АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/2593/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1551/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 0003147 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рабат Королівства Марокко, громадянина Марокко, мешкаючого в АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_12 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України до 3 років позбавлення волі;

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання перебування ОСОБА_11 перебування в установі попереднього ув`язнення з 27 листопада 2014 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно вироку, в ніч на 27 листопада 2014 року ОСОБА_13 знаходився за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_2 , де з раніше знайомим ОСОБА_14 , який також мешкає в даній квартирі, вживав спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, у ході якого вони взаємно ображали один одного. Через кілька хвилин сварка була припинена присутніми ОСОБА_16 та ОСОБА_17

27 листопада 2014 року близько 08 год. ранку ОСОБА_13 , знаходячись за місцем свого мешкання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи намір, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, зайшов до приміщення кухні квартири АДРЕСА_3 , де взяв кухонний ніж, після чого направився до кімнати ОСОБА_14 , та, реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, наніс потерпілому не менше чотирьох ударів кухонним ножем в область спини та грудної клітини.

У результаті протиправних дій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення правої половини грудної клітини з утворенням ранового каналу, що бере початок з колото-різаної рани в проекції 6-7 ребер по задньо - пахвовій лінії, пошкоджує м`які тканини в латеральному напрямку, зверху вниз, наскрізь ушкоджує межреброві м`язи, та проникає в праву плевральну порожнину; проникаючого поранення лівої половини грудної клітини, що бере початок з колото-різаної рани в проекції середньої третини грудної клітини на рівні 4-го міжребрового простору, наскрізь пошкоджує грудину, з наявністю в ній чужорідного тіла (металевого уламку від леза ножа), та проникає в ліву плевральну порожнину; непроникаючого поранення м`яких тканей грудної клітини у вигляді різаної рани в області лівої лопатки; різаної рани м`яких тканин по передньо - бічній поверхні правого плеча з переходом на область проекції правого плечового суглобу, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 403-ОКБ/14 від 10.12.2014, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного покарання , постановити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченому за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. Посилається на безпідставне застосування судом першої інстанції ст. 69 КК України. Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав в якості пом`якшуючої обставини намагання обвинуваченого надати потерпілому медичну допомогу, внаслідок чого невірно призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст.. 121 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який в повному обсязі підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, та просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання, думки обвинуваченого ОСОБА_11 і його захисника ОСОБА_18 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок залишити без змін, представника потерпілого ОСОБА_9 , який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_11 , перекваліфікованого прокурором з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України в апеляційному порядку не оспорюються ані прокурором, ані потерпілим, який підтримував раніше пред`явлене обвинувачення.

Тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_19 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

При визначенні ступеня його тяжкості суд врахував також конкретні особливості даного злочину, обставини його вчинення, характер відносин з потерпілим, який був ініціатором конфлікту напередодні подій, а також характер і ступінь тяжкості наслідків, про що зазначено в мотивувальній частині вироку.

Судом враховані відомості про особу обвинуваченого, який є іноземним громадянином, студентом архітектурного факультету Харківського національного університету будівництва та архітектури, його молодий вік, відсутність судимості, скоєння злочину вперше, те, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, неодружений, за місцем свого проживання характеризується позитивно, як і адміністрацією Харківської установи виконання покарань №27 за час попереднього ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого у вчиненному та намагання надати медичну допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. В якості обтяжуючої обставини суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що суд, керуючись вимогами ст.. 65 КК України, дійшов правильного висновку , що виправлення ОСОБА_11 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертається увага судів, на те , що із урахуванням ступеня тяжкості , обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим , які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо ( в редакції постанови Пленуму №8 від 12.06.2009 року).

Як вбачається із вироку, призначення судом першої інстанції покарання у вигляді найнижчої межі позбавлення волі, встановленої ч. 1ст.121 КК України, обумовлено тим, що обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, щиро розкаявся та намагався надати допомогу потерпілому.

Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. Як вбачається із матеріалів провадження в суді першої інстанції Азелмат Мохамед беззастережно визнав свою винуватість, неодноразово вибачався перед потерпілим, вжив необхідних заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди здоров`ю потерпілого, про що свідчать пояснення представника потерпілого, відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, що було підтверджено представником потерпілого також під час апеляційного розгляду.

Про намагання обвинуваченого надати медичну допомогу потерпілому свідчать покази очевидців події ОСОБА_17 та ОСОБА_16 про надання коштів на придбання засобів первинної медичної допомоги після заподіяння тілесних ушкоджень, намагання допомогти працівникам швидкої допомоги в транспортування пораненого із квартири. Прокурор правильно звертає увагу , що фізичну допомогу Азелмат Мохамед фактично не зміг надати через травму плечового суглоба, проте суд визнав в якості пом`якшуючої обставини саме поведінку обвинуваченого, спрямовану на таку допомогу. Наведений прокурором на обґрунтування своїх доводів відеозапис, зроблений ОСОБА_16 мобільним телефоном потерпілого, триває близько 40 секунд і тому не спростовує вказані висновки суду. Виходячи із цього, наведені в апеляції прокурора доводи про безпідставність визнання зазначеної обставини пом`якшуючою суперечать положенням ч.2 ст. 66 КК України, якими передбачено можливість суду визнати такими, що пом`якшують покарання, й інші обставини, не зазначені в цій статті.

Відповідно до змісту роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину , суди повинні виходити з класифікації злочинів ( ст..12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення ( форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо. При цьому звертається також увага на необхідність враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Статтею 7 Конвенції передбачена можливість призначення покарання особі, винній у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення , відповідно до загальних принципів права, визнаних цивілізованими націями. При призначенні покарання Європейський Суд виходить із таких засад. Так, у справі «Скалка проти Польщі» ( п.41 рішення від 27.05.2003року) Європейський Суд вказав, що « незважаючи на те, що саме національним судам належить призначати покарання, існують загальні стандарти та принцип співмірності, які Європейський суд повинен забезпечувати. Такими стандартами є ступінь вини, тяжкість злочину і повторність скоєння інкримінованих злочинів».

З огляду на все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що застосування судом положень ст.. 69 КК України відповідає засадам законності , справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обумовлене наявністю декількох пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, не виходить за нижчі межі , встановлені для такого виду покарання як позбавлення волі, а тому підстав вважати його явно несправедливим за своїм видом та розміром через м`якість не встановлено. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та залишає її без задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено. Обвинуваченому було забезпечено його право на безоплатну допомогу перекладача для розуміння суті всіх аспектів даної справи, зокрема пред`явленого і зміненого обвинувачення та матеріалів судового розгляду, його інтереси захищав адвокат. Судом було забезпечено право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі потерпілому, в інтересах якого діяв поряд із ним його представник, наділений всіма правами потерпілого, зокрема діяти замість нього.

Керуючись: ст.ст.404, 405,407, 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 8 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_11 залишити без змін.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати час перебування під вартою ОСОБА_11 з 27.11.2014 року по 14.06.2016 року в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного йому покарання у зв`язку із його відбуттям.
Міру запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_11 - тримання під вартою, скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з дня вручення копії ухвали.

Головуючий-суддя:

Судді: