Справа № 534/682/16-к
№ 1-кп/534/89/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
захисникаОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження №0000275 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Комсомольська Полтавської області, громадянки України, неодруженої, маючої неповнолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.10.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , будучи засудженою за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року до покарання у виді 100 годин громадський робіт, маючи умисел на ухилення від відбування покарання, під час постановки на облік до Комсомольського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції повідомила недостовірну адресу свого проживання в с.Веселий Поділ Семенівського району Полтавської області та до відбування покарання не приступила.

В період з 14 січня 2016 року по 17 березня 2016 року ОСОБА_5 , у зазначений вище спосіб, умисно, без поважних причин, ігноруючи покладенні на неї судом обов`язки, ухилилася від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт.

В судовому засіданні ОСОБА_5 виною себе визнала частково та показала, що їй було повідомлено про умови відбування покарання у виді громадських робіт, проте вона не змогла приступити до відбування цього покарання у зв`язку із відсутністю у неї постійного місця проживання, але про зазначені обставини кримінально-виконавчу інспекцію не повідомила.

Крім показань обвинуваченої, вина ОСОБА_5 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року, який набрав чинності, ОСОБА_5 визнано винною за ч.1 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді 100 годин громадський робіт (а.с.95).

Відповідно до особової справи засудженої ОСОБА_5 , її поставлено на облік у Комсомольському МВ КВІ 14 січня 2016 року. Під час постановки на облік ознайомлено з умовами відбування покарання та наслідками ухилення від відбування покарання. В цей же день ОСОБА_5 повідомила КВІ про те, що з 18 січня 2016 року має намір проживати по АДРЕСА_2 , проте за вказаною адресою не з`являлася. Станом на 17 березня 2016 року до відбування покарання у виді громадських робіт не приступила без поважних причин (а.с.45-85).

Допитана в якості свідка інспектор КВІ ОСОБА_7 підтвердила в суді, що ОСОБА_5 було ознайомлено з умовами відбування покарання у виді громадських робіт, проте відбувати це покарання вона відмовилася, причин такої відмови в усній чи письмовій формі не повідомляла.

Суд враховує, що підтвердження того, що ОСОБА_5 мала поважні причини не відбувати покарання у виді громадських робіт з матеріалів справи не вбачається, навпаки, в матеріалах особової справи засудженої ОСОБА_5 міститься її письмове пояснення, в якому вона вказує, що відмовляється від відбування покарання у виді громадських робіт та що місце проживання не змінювала (а.с.89).

З огляду на викладене, суд критично ставиться до доводів ОСОБА_5 про те, що вона не мала можливості відбувати призначене судом покарання з причин відсутності у неї постійного місця проживання, вважає їх неспроможними, тому не приймає до уваги. Як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_5 з часу постановлення вироку від 28 жовтня 2015 року і по теперішній час свого міста проживання не змінювала. При цьому вважає суд, що проживання в місті Горішні Плавні на зйомник квартирах, як про це зазначає ОСОБА_5 , жодним чином не перешкоджає відбуванню покарання у виді громадських робіт.

Стороною захисту не надано суду доказів на підтвердження поважності причин не відбування ОСОБА_5 призначеного судом покарання.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення проти правосуддя. Її дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.389 КК України, так як вона, будучи засудженою до покарання у виді громадських робіт, ухилилася від відбування цього покарання.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченої, її вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують її покарання.

Обвинувачена ОСОБА_5 не працює і не навчається, суспільно-корисною діяльністю не займається, неодружена, має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.87-95).

Крім того, ОСОБА_5 має непогашену судимість за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року, яким її було засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин. Згідно довідки КВІ станом на 22 червня 2016 року ОСОБА_5 відпрацювала лише 44 години покарання та допустила 4 дні невиходу на відпрацювання без поважних причин.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд враховує рецидив злочинів.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченої, суд вважає, що для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів необхідним і достатнім є покарання у виді арешту.

Санкція ч.2 ст.389 КК України передбачає покарання у виді арешту або обмеження волі, проте, у відповідності до ч.3 ст.60 та ч.3 ст.61 КК України такі види покарання не можуть бути застосовані до жінок, які мають дітей віком до семи або до чотирнадцяти років відповідно.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_5 , як особа, яка має дитину віком до семи років, підлягає звільненню від призначеного за цим вироком покарання у виді арешту, а вирок суду від 28 жовтня 2015 року має виконуватися самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
Визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і призначити їй покарання у виді арешту строком на чотири місяці.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного за цим вироком покарання у виді арешту як жінку, яка має дитину віком до семи років.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Учасники судового розгляду справи мають право отримати копію вироку після його проголошення у секретаря судового засідання.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1