Справа №490/3297/17 25.07.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/558/17 Головуюча у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002711 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2017 року, якою відносно:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гута Ровенської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується за ч. 1 ст. 125 КК України,
- обвинувальний акт повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
потерпіла ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілої.
Просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №00002711 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілого.
Вважає, що ухвала суду незаконною і необгрунтованою.

Стверджує, що обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На переконання апелянта, судом неправильно застосовані вимоги кримінального процесуального закону, а саме положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, так як слідчим та прокурором при складанні обвинувального акту не було допущено порушень закону, що унеможливлюють судовий розгляд кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №00002711 відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Суд послався на те, що в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті, ані при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, ані у формулюванні обвинувачення, не зазначено наслідки кримінального правопорушення, зокрема, які конкретно легкі тілесні ушкодження було спричинено потерпілій внаслідок дій обвинуваченого, описаних в обвинувальному акті.
За такого, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення прокурору обвинувального акту для усунення виявлених недоліків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення потерпілої та думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Із вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує із тексту обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: у умисному нанесенні ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень.
Разом з тим, викладаючи фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, органом досудового слідства не зазначено наслідки кримінального правопорушення, зокрема, які конкретно легкі тілесні ушкодження було спричинено потерпілій внаслідок дій обвинуваченого, їх локалізація на тілі потерпілої, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги потерпілого.
Керуючись ст. 405, 407, 409, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч. 1 ст. 125 КК України, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: