Справа № 744/1099/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/672/2017
Категорія - ч. 1 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого-цивільного позивача ОСОБА_6 на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючого агрономом у Приватному підприємстві «Агрофірма Чорний Ріг» (с. Чорний Ріг, Семенівського району, Чернігівської області, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого-цивільного позивача ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні цивільного позову Приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг» до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Чорний Ріг» процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , перебуваючи у договірних трудових відносинах згідно договору підряду з Приватним підприємством «Агрофірма «Чорний Ріг» (далі ПП «Агрофірма «Чорний Ріг»), 18 вересня 2016 року, маючи прямий умисел, корисливий мотив, з метою таємного викрадення залишку невикористаної частини зерна пшениці сорту «Богиня», яке належало ПП «Агрофірма «Чорний Ріг», що залишилось після проведення посівних робіт, реалізуючи свій злочинний намір до кінця, діючи свідомо, переконав водія вантажного автомобіля вказаного підприємства ОСОБА_10 у необхідності вивантажити залишок зерна пшениці в лісосмузі поблизу с. Радомка, Семенівського району, Чернігівської області. Водій ОСОБА_10 , не знаючи та не усвідомлюючи про злочинний намір ОСОБА_7 , вивантажив залишок зерна пшениці сорту «Богиня», загальною вагою 1760 кг, у вказаному ним місці.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_7 отримав реальну можливість розпоряджатися та користуватися викраденим майном, заподіявши тим самим ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» матеріальних збитків на загальну суму 5808 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 1 рік, а також задовольнити позов потерпілого в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, не оспорюючи винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, зазначає, що судом неправильно перекваліфіковані дії з ч. 1 ст. 191 на ч. 1 ст. 185 КК України, ґрунтуючись при цьому лише на показаннях обвинуваченого. Вказує, що суд у мотивувальній частині вироку припустився розширення інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення, перекрутивши зміст подій, вказав про існування залишку невикористаної частини зерна, що залишилось після проведення посівних робіт, хоча фактично в рамках обвинувачення вказувалось лише на загальну кількість зерна. Так само не погоджується і з встановленими судом обставинами щодо переконання ОСОБА_11 вивантажити зерно у лісосмузі, тоді як ні в обвинуваченні такого інкриміновано не було, ні в судовому засіданні такі обставини не знайшли підтвердження.

Також прокурор вважає доведеним факт перебування ОСОБА_7 у трудових відносинах з ПП „Агрофірма „Чорний Ріг, який, на його переконання доводить довідка начальника Новгород-Сіверського об`єднаного Управління Пенсійного фонду від 27.01.2017 року, згідно якої останньому за вересень 2016 року зарахувався страховий стаж по даному підприємству. Тому вважає, що ОСОБА_7 є субєктом злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 191 КК України.

Крім даної довідки, яка, на переконання прокурора, залишилася поза увагою суду, факт правомочності ОСОБА_7 на вказане зерно підтверджується договором підряду, відповідно до якого останній повинен був виконувати роботу за вказівкою директора, зокрема, контролювати процес посіву пшениці, рух зерна від отримання на складі до завантаження у сіялку, був відповідальний за збереження зерна при його транспортуванні на поле та посіві. Усну вказівку про отримання та засівання зерна ОСОБА_12 телефоном отримав від директора підприємства 18.09.2016 року, він мав проконтролювати доставку та посів цього зерна та відзвітувати директору. А підпис водія у накладній прокурор пояснює тим, що останній отримав зерно лише для його перевезення, а розпоряджався ним ОСОБА_12 , за розпорядженням якого ОСОБА_13 вивантажив частину зерна у лісосмузі.

Факт завдання шкоди підприємству у сумі 5808,00 грн. прокурор підтверджує довідкою про погодні умови в той день, коли зерно знаходилось у лісосмузі, за яких воно зіпсувалося, тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог цивільного позивача.

Разом з тим, прокурор вважає, що призначене судом ОСОБА_7 покарання із призначенням іспитового строку є занадто м`яким, на його переконання, воно має бути призначене у виді реальної міри, оскільки останній вчинив умисний злочин, при цьому намагався перекласти вину на інших осіб, завдану шкоду не відшкодував.

Представник потерпілого-цивільного позивача ОСОБА_6 також не погодився з вироком суду та, не оспорюючи обставин справи та доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, просив ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, задовольнити позов, поданий ними у сумі 5808,00 грн. та стягнути витрати, понесені підприємством на правову допомогу у сумі 9379,86 грн.

Своє прохання про збільшення міри покарання обвинуваченому пояснює позицією обвинуваченого, який вину у вчиненні крадіжки зерна не визнав, завдану шкоду підприємству не відшкодував, що, на переконання апелянта, свідчить про те, що останній не став на шлях виправлення, не розкаявся у вчиненому, а тому до нього не можуть бути застосовані положення ст. 75 КК України.

