Справа № 159/3683/16-к Провадження №11-кп/773/161/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.153 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня спеціальна, не працює, неодружений, раніше судимий: 08.09.2005р. Старовижівським районним судом Волинської області за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування вказаного покарання з іспитовим строком 1 рік; 7.07.2006р. Старовижівським районним судом Волинської області за ст.121 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років, на підставі ст.71 КК України шляхом приєднання покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 08.09.2005р. засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, згідно постанови Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.03.2010р. замінено невідбуту частину покарання 3 роки 7 місяців та 18 днів позбавлення волі на покарання у вигляді обмеження волі на той же строк; 23.05.2013р. Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.122 ч.1, 71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців, згідно ухвали Ковельського міськрайонного суду від 16.06.2014р. звільнений від відбування покарання на підставі ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.153 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Запобіжний захід залишений попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з 08 серпня 2016 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 08 серпня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_8 150000 гривень моральної шкоди.
Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він, неодноразово, починаючи з квітня 2013 року і до травня 2016 року, перебуваючи в будинку по місцю проживання в АДРЕСА_2 , а також на горищі новобудови житлового будинку в АДРЕСА_3 , усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка внаслідок малолітства не могла усвідомлювати сутність та значення вчинюваних щодо неї дій, неодноразово демонстрував малолітній потерпілій відеофільми порнографічного характеру, оголювався в її присутності та здійснював акти маструбації, в тому числі, взявши потерпілу за руку, притягуючи своєю рукою, примушував останню торкатись його статевого члена, тим самим застосовував щодо малолітньої потерпілої фізичне насильство, крім цього, неодноразово вступав з малолітньою потерпілою в орогенітальний статевий контакт, при цьому розводив ноги малолітньої потерпілої в сторони своїми руками, тим самим застосовував до ОСОБА_7 фізичне насильство.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всі доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені, оскільки він взагалі ніякого злочину не вчиняв. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу обвинувачення показання потерпілої та її представника. Оскільки останні відмовлялись давати покази і на них чинився тиск зі сторони суддів, прокурора. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України, з обвинувальним нахилом, оскільки будь-яких прямих доказів про вчинення ним злочину в процесі кримінального провадження не здобуто, натомість в основу вироку покладені суперечливі показання потерпілої, представника потерпілої, свідків, які не були безпосередніми очевидцями інкримінованого злочину та які оговорюють обвинуваченого. При цьому зазначає, що були порушені Конституція України. Вказує, що все провадження є сфабриковане органами досудового розслідування та прокуратурою. Просить вирок суду першої інстанції скасувати як незаконний.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування захисника, обвинуваченого, законного представника малолітньої потерпілої, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора, який заперечив скаргу обвинуваченого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 не заперечував з приводу участі захисника ОСОБА_9 , тому, з урахуванням матеріалів кримінального провадження, зокрема звукозапису, суд вважає доводи апеляції обвинуваченого про порушення його права на захист адвокатом надуманими.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_10 у насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчиненому щодо малолітньої та з використанням безпорадного стану потерпілої.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Доводи про порушення права на захист, зокрема і з приводу примушування давати показання, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так 07 грудня 2016 року під час судового засідання, малолітня потерпіла розпочала давати показання, однак, з огляду на її емоційний стан, суд перейшов до допиту її сестри, яка, з огляду на розголос обставин злочину, відмовилась давати показання, після чого відмовилась давати показання і потерпіла, у зв`язку із чим в засіданні оголошено перерву до 20 грудня 2016 року.

В судовому засіданні 20 грудня 2016 року як малолітня потерпіла (файл534 хв. 6-34), так і її сестра ОСОБА_12 , дали переконливі показання з приводу інкримінованих ОСОБА_10 діянь.

З огляду на показання в суді апеляційної інстанції законного представника про бажання відновити стосунки з обвинуваченим, поряд з поясненнями експерта, з яких суд робить висновок, що зміна показань малолітньої потерпілої можлива під впливом зовнішніх чинників, суд критично ставиться до відмови потерпілої та її законного представника в суді апеляційної інстанції від показань, даних у місцевому суді.

В суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_13 підтвердив висновок судово-психіатричної експертизи (а.к.п.68-70), згідно якого «у відповідях малолітньої грубих неточностей, щодо зовнішніх обставин справи, якою цікавиться слідство, не було. Її міркування щодо цього можна вважати досить послідовними та автономними. Спроможна була показати хронологію обставин, в рамках часового простору, яким цікавиться слідство, і відтворити фактичний бік правопорушення (вказувала приблизний час, місце, описувала зовнішній вигляд обвинуваченого, послідовність його діянь, намагалась пояснити своє відношення до обвинуваченого, тощо). На це вказують відсутні у неї ознаки інтелектуального і особистісного недорозвитку, хороший стан пам`яті, уваги, динаміки і змісту міркувань, стан емоційно вольової сфери, нормативні віку показники, навіюваності і фантазування. На даному етапі розвитку ситуації під експертна, природно, не могла правильно розпізнати і трактувати загрозливі обставини, що складалися для неї, як особистості, котра формується. Через малолітство не могла правильно аналізувати ситуацію і чинити психічний та фізичний опір. Подібні протиправні діяння, вчинені проти малолітніх підривають як фізичне, так і психічне здоров`я таких і вкрай негативно впливають на формування особистості. У такому ранньому віці сексуальні стосунки (у різних їх формах і проявах) нав`язані дорослими, призводять до незворотної деформації в структурі незрілої особистості».

Дана судом належна оцінка і характеристиці малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , зроблена практикуючим психологом ОСОБА_14 (а.с.59) з приводу важкої адаптації дитини до того що сталось.

Враховуючи висновок експертизи, пояснення експерта, сукупність доказів досліджених судом, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість малолітньою потерпілою з урахуванням її віку, складності та тривалості протиправних діянь про які та повідомляла, вигадати такі діяння і таким чином оговорити обвинуваченого.

Згідно висновку судовопсихіатричного експерта №202, обвинувачений ОСОБА_10 ознак будь якого захворювання, а рівно тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а також психічних розладів, що можуть впливати на бажання останнього вчиняти дії сексуального характеру щодо малолітніх в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення не виявилося. Він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Після затримання у ОСОБА_10 розвинувся розлад адаптації у вигляді тривожно депресивної реакції, які на час огляду комісією частково редагувалися. Ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляє його на даний час можливості усвідомлювати свої дії(бездіяльність) і керувати ними, тобто він є осудним.
Таким чином, суд першої інстанції поза розумним сумнівом прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_10 вчинив насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене щодо малолітньої та з використанням безпорадного стану потерпілої, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.153 КК України.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з суворим дотриманням вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення і в цій частині, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді