АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0000496, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 червня 2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Якутськ Республіки Саха, Російської Федерації, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

15 жовтня 2009 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України на 2 роки;

11 березня 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 01 жовтня 2014 року умовно-достроково на підстав ст. 81 КК України на 1 рік 3 місяці 26 днів,

засуджений за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_10 майна.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2011 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного ОСОБА_10 майна.

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

06 березня 2013 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 1 року 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 15 листопада 2013 року умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України на 7 місяців,

засуджений за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_13 20 300 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
На вирок суду подано апеляційні скарги:
Обвинувачений ОСОБА_10 у апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважає, що суд невірно кваліфікував його дії за ознакою проникнення у житло, оскільки він знайомився по телефону з дівчатами, номера яких знайшов на сайті надання інтимних послуг в Інтернеті. Всі потерпілі суду показали, що самі запрошували його до себе. Суд не звернув уваги на показання потерпілої ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_10 тільки дістав пістолет та поклав його на тумбочку, а не погрожував зброєю, та не дав належної оцінки протиріччям у показаннях потерпілої ОСОБА_15 щодо ролі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час події у квартирі.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.1 ст. 187 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією даної статті. Вважає, що місцевим судом допущено суттєву неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку захисника, під час судового розгляду були неповно досліджені обставини проникнення до житла потерпілих, не дано належну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_16 та інших потерпілих про те, що вони самі запросили до свого житла невідомого їм чоловіка. Крім того, захисник ОСОБА_12 вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 відсутня обов`язкова ознака об`єктивної сторони злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, як проникнення у житло, а діючим кримінальним законодавством відповідальність за проникнення у житло шляхом вільного доступу, як зазначено у вироку суду, взагалі не передбачена. Також захисник вважає, що в діях обвинувачених відсутні ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, оскільки ОСОБА_10 вчинив тотожні, а не повторні дії, та не мав попередньої змови з ОСОБА_11 . Зазначає, що ОСОБА_11 обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України не пред`являлося, тому немає підстав і для застосування обвинувачення ОСОБА_10 за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».

Обвинувачений ОСОБА_11 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, перекваліфікувати його дії на ч.2 ст. 186 КК України та призначити відповідне справедливе покарання. Зауважує, що ОСОБА_11 не мав попередньої змови із ОСОБА_10 , лише погодився на пропозицію останнього провести вечір з дівчатами, що надають послуги інтимного характеру, з якими ОСОБА_10 познайомився через Інтернет. Про наявність пістолету та свої наміри заволодіти чужим майном ОСОБА_10 не повідомляв ОСОБА_11 , який тільки був присутній у квартирі та ніяких активних дій не вчиняв.

Захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_11 на ч.1 ст. 186 КК України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією даної норми закону. Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки встановленим під час судового розгляду фактам, а саме тому, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 познайомилися випадково, про наявність зброї у ОСОБА_10 . ОСОБА_11 не було відомо, в судовому засіданні так і не спростовані покази обвинувачених, які, зокрема, підтвердили і потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прийшли до потерпілих провести вечір. І тільки в квартирі, коли ОСОБА_13 запропонувала подивитися паспорт ОСОБА_11 , виник конфлікт. Всі дії щодо потерпілих ОСОБА_10 вчиняв за закритими дверима, потерпілі підтвердили суду, що ОСОБА_11 їм не погрожував, фізичне насильство не застосовував, пістолет був у ОСОБА_10 , тобто ОСОБА_11 не був обізнаний про дії ОСОБА_10 . Таким чином, на переконання захисника, відсутні кваліфікуючі ознаки проникнення у житло та попередня змова на вчинення злочину.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими та засуджені за вчинення злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_10 , маючи умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням в житло, взяв з собою предмет, за зовнішніми ознаками схожій на пістолет, і під приводом знайомства та спілкування з потерпілою ОСОБА_16 26 травня 2015 року приблизно о 19.00 годині прибув до квартири АДРЕСА_4 і шляхом вільного доступу проник до приміщення квартири, де проживала потерпіла ОСОБА_16 .

Далі ОСОБА_10 напав на потерпілу і, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, з метою подолання опору потерпілої ОСОБА_16 та доведення свого злочинного наміру до кінця, тримаючи в руках предмет, за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, став погрожувати потерпілій застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, штовхнув до кімнати та зав`язав їй руки скотчем, пред`явив вимогу про передачу коштів.