Також вважає, що із обвинувачення ОСОБА_12 має бути виключено посилання на перебування останнього з ПП „Агрофірма „Чорний Ріг у договірних трудових відносинах, оскільки останній перебував у суто підрядних відносинах, зміст яких визначався цивільно-правовим договором підряду.

Факт псування зерна пшениці, яке було повернуто на підприємство, внаслідок чого судом було відмовлено у відшкодуванні шкоди, підтверджує фотознімками останнього, які зафіксували вивантаження зерна на землю, показаннями свідка ОСОБА_14 , який указував куди вивантажив зерно та показаннями обвинуваченого з цього приводу, довідкою виробника та постачальника даного зерна стосовно необхідних умов його зберігання, а також показаннями директора підприємства щодо неналежної якості повернутого зерна, яке вони були змушені перемішати з іншим зерном та засіяти, оскільки саме б воно не зійшло. Тому вважає, що діями обвинуваченого завдана шкода на суму вартості зерна 5808,00 грн. і дана сума, на його думку, має були стягнута з винуватого.

Також вважає, що витрати на правову допомогу цивільному позивачеві мають бути стягнуті в повному обсязі, оскільки частина, в якій судом було відмовлено це транспортні витрати адвоката, прописані в укладеному між сторонами договорі, підтверджені чеками на придбання пально-мастильних матеріалів у розмірі 1379,86 грн. та відшкодовані підприємством згідно платіжних доручень та квитанцій.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити із викладених підстав, апеляційну скаргу цивільного позивача підтримав частково, в частині відшкодування завданої шкоди та посилення міри покарання обвинуваченому, представника потерпілого-цивільного позивача ОСОБА_6 , який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив задовольнити її, також частково підтримав апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили відмовити у їх задоволенні через безпідставність останніх; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурором в апеляційній скарзі ставиться питання про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст..191 ч.1 КК України, призначення більш суворої міри покарання та стягнення збитків з обвинуваченого.

Представник потерпілого в апеляційній скарзі погоджуючись із кваліфікацією дій обвинуваченого, просить призначити йому більшу сувору міру покарання та стягнути в повному обсязі заподіяні збитки і витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину за ч. 1 ст. 191 КК України не визнав, пояснивши, що він дійсно перебував та перебуває на даний час у трудових відносинах з ПП «Агрофірма «Чорний Ріг». До 31 березня 2016 року працював на посаді агронома, після цього працював за договором підряду, а на даний час знову працює на посаді агронома на цьому ж підприємстві. Під час роботи за договором підряду, за яким він не мав конкретних обов`язків, а виконував роботу за дорученнями директора ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» ОСОБА_15 . Перевезення пшениці, у привласненні якої його обвинувачують, на поле здійснював водій підприємства ОСОБА_10 на автомобілі «КамАЗ». Він же зерна на складі підприємства не отримував, у накладних за отримання зерна не розписувався. Під час посіву виставляв норми висівок, слідкував за правильністю його здійснення, завантаження. 18 вересня 2016 року під час посіву пшениці виникла необхідність відвезти гербіциди у село Радомку, які завантажили до автомобіля ОСОБА_10 , на зворотному шляху ОСОБА_10 вивантажив зерно у лісосмузі біля села Радомка. Такої вказівки він ОСОБА_14 не давав, будь-якої змови з цього приводу між ними не було. Аналогічні пояснення обвинуваченим надані в суді апеляційної інстанції.

Загалом обставини вчинення кримінального правопорушення учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Попри невизнання ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, його повністю підтверджується сукупністю доказів, досліджених в суді першої інстанції, а саме показаннями представника потерпілої сторони ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 . ОСОБА_10 протоколу огляду місця події від 20 вересня 2016 року, копіями договорів підряду, копією накладної № 17/4, накладної № 19/, копіями договору поставки, видатковими накладними та товарно транспортними накладними.

При цьому, договори підряду № П-01/02-1 від 01 лютого 2016 року, укладеному між замовником ПП «Агрофірма «Чорний Ріг», в особі директора ОСОБА_15 , та підрядником ОСОБА_10 та № 01/04-6 від 01 квітня 2016 року - між замовником ПП «Агрофірма «Чорний Ріг», в особі директора ОСОБА_15 , та підрядником ОСОБА_7 , які аналогічні за своїм змістом, покладають індивідуальну матеріальну відповідальність на кожну особу, якій відповідно до лімітно-забірних карток, передано майно.

Згідно даних копії накладної № 17/4 (внутрігосподарського призначення) за 17 вересня 2016 року водій ОСОБА_10 (КамАЗ НОМЕР_1 , пр. АХ 8475 ХХ) отримав на складі № 2 ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» для доставки на поле № 16 7660 кг пшениці сорту «Богиня» (а.п. 67).

Даними накладної № 19/ (внутрігосподарського призначення) за 19 вересня 2016 року засвідчено, що ОСОБА_15 (КамАЗ НОМЕР_2 ) повернуто з місця злочину до ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» 1760 кг пшениці сорту «Богиня» (а.п. 68).

Виходячи зі змісту вищевказаних документів, аналізуючи їх у взаємозв`язку, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку, що вони свідчать про факт ввірення вказаного майна саме водію ОСОБА_10 , а не ОСОБА_7 , оскільки жодного документального підтвердження передачі пшениці сорту «Богиня» ОСОБА_7 , в тому числі і лімітно-забірними картками, про які йдеться в п. 1.3 укладеного між ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» та ОСОБА_7 договору підряду № 01/04-6 від 01 квітня 2016 року, що б стало підставою для матеріальної відповідальності, суду надано не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 не є спеціальним суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, що виключає відповідальність за вказаною статтею. Разом з тим, суд вірно перекваліфікував дії ОСОБА_7 , які виразилися в таємному викраденні чужого майна на ч. 1 ст. 185 КК України, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, проаналізованими та яким судом першої інстанції дана оцінка в їх сукупності.

Саме з цих підстав колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 191 КК України.

Є необґрунтованим і посилання прокурора про розширення судом інкримінованого ОСОБА_7 діяння та перекручування змісту подій стосовно залишку невикористаної частини зерна, вказуючи, що в рамках обвинувачення йшлося лише про загальну кількість зерна, спростовується самим обвинувальним актом, згідно якого ОСОБА_12 обвинувачувався в тому, що „мав прямий умисел, корисливий мотив та мету привласнити залишок невикористаної частини зерна, що мала залишитися після проведення посівних робіт, вага вивантаженого ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_7 залишку зерна 1760 кг, інкримінована обвинуваченням, співпадає з вагою, зазначеною судом у обвинуваченні, яке він вважав доведеним, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи ж прокурора, що факт трудових відносин ОСОБА_12 з ПП „Агрофірмою „Чорний Ріг підтверджується довідкою пенсійного фонду про зарахування йому страхового стажу за вересень 2016 року спростовуються копією трудової книжки (а.п. 105), згідно якої ОСОБА_12 звільнений 31.03.2016 року, в подальшому його правовідносини з цим же підприємством регулювалися договорами підряду, що не може розцінюватися як трудові відносини, на чому наполягав і представник потерпілого. Тому відстоювання позиції обвинувачення про перебування його у трудових відносинах, з посиланням на показання свідків стосовно ролі ОСОБА_12 відносно інших працівників та необхідності ставити підпис у накладній саме ним, не підтверджена документально, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись обвинувальний вирок.

Крім того, доводи апеляційний скарг як прокурора так і представника потерпілого-цивільного позивача щодо необхідності стягнення з обвинуваченого вартості викраденого зерна через його псування, колегія суддів розцінює неспроможними та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких належних та допустимих документальних доказів того, що повернуте на підприємство зерно стало непридатним до використання, на противагу цьому, з пояснень свідків та самого директора підприємства вбачається, що зерно було змішане з іншим та посіяне, що позбавляє суд на даний час зробити висновки щодо його придатності або непридатності.

Стосовно вимог представника цивільного позивача щодо безпідставності відмови суду у стягненні витрат адвоката на придбання пально-мастильних матеріалів, передбачених договором про надання правової допомоги від 07 лютого 2017 року (а.п. 161) у сумі 1379,86 грн., то колегія суддів знаходить правильним відмову суду в задоволенні цивільного позову в цій частині.

Так, правова допомога, за своєю суттю є професійною діяльністю юристів, спрямованою на сприяння громадянам та юридичним особам у вирішенні питань, пов`язаних із реалізацією норм права, що виявляється у наданні правових (юридичних) послуг, що само по собі виключає такі витрати як придбання пально-мастильних матеріалів на проїзд, що є одним із способів явки особи до суду, право вибору якого покладається на саму особу.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг як прокурора так і представника цивільного позивача з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та прохання призначити його без застосування ст. 75 КК України.

Так, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_20 суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, вартість викраденого майна, відомості про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має вищу освіту, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, працює агрономом у ПП „Агрофірма „Чорний Ріг, що судом розцінено як збереження довіри до нього з боку керівництва підприємства, щодо якого ним було вчинено злочин, відсутність судимостей, враховано і відсутність як пом`якшуючих його вину обставин так і обтяжуючих та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, можливе без ізоляції від суспільства та визначив доцільним призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та призначенням іспитового строку.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Всі обставини, на які посилаються прокурор та представник цивільного позивача в своїх апеляційних скаргах, судом першої інстанції при обранні покарання обвинуваченому були враховані. Підстав для застосування більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого-цивільного позивача ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4