Ухвала
іменем україни

1 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

встановила:

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 333 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Вирішені питання про речові докази та судові витрати у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року скасовано, а кримінальну справу щодо ОСОБА_5 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

Вирішені питання про речові докази у справі.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він своїми умисними діями порушив встановлений порядок здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 333 КК України. Злочин вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_5 займаючи посаду головного спеціаліста ДП «Укрспецекспорт» та будучи обізнаним з порядком міжнародної передачі товарів військового призначення та товарів військового призначення, які допущені до цивільного використання, з метою відправки даних товарів у Китайську народну республіку 18.07.2011 року, в порушення встановленого Постановою КМУ від 20.11.2003 року №1807 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення», порядку міжнародної передачі таких товарів, особисто звернувся до свого знайомого ОСОБА_6 з проханням здійснити відправку через м. Львів 170 фотоприймальних пристроїв ФУЛ-113; 6 фотодіодів ФД 121 та 6 мікроохолоджувачів до фотодіодів ФД-121 на адресу в КНР, від імені сторонньої особи не повідомивши останньому достовірну назву, призначення та вартість товарів, які знаходились у переданому ним ОСОБА_6 картонному ящику-посилці.

В подальшому ОСОБА_6 , попередньо домовившись про відправку даного поштового відправлення в КНР, із своїм знайомим жителем м. Львова ОСОБА_7 від свого імені відправив передану йому ОСОБА_5 посилку у м. Львів та у телефонному режимі повідомив ОСОБА_7 , зі слів ОСОБА_5 , короткий опис товару, який у ній знаходився, отримувача та його вартість. В подальшому ОСОБА_7 , зазначивши зі слів ОСОБА_6 необхідні відомості у товаросупровідних документах та не маючи даних щодо відправника даного товару вписав, як відправника товару у товаросупровідні документи - авіанакладну № 020-81174391 від 20 липня 2011 року та проформу інвойс, вигадану ним особу на ім`я « ОСОБА_8 » нібито зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 та здав вказану посилку до митного контролю та оформлення на МП «Львів-Аеропорт» Львівської митниці.

Згідно висновку експертизи фотоприймальні пристрої ФУЛ-113 є товаром військового призначення допущений до цивільного використання, що відповідно до списку товарів військового призначення, міжнародні передачі підлягають державному експортному контролю. Шість фотодіодів та шість мікроохолоджувачів відповідно до вищевказаної Постанови КМУ є товарами військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному експертному контролю.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що суд апеляційної інстанції припустився помилки, вказавши що ОСОБА_5 не був суб`єктом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України, і дійшов передчасного висновку про необхідність закриття кримінальної справи. Не погоджується з твердженням колегії суддів про те, що дії засудженого регулюються спеціальною нормою ст. 341 Митного кодексу України. Наголошує, що дії засудженого слід кваліфікувати саме за ч. 1 ст. 333 КК України. Зазначає, що істотних порушень вимог КПК України та порушення права на захист при розслідуванні кримінальної справи допущено не було. Вказує, що в порушення вимог ст. 377 КПК України апеляційним судом не зазначено, які статті закону порушено та в чому полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України (1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Згідно ст. 365 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України при скасуванні або зміні вироку (постанови) в ухвалі повинно бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку (постанови). Окрім додержання цих вимог в ухвалі слід зазначити докладні мотиви прийнятого рішення.

Апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку, зазначених вимог закону не дотримався.

Розглядаючи справу за апеляцією захисника засудженого, суд апеляційної інстанції зазначив, що за встановлених районним судом обставини справи, ОСОБА_5 не є суб`єктом інкримінованого злочину, скасував вирок та закрив кримінальну справу.

Разом з тим, у порушення вимог ст. 377 КПК України, апеляційний суд скасовуючи вирок в своїй ухвалі не зазначив, які саме статті закону порушено при постановленні вироку та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

Крім того, апеляційна інстанція зазначила, що під час досудового розслідування протокол огляду місця події та добровільної видачі складено не слідчим, а оперативним працівником, чим допущено істотні порушення вимог КПК України. Також апеляційний суд вказав, що кримінальна справа була порушена за фактом, що призвело до того, що збирання доказів здійснено у незаконний спосіб.

Апеляційний суд дійшов висновку, що такі порушення, допущенні під час досудового розслідування, завадили суду першої інстанції, який належним чином не перевірив докази винуватості ОСОБА_5 здобуті під час досудового розслідування, постановити законне і обґрунтоване рішення,

Але, колегія суддів апеляційного суду у своєму рішенні допустилася істотних суперечностей, оскільки зазначила, що ОСОБА_5 не є суб`єктом інкримінованого злочину з достатньою повнотою не вмотивувавши свої висновки, при цьому вказала, що районний суд належним чином не перевірив докази винуватості ОСОБА_5 , які на їх думку зібрані під час досудового слідства з істотним порушенням вимог КПК України.

Також апеляційний суд вказав, що під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_5 на захист, однак не вказав в чому саме виразилося це порушення, як про це обґрунтовано зазначає прокурор у касаційній скарзі.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду про необхідність закриття кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КПК України є передчасним, також в ньому не зазначені докладні мотиви його прийняття.

Зазначені істотні порушення кримінально-процесуального закону, перешкодили апеляційному суду ухвалити законне рішення, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового апеляційного розгляду слід усунути зазначені порушення, перевірити інші доводи скарги прокурора, з використанням, в разі необхідності, наданих апеляційному суду процесуальних можливостей щодо проведення судового слідства, та ухвалити рішення з дотриманням вимог закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. 396 КПК України 1960 року п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3