Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/7488/17
Провадження № 1-м/711/1/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И В :
Заступник директора Департаменту міжнародного права - начальника Управління міжнародної правової допомоги Міністерства юстиції України звернувся до суду із клопотанням про приведення вироку Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 з урахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 06.08.2014 у відповідність із законодавством України.

Клопотання мотивоване тим, що 15.05.2017 наказом Міністерства юстиції України № 1583/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 14.02.2017 за № 06-17680/17.

ОСОБА_5 засуджено вироком Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 з урахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 06.08.2014 до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктами «а, б» частини третьої статті 228.1 (замах на незаконний збут психотропної речовини, групою осіб за попередньою змовою у значному розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Івановській області»; кінець строку відбуття покарання - 16.09.2021. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом просить визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним вироком Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 з урахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 06.08.2014, а також, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 на підставі вироку Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 з урахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 06.08.2014.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, при цьому, в самому клопотанні зазначено прохання про його розгляд без участі згаданої особи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України участь такої особи не є обов`язковою.

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Івановській області» в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній просить перевести його для подальшого відбування покарання в Україну.

Прокурор в судовому засіданні погодився з доводами клопотання Міністерства юстиції України та не заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд вважає за можливе задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України, виходячи з наступного:

відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи наведені норми законодавства України, а також вимоги ч. 3 ст. 603 КПК України, якими на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною другою статті 1 КПК України регламентовано, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, згідно до ст. 10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно з п. п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

За правилами ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 610 КПК України визначено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, передбачених пунктах 1 та 2 даної частини.

Перевірка згоди засудженого на передачу в Україну для подальшого відбування покарання, як однієї з обов`язкових умов прийняття засудженої особи в Україну, належить виключно до компетенції Центрального органу і здійснюється на етапі прийняття рішення Міністерством юстиції України, а тому її достовірність, з урахуванням відсутності в судовому засіданні особи, відносно якої подано клопотання, не досліджується судом в рамках провадження за ст. 610 КПК України.

Між тим, до матеріалів клопотання Міністерство юстиції України не надало передбачених ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документів, які підтверджують громадянство ОСОБА_5 , а саме паспорт громадянина України або його свідоцтво про народження, чи належним чином завірені їх копії.

У зв`язку з визначенням належності до громадянства України ОСОБА_5 , Міністерством юстиції України представлена довідка директора Державної міграційної служби України від 28.03.2017 за № 6.4/4402-17, відповідно до якої, на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - є громадянином України (а.с. 39). За таких обставин суд приймає зазначену довідку як належний документ на підтвердження громадянства України ОСОБА_5 .

Таким чином, з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України, Міністерством юстиції України до клопотання подано на розгляд суду всі необхідні документи.

Як вбачається з даних опитувального листа ОСОБА_5 від 28.12.2016, останнє місце його проживання зареєстроване в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявними в розпорядженні суду матеріалами з`ясовано, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 30, пунктами «а, б» ч. 3 ст. 228-1 КК Російської Федерації, а саме: замах на незаконний збут психотропної речовини, групою осіб за попередньою змовою у великих розмірах.

Вироком Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, пп «а, б» ч. 3 ст. 228-1 КК Російської Федерації та призначено покарання у виді позбавлення волі по кожному епізоду строком 8 (вісім) років без штрафу, без обмеження волі. На підставі ч. 2 ст. 69 КК Російської Федерації, шляхом часткового складання, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без штрафу, без обмеження волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 17.08.2013, з моменту його фактичного затримання. Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 тримання під вартою залишено без змін.

Апеляційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Московського міського суду від 06.09.2014 вирок Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 відносно ОСОБА_5 змінено: в частині його засудження за ч. 3 ст. 30, пп «а, б» ч. 3 ст. 228.1 КК Російської Федерації за події, які мали місця 17.09.2013 скасовано, кримінальну справу в даній частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 24 КК Російської Федерації у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину; виключено вказівку суду про призначення йому покарання у відповідності до ч. 2 ст. 69 КК Російської Федерації. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Також встановлено, що на даний час, ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Івановській області», про що свідчать дані довідки вказаної установи виконання покарань.

Крім того, за даними довідки ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Івановській області, станом 22.11.2016 засудженим ОСОБА_5 відбуто 03 роки 02 місяці 06 днів, невідбута частина покарання складає 04 роки 09 місяців 24 дні (початок строку: 17.08.2013, кінець строку: 16.09.2021).

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 30, пп «а, б» ч. 3 ст. 228-1 КК Російської Федерації, а саме, - за замах на незаконний збут психотропної речовини, групою осіб за попередньою змовою у значному розмір, тобто умисні дії особи, безпосередньо направлені на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі цієї особи, покарання за що, згідно з випискою із КК Російської Федерації передбачено у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років зі штрафом в розмірі до 15000 рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до трьох років або без такого і з обмеженням волі на строк до двох років або без такого.

Відповідно до положень Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_5 злочин за ч. 3 ст. 30, пп «а, б» ч. 3 ст. 228.1 КК Російської Федерації, передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, санкцією якої визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

При визначенні ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України строку покарання у виді позбавлення волі, суд в силу ч. 4 ст. 610 КК України дотримується тривалості призначеного покарання за таке діяння за вироком суду Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Крім того, враховуючи той факт, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_5 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, як обов`язкове додаткове покарання.

Також, відповідно до положень п. «с» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі, в зв`язку з чим ОСОБА_5 необхідно зарахувати в строк відбування покарання весь час тримання його під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року), - зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, - цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Отже, ОСОБА_5 слід зарахувати за правилами ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання період з 17.09.2013 (з моменту його фактичного затримання) по 06.08.2014р. (дата ухвали апеляційного суду), тобто строк попереднього ув`язнення.

Крім того, відсутні підстави для визначення виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України, не передбачено визначення судом виду такої установи.

Враховуючи, що засуджений ОСОБА_5 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, строк покарання який має відбувати засуджений більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином, згідно з законодавством України, суд приходить до висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку у відповідність з кримінальним законодавством України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, ст. ст. 6, 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. ст. 3, 7, 72, 307 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 602, 603, 609-614 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.

Вирок Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 з урахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 06.08.2014 відносно ОСОБА_5 - привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що статті закону Російської Федерації, за якими ОСОБА_5 засуджений вироком Ізмайловського районного суду м. Москви від 18.06.2014 з урахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 06.08.2014 відповідають ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 17.09.2013. ОСОБА_5 необхідно зарахувати в строк відбування покарання весь час тримання його під вартою.

В силу ст. 72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання час затримання та утримання під вартою в даній кримінальній справі з 17.09.2013 по 06.08.2014р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області, через Придніпровський районний суд м. Черкаси, органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України, прокурору, ОСОБА_5 .

Головуючий: ОСОБА_6 Позарецька