УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касацію засудженого ОСОБА_4 , що по суті є касаційною скаргою, на вирок Шевченківського районного суду

м. Львова від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого у тому АДРЕСА_1 , такого, що в силу

ст. 89 КК не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.
Вирішено питання про судові витрати та про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він

23 липня 2014 року приблизно о 20.40 год.в торгівельному залі магазину ТзОВ «Овація» по вул. Величновського, 4 у м. Львові з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, розпочав словесну суперечку з продавцем вказаного магазину, яка переросла в бійку з покупцем ОСОБА_5 . В ході бійки ОСОБА_4 завдав ударів ОСОБА_5 , чим спричинив останньому легких тілесних ушкодженнь. Вказана бійка супроводжувалась, лайкою, нецензурними висловлюваннями та погрозами з боку ОСОБА_4 , чим був порушений режим роботи магазину. Крім того, в результаті вказаних дій, ОСОБА_4 пошкодив майно належне магазину на загальну суму 523,40 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову змінено. Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної

шкоди 10 000 грн.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо цивільного позову та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення змінити, пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК, а у задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 відмовити.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подію злочину, доведеність винуватості засудженого в його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 1 ст. 296 КК, відповідно до вимог

ч. 2 ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого про надмірну суворість призначеного покарання, колегії суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 , згідно з указаною нормою закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого (який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно), пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків одному з потерпілих), відсутність обставин, що обтяжують покарання.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції

не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 мінімального покарання, передбаченого санкцією статті за якою його засуджено. Своє рішення місцевий суд належним чином обґрунтував.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, аналогічні доводи наведені в касаційній скарзі про суворість призначеного покарання, висловлював засуджений в своїй апеляційній скарзі, які апеляційний суд в цій частині обґрунтовано залишив без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення

ОСОБА_4 покарання є законним та обґрунтованим, а тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим та явно несправедливим у колегії суддів немає.
Доводи засудженого ОСОБА_4 в касаційній скарзі про неправильне вирішення цивільного позову в частині вирішення відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними.
Згідно зі ст. 23 ЦК потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.
З мотивувальної частини ухвали апеляційного суду вбачається, що цей суд при збільшені розміру відшкодування моральної шкоди, обґрунтовано зазначив, що місцевий суд при вирішенні цивільного позову не достатньою мірою надав оцінки діям засудженого, якими було завдано потерпілому моральної шкоди, та не врахував умислу вчиненого злочину, його спрямованість на завдання потерпілому тілесних ушкоджень та приниження останнього в громадському місці, а також те, що потерпілий ОСОБА_5 проходив лікування, після чого був змушений звільнитися з роботи і відчуває себе приниженим в частині гідності.
З огляду на викладене, апеляційний суд відповідно до вимог статей 91, 127-130 КПК та статей 23, 1167 ЦКприйняв обґрунтоване рішення щодо збільшення позовних вимог потерпілого про стягнення моральної шкоди і належним чином умотивував своє рішення у цій частині. Колегія суддів вважає, що цивільний позов у цій частині розглянуто відповідно до вимог закону з посиланням на загальні принципи розумності та справедливості, а тому підстав для зменшення суми, яка підлягає відшкодуванню засудженим на користь потерпілого у рахунок відшкодування моральної шкоди, про що йдеться у скарзі, не вбачає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду

м. Львова від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 січня 2016 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3