Внаслідок вчинення вказаних протиправних дій потерпіла ОСОБА_16 , реально сприймаючи погрозу застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, як таку, що дійсно може бути реалізована, перестала чинити опір, повідомила про відсутність коштів, після чого ОСОБА_10 пройшов до кімнати та відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung Galaxy Star Advance Duos G350 Black» вартістю 1 424 грн., мобільним телефоном «Samsung Galaxy Star GT-s6500D» вартістю 1 200 грн, ноутбуком марки «Aspire one 722-С6С кк» вартістю 3 460 грн, грошовими коштами у сумі 900 грн., які належали ОСОБА_16 .

Після вчинення вказаних дій ОСОБА_10 з місця злочину зник з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_16 матеріальний збиток у сумі 6 084 грн.

ОСОБА_10 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, разом з ОСОБА_11 попередньо домовившись між собою, маючи спільний умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням в житло, взяв з собою предмет, за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, та за попередньою змовою групою осіб, під приводом знайомства і спілкування з ОСОБА_13 і ОСОБА_17 13 червня 2015 року приблизно о 23 годині 10 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибули до приміщення квартири АДРЕСА_5 і шляхом вільного доступу проникли до приміщення квартири, де проживали ОСОБА_13 і ОСОБА_17 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 напали на потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_17 і, діючи умисно, ОСОБА_10 , тримаючи в руках предмет, зовнішньо схожий на пістолет, направив його в сторону потерпілих, пред`явив вимогу передати грошові кошти, після чого сказав їм йти до кімнати і наказав лягти на підлогу.

Внаслідок вчинення вказаних протиправних дій потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_17 ,, реально сприймаючи погрозу застосування насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я як таку, що дійсно може бути реалізована, перестали чинити опір ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 згідно з відведеною йому роллю у вчинені злочину залишився в кімнаті стежити за ОСОБА_13 , що лежала на підлозі, а ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб, підняв ОСОБА_18 і, тримаючи в руках предмет, зовнішньо схожий на пістолет, тобто погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, повів потерпілу ОСОБА_17 в іншу кімнату, де пред`явив вимогу передати цінні речі.

Внаслідок вчинення вказаних протиправних дій потерпіла ОСОБА_17 , реально сприймаючи погрозу застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я як таку, що дійсно може бути реалізована, перестала чинити опір, після чого ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 відкрито заволодів майном ОСОБА_17 , а саме: мобільним телефоном «Samsung SGH-B100» вартістю 150 грн., мобільним телефоном «Samsung GT-E1080W» вартістю 200 грн., а всього на загальну суму 350 грн.

Далі ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, повернувся до кімнати, де залишалася потерпіла ОСОБА_13 разом з ОСОБА_11 , і наказав потерпілій ОСОБА_13 лягти на підлогу.

ОСОБА_11 згідно з відведеною йому роллю у вчинені злочину залишився в кімнаті стежити за потерпілою, що лежала на підлозі, для у унеможливлення опору з її боку та уникнення можливості виклику на допомогу, а обвинувачений ОСОБА_10 взяв за волосся потерпілу ОСОБА_13 і, тримаючи в руках предмет, зовнішньо схожий на пістолет, тобто погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, повів потерпілу ОСОБА_13 в іншу кімнату, де пред`явив вимогу передати йому гроші та золоті прикраси.

Потерпіла ОСОБА_13 , реально сприймаючи погрозу застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я як таку, що дійсно може бути реалізована, перестала чинити опір і передала обвинуваченому ОСОБА_10 свої золоті прикраси:

каблучку з металу жовтого кольору вагою 4 г. зі вставкою з напівдорогоцінних каменів вартістю 5 200 грн.,

каблучку з металу жовтого кольору вагою 3 г. зі вставкою з напівдорогоцінних каменів вартістю 3 900 грн.,

каблучку із металу жовтого кольору вагою 2 г. зі вставкою з напівдорогоцінних каменів вартістю 2 600 грн.,

каблучку з металу жовтого кольору зі вставкою з напівдорогоцінних каменів вартістю 2 600 грн.,

сережки з металу жовтого кольору вагою 4 г. зі вставкою з напівдорогоцінних каменів вартістю 5 956 грн.,

ланцюжок з металу жовтого кольору вагою 5 г. вартістю 4 800 грн.,

підвіску з металу жовтого кольору вагою 0,76 г. вартістю 1596 грн.

Потім обвинувачений ОСОБА_10 , відкрито заволодів телефоном марки «Samsung Note 4 SM-N910С» вартістю 14 500 грн., що належить потерпілій ОСОБА_13 , тим самим заволодів майном потерпілої на загальну суму 41 502 грн., і повернувся до ОСОБА_11 . Разом вони зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

ОСОБА_10 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 15 червня 2015 року приблизно о 14.00 годині знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_6 , де проживали потерпілі ОСОБА_19 і ОСОБА_20 . В ході розмови та спілкування з останніми у ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном потерпілих з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 , знаходячись у зазначеній квартирі, напав на потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_21 і, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном і зверненням його на свою користь та подолання опору з боку потерпілих і доведення свого злочинного наміру до кінця, дістав предмет, за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, і тримаючи його в руках, направляючи в бік потерпілих, став погрожувати їм застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, та наказав лягти на диван обличчям донизу та пред`явив вимогу передати грошові кошти.

Внаслідок вчинення вказаних протиправних дій потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , реально сприймаючи погрозу застосування насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я як таку, що дійсно може бути реалізована, перестали чинити опір, повідомили про відсутність коштів, після чого ОСОБА_10 пройшов до кімнати і відкрито заволодів телевізором марки ««Samsung» діагоналлю 42 дюйми вартістю 9 750 грн., чим завдав потерпілим матеріальну шкоду на зазначену суму.

Після вчинення вказаних дій ОСОБА_10 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх захисників ОСОБА_22 і ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги обвинувачених і захисників та просили змінити вирок суду першої інстанції з підстав, зазначених в апеляціях, міркування представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 про залишення вироку без змін, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг як необґрунтованих, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України. При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що досудове розслідування та судовий розгляд по ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд дослідив всі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення по ньому, а зібрані докази, зокрема, показання потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , дані протоколів огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , протоколи огляду майна, посвідчення на ім`я ОСОБА_23 та пістолету з полімерного матеріалу, висновки судово-товарознавчих експертиз об`єктивно оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. При цьому суд навів у вироку мотиви прийнятого рішення щодо оцінки доказів у справі, перевірив і визнав такими, що не відповідають дійсним обставинам провадження твердження обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відсутність в їх діях корисливого мотиву, попередньої змови та проникнення у житло.

При перевірці кримінального провадження апеляційним судом не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при розгляді кримінального провадження чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону при збиранні та оцінці доказів у справі, на що посилаються захисники та обвинувачені у апеляційних скаргах.

З викладеними в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 і захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_12 доводами про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність в діях обвинувачених ознак розбійного нападу та таких кваліфікуючих ознак злочинів проти власності як проникнення у житло, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та особою, що раніше вчинила розбійний напад, колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Як правильно зазначив суд першої інстанції у вироку, під проникненням розуміється вторгнення у житло з метою вчинення крадіжки, грабежу чи розбою. Воно може здійснюватися як таємно, так і відкрито, як з подоланням перешкод або опору людей, так і безперешкодно, шляхом обману. Спосіб проникнення значення для кваліфікації не має. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи даної кваліфікуючої ознаки слід з`ясувати, з якою метою особа опинилася у житлі і коли у неї виник умисел на заволодіння майном.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав, ретельно перевірив доводи обвинувачених про те, що з потерпілими ОСОБА_10 знайомився на сайті надання інтимних послуг, саме з цією ціллю він і зустрічався зі ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , а також разом з ОСОБА_11 з ОСОБА_13 та ОСОБА_17 ; умислу на заволодіння майном у них не було, потерпілі добровільно, без будь-якої погрози та примусу, віддавали своє майно під час сварки в квартирі через невідповідність зовнішніх даних потерпілих з представленими фото в Інтернеті, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що проникнення у житло потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 було незаконним.

Зокрема, висновки про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вину у вчиненні злочинів визнали частково, показали, що до житла потерпілих не проникали; ОСОБА_10 знайомився з дівчатами в Інтернеті на сайті надання інтимних послуг, приходив до потерпілих з метою познайомитися та провести з ними час, а 13 червня 2015 року запропонував ОСОБА_11 поспілкуватися з дівчатами, умисел на заволодіння майном потерпілих виникав вже в квартирі, коли з`ясувалося, що зовнішність ОСОБА_16 не відповідає фото дівчини на сайті в Інтернеті, що викликало образу у ОСОБА_10 , а 13 червня 2015 року, коли ОСОБА_13 вимагала надати паспорт ОСОБА_11 , якого вважала неповнолітнім та почала виганяти їх з квартири, ОСОБА_10 образився та почав вимагати моральної компенсації, при цьому ОСОБА_11 не повідомляв про свої наміри та про наявність іграшкового пістолета, у попередню змову на заволодіння майном потерпілих вони не вступали. 15 червня 2015 року ОСОБА_10 під час спілкування в квартирі з ОСОБА_21 та ОСОБА_19 посварився з останніми, тому у якості компенсування завданої йому моральної шкоди забрав з собою телевізор, що знаходився у кімнаті, зброєю не погрожував.

Суд у вироку навів докази за даним обвинуваченням і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому не має підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність зміни вироку і перекваліфікації дій обвинувачених.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, суд зробив на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні потерпілих, які узгоджуються з іншими дослідженими під час судового розгляду доказах.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні спростувала доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо відсутності в його діях корисливого мотиву і заволодіння майном під час сварки та пояснила, що в мережі Інтернет вона познайомилася з молодим чоловіком, якого запросила себе додому. У призначений час до її квартири прибув ОСОБА_10 , який назнався чужим ім`ям, прошов до квартири та відразу дістав пістолет, який ОСОБА_16 сприйняла як реальну зброю та сильно злякалася, оскільки відчувала реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. ОСОБА_10 , впевнившись, що потерпіла вдома одна, штовхнув її на ліжко, зв`язав руки скотчем, став вимагати передачі грошей, а потім відкрито викрав два мобільних телефони, ноутбук та гроші, після чого покинув квартиру. Претензій з приводу зовнішності потерпілої він не пред`являв, його дії були зухвалими та направлені тільки на заволодіння чужим майном.

Крім того, апеляційним розглядом встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_16 щодо обставин вчинення злочину є послідовними, в суді першої інстанції їх підтвердив обвинувачений ОСОБА_10 . А вона наполягала, що ОСОБА_10 будь-який претензій з приводу зовнішності не мав, діяв мовчки. Впевнившись у тому, що потерпіла в квартирі одна, раптово напав на неї, зв`язав руки та заволодів майном ОСОБА_16 , яка опору не чинила, оскільки побачила у ОСОБА_10 пістолет та сильно злякалася. З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції належними чином не оцінив показання потерпілої ОСОБА_16 , якій обвинувачений пістолетом не погрожував.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , суду пояснили, що 13 червня 2015 року біля 23.00 години до квартири за місцем проживання ОСОБА_17 , яка домовилася по телефону про зустріч з незнайомим хлопцем, прибули ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_13 відразу запропонувала пред`явити паспорт ОСОБА_11 , якого вважала неповнолітнім, ОСОБА_10 раптово дістав пістолет та направив його на потерпілу. Вона сильно злякалася, оскільки сприймала погрозу пістолетом як реальну. Потім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 увірвалися в кімнату, де знаходилася ОСОБА_17 , та, погрожуючи пістолетом, надали вказівку обом дівчатам лягти на підлогу. За вказівкою ОСОБА_10 з потерпілими в кімнаті залишався ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 почергово відводив ОСОБА_17 та ОСОБА_13 під погрозою застосування пістолета в іншу кімнату, де вимагав передати грошові кошти та цінності. Під час розбійного нападу ОСОБА_10 і ОСОБА_11 спілкувалися між собою щодо викраденого майна, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_10 , що заволодів мобільними телефонами. В результаті спільних, узгоджених дій, які були направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відкрито викрали золоті прикраси, які належали потерпілій ОСОБА_13 , та мобільний телефон, а також два мобільних телефони ОСОБА_17 та гроші.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо наявності протиріч у показаннях потерпілої ОСОБА_13 щодо ролі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у заволодінні її майном та ОСОБА_17 . Обидві потерпілі стверджували, що інших вимог, крім передачі майна а ні ОСОБА_10 , а ні ОСОБА_11 не висували. Їх дії були раптовими, вони вдвох зайшли в квартиру, де ОСОБА_10 відразу дістав пістолет, яким погрожував ОСОБА_13 . Це бачив і ОСОБА_11 , який не зупинив ОСОБА_24 , а разом з останнім увірвалися до кімнати, де знаходилася ОСОБА_17 , та під погрозою застосування пістолета наказали потерпілим лягти на підлогу. Саме ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_10 залишився у кімнаті та стежив за потерпілими, яких ОСОБА_10 , погрожуючи пістолетом, по черзі виводив до іншої кімнати. ОСОБА_17 наполягала, що саме ОСОБА_11 заволодів двома мобільними телефонами, що їй належали, та повідомив про це ОСОБА_10 .

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_21 суду показала, що з ОСОБА_10 в Інтернеті познайомилася ОСОБА_25 , яка була відсутня вдома, коли він прийшов. Спочатку ОСОБА_21 і ОСОБА_26 пили каву з ОСОБА_10 , який під час незначної суперечки дістав пістолет та наказав їм лягти на диван, вимагав передачі грошових коштів, а потім забрав з кімнати телевізор. Обидві потерпілі опору не чинили, оскільки сприймали наявність пістолета як реальну загрозу життю та здоров`ю.

