний засіб був у технічно справному стані.
Висновком експерта №3/384 від 17.08.2014 року встановлено, що в момент первинного контакту кут між повздовжньою віссю автомобіля та велосипеда був рівним близько 00 при загальному русі транспортних засобів паралельними курсами в попутному напрямку.
Висновком експерта № 3/391 від 25.08.2015 року доводиться, що обвинувачений мав діяти відповідно до вимог п.1.5, 2.3.б, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. Згідно вказаного висновку, питання про причинний зв`язок з виникненням ДТП може бути вирішено судом самостійно з урахуванням аналізу всіх зібраних матеріалів.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Перевіркою доводів апеляційних скарг щодо допущених судом першої інстанції неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, відсутності доказів, істотних порушень кримінального процесуального закону при судовому розгляді провадження, встановлено, що викладені у вироку обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства. Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд, а тому посилання апелянтів з цього приводу є безпідставними. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України керувався загальними засадами призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої, дані про особу обвинуваченого та інші обставини.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, даним про його особу та обставинам, що пом`якшують покарання та буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи потерпілої ОСОБА_6 про те, що призначене покарання ОСОБА_10 є занадто м`яким, та таким, що не відповідає наслідкам, які настали від його дій апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки судом І інстанції взято до уваги всі обставини справи, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Також апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що судом І інстанції не було проведено повне та об`єктивне дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, а всі заявлені клопотання під час розгляду справи було відхилено, оскільки з матеріалів справи вбачаєтьтся, що судом в повному обсязі досліджено всі матеріали справи, повно та об`єктивно досліджено докази та надано їм належну правову оцінку.
З огляду на вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду І інстанції є законним, обгрунтованим та таким що не може бути скасований з підстав наведених в апеляційних скаргах.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з моменту проголошення, особі що перебуває під вартою, в цей же строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді: