Справа № 514/139/16-к
Провадження №1-кп/492/77/16
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту прокурору
та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого
31 березня 2016 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду №2 обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лужанка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України не маючого судимості,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
24.02.2016 р. до Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно якого останній обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі за текстом КК України).

В підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає повернути його прокуророві з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі за текстом - КПК України) суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
У п. 5 Узагальнення про судову практику забезпечення права на захист у кримінальному провадженні від 01.07.2015 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що судам під час підготовчого судового засідання слід ретельно перевіряти дотримання органами досудового розслідування вимог ст. 291 КПК. У деяких випадках недотримання ст. 291 КПК ставить під сумнів законність прийнятого судового рішення у кримінальному провадженні.
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього визначені ст. 291 КПК України, однак за переконанням суду, органом досудового розслідування вимоги ст. 291 КПК України виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чимобвинувальний акт, відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам згаданої норми кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження відносно законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту є недопустимим.

Європейський суд з прав людини (далі за текстом - Суд, ЄСПЛ) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10. 2008 р. зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки, саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79).

Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на викладене, суд зазначає, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, його правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення, але формулювання обвинувачення є копіюванням викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність формулювання обвинувачення та недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору зі стадії підготовчого провадження.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа обвинувачується у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладаються до формулювання обвинувачення.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність обставин, які перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту, стосовно обвинувачення ОСОБА_5 .

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Також, судом встановлено, що в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додана розписка захисника підозрюваного та належна розписка підозрюваного про отримання ним копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, яка б свідчила про виконання прокурором вимог ст. 293 КПК України.

Так, як вбачається з розписки ОСОБА_5 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, наданої ним прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , що додана до обвинувального акту, вона не підписана самим ОСОБА_5 , а здійснено запис про відмову від підпису про отримання обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. Проте, у разі відмови підозрюваного від підпису про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, складається акт про відмову від підпису.

Крім того, до обвинувального акту не додано розписки захисника підозрюваного про отримання ним обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, але додано чек та реєстр опису про на надіслання цінним листом захиснику обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, хоча в силу вимог ст. 293 КПК України, обов`язок надання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування під розписку підозрюваному, його захиснику, законному представнику покладений саме на прокурора.

Із викладеного випливає, що прокурором, всупереч вимогам ст. 293 КПК України, не були надані під розписку копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування захиснику підозрюваного; розписка, що міститься у матеріалах кримінального провадження свідчить про не належне вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_5 .

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню, відносно ОСОБА_5 , слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Разом із тим, під час підготовки справи до судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , термін якого спливає 03.04.2016 р. о 16 годині 30 хвилин.

Захисник адвокат та підозрюваний клопотання про продовження строку тримання під вартою не підтримали, просили замінити його на особисту поруку. ОСОБА_5 визнав свою вину частково. Захисник адвокат в обґрунтуванні своєї позиції щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який пояснив, що обвинувачений характеризується за місцем мешкання позитивно; має на утриманні двох неповнолітніх дітей; користується повагою у односельчан, які особисто з`явились у підготовче судове засідання та подали заяви про особисту поруку за підозрюваного ОСОБА_5 .

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом враховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком більш ніж на три роки, перебуваючи на волі, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, буде мати реальну можливість переховуватись від суду та слідства, незаконно впливати на потерпілого, свідків.

З цих підстав суд приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КК України, що були підставою для застосування, відносно ОСОБА_5 , такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати; обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали, тому суд у відповідності до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України вважає за необхідне продовжити обраний, відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, з моменту припинення дії ухвали слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області від 04.02.2016 р. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Суд також враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, суд, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому вважає за можливе та необхідне продовження строку тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 314, 369 - 372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відносно ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України - повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, строком на 60 (шістдесят) днів з моменту припинення дії ухвали слідчого судді від 04.02.2016 року, тобто з 03.04.2016 р. (16 годин 30 хвилин) до 01.06.2016 р. (16 годин 30 хвилин).

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 закінчується 01.06.2016 р. (до 16 години 30 хвилин).

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному ОСОБА_5 , направити уповноваженій службовій особі у місце ув`язнення для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Суддя ОСОБА_1