АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/850/2017 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.156 КК Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 8 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено ч.1 ст. 156 КК України до 1 року обмеження волі.
Вироком ОСОБА_7 визнано винним в тому, що 20.07.2016, близько 17 години, він, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та вчинив відносно них розпусні дії. Так, останній для задоволення статевих потреб, оголив свій статевий орган та почав демонструвати його неповнолітнім. Після чого поклав на лавку, де сиділи неповнолітні, аркуш паперу з власним номером телефону і пропозицією вчинення розпусних дій та наказав їм прочитати зміст написаного.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.
Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що судом порушено право обвинуваченого на захист, оскільки не було роз`яснено його права, не з`ясовано чи розуміє він їх та не з`ясовано думку з приводу бажання мати безоплатного захисника.
Крім того, судом порушено вимоги ч.3 ст. 349 КПК України при прийняті рішення щодо обсягу дослідження доказів. Так, обвинувачений в судовому засіданні фактично не визнав своєї вини у скоєнні злочину, зокрема він показав, що не знав про вік неповнолітніх потерпілих, а саме що їм не виповнилося 16 років. Однак, після репліки прокурора про те, що тоді показання обвинуваченого не можуть розцінюватися як визнавальні, побоюючись прокурора, ОСОБА_7 визнав всі обставини, викладені у обвинуваченні. При цьому суд не зробив зауваження прокурору з приводу такої поведінки.
Допит неповнолітніх потерпілих проведено за відсутності педагога чи психолога, що є порушенням ст. 354 КПК України, а тому, на думку захисника, це не дозволило об`єктивно з`ясувати обставини скоєного.
Крім того, захисник зазначає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 156 КК України, оскільки обвинувачений на мав на меті вчинити розпусні дії щодо осіб, які не досягли 16 років.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора та законного представника потерпілої, які вважали вирок законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку коли він відмовився давати показання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
При цьому в ході підготовчого судового засідання та судового розгляду ОСОБА_7 отримав пам`ятку про права до початку судових засідань. Головуючим в справі з`ясовувалося у обвинуваченого чи зрозумілі йому права та роз`яснювалося право мати захисника і заявити про це клопотання. ОСОБА_7 повідомляв, що права зрозумілі і захисник йому не потрібен.
Після допиту обвинуваченого та з`ясування, що він визнає не всі обставини пред`явленого обвинувачення, судом було прийнято рішення про допит потерпілих, які і були допитані з дотриманням вимог ст.353, ст.354 КПК України.
Однак, в наступному судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 сам виявив бажання змінити показання та визнати повністю всі фактичні обставини скоєного.
При цьому прокурор не здійснювала тиск на останнього, а лише задавала уточнюючи питання. Головуючий в справі неодноразово роз`яснював ОСОБА_7 суть пред`явленого обвинувачення.
ОСОБА_7 визнав свою вину та обставини, викладені у формулюванні обвинувачення.
Тільки після цього, з`ясувавши думку всіх учасників процесу та роз`яснивши їм наслідки застосування ч.3 ст. 349 КПК України, суд змінив порядок дослідження доказів та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Всі учасники процесу в тому числі і обвинувачений дали згоду на таку зміну.
В судовому засіданні апеляційної інстанції законний представник потерпілої ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений добровільно визнав вину та погодився на зміну порядку дослідження доказів. Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що на час судового розгляду розумів суть пред`явленого йому обвинувачення, а саме вчинення ним розпусних дій щодо осіб, які не досягли 16 років.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону та не порушено право обвинуваченого на захист.
Частина 2 ст. 294 КПК України передбачає, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приймаючи до уваги вказані вище норми кримінального процесуального закону, враховуючи правомірність застосування судом першої інстанції норм ч.3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав для перегляду вироку Оболонського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 в частині заперечення обставин вчиненого, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду в суді першої інстанції, кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання.

Керуючись ст. 404, ст. 407, ст. 419, ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016року, яким ОСОБА_7 засудженого за ч.1 ст.156 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_12