Наведені показання потерпілих, які стверджували, що знайомство з ОСОБА_10 відбувалося на сайті знайомств, а не на сайті інтим послуг, що жодного приводу для сварки або претензій з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було, свідчать про відсутність неприязних стосунків як мотиву для застосування насильства та погрози застосування насильства до потерпілих з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та підтверджують висновки суду першої інстанції щодо вчинення кримінальних правопорушень з корисливих мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції беззаперечно встановлено і належним чином обґрунтовано, що знайомство з потерпілими в Інтернеті було приводом для проникнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 шляхом обману до квартир за місцем проживання потерпілих, тобто незаконного вторгнення у житло з метою заволодіння чужим майном. Дії ОСОБА_10 та співучасника ОСОБА_11 в кожному випадку були раптовими для потерпілих, інших вимог, крім передачі майна, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не висували. Всі потерпілі наполягали, що ОСОБА_10 не демонстрував пістолет, а погрожував його застосуванням, і ці дії обвинуваченого вони сприймали як реальну загрозу життю та здоров`ю. Крім того, до потерпілих у кожному випадку застосовувалося і інше насильство: потерпілу ОСОБА_16 ОСОБА_10 зв`язав, ОСОБА_13 та ОСОБА_17 разом з ОСОБА_11 вимусив лягти на підлогу, таскав за волосся, виводячи до іншої кімнати. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ознак протиправного проникнення у житло. Тому доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_12 щодо відсутності в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки розбійного нападу проникнення у житло та про те, що діючим кримінальним законодавством не передбачено відповідальність за проникнення у житло шляхом вільного доступу, є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та задоволенню не підлягають, оскільки судом першої інстанції об`єктивно встановлено, що дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були раптовими, поєднані з погрозою застосування пістолету, який потерпілі сприймали як реальну загрозу життю та здоров`ю, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 діяли з корисливим мотивом з метою заволодіння чужим майном потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 .

Разом з тим, суд першої інстанції встановивши на підставі аналізу показань потерпілої ОСОБА_21 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які не суперечать один одному щодо моменту виникнення умислу на заволодіння майном, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність кваліфікуючої ознаки розбійного нападу проникнення у житло та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за даним епізодом за ч.2 ст. 187 КК України.

Показання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_17 щодо ролі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та ступеню участі кожного з них у вчиненні злочину були послідовними, не мали протиріч та свідчили про те, що ОСОБА_11 бачив пістолет у ОСОБА_10 і не намагався зупинити співучасника, навпаки їх дії були узгодженими та направлені на заволодіння майном потерпілих. Хоч ОСОБА_11 і не погрожував пістолетом, але разом з ОСОБА_10 під погрозою застосування пістолету вимусив ОСОБА_13 та ОСОБА_17 лягти на підлогу, а потім за вказівкою ОСОБА_10 знаходився в кімнаті та контролював поведінку потерпілих, тим самим забезпечував згідно з відведеною йому роллю дії ОСОБА_10 та заволодів мобільними телефонами потерпілої ОСОБА_17 . З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_12 про невідповідність матеріалам кримінального провадження висновків суду першої інстанції про вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб.

Показання потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 щодо обставин заволодіння їх майном узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції та наведеними у вироку іншими доказами, зокрема протоколом огляду від 17 червня 2015 року, відповідно до якого під час особистого огляду ОСОБА_10 виявлені та вилучені імітоване посвідчення співробітника МВС України та предмет з пластику, зовні схожий на пістолет; протоколом пред`явлення особи для впізнання, в ході якого потерпіла ОСОБА_16 впевнено впізнала ОСОБА_10 як особу, яка вчинила щодо неї розбійний напад; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , який на місці події показав, що у присутності ОСОБА_16 діставав пістолет, зв`язав руки потерпілої скотчем та заволодів її майном; протоколом огляду виданого ОСОБА_10 працівникам міліції мобільного телефону, що належав потерпілій ОСОБА_16 , та висновками судово-товарознавчої експертизи щодо його вартості. А також заявою потерпілої ОСОБА_13 про вчинений злочин, копіями документів щодо вартості викрадених ювелірних виробів із золота, протоколом огляду двох договорів від 18 червня 2015 року про видачу фінансових кредитів під заставу виробів із золота, протоколом огляду двох мобільних телефонів «Самсунг», які добровільно видав ОСОБА_11 15 червня 2015 року, протоколом огляду місця події приміщення квартири АДРЕСА_5 , де тимчасово проживала ОСОБА_17 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання, під час яких потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_17 впевнено впізнали по фотознімкам ОСОБА_27 та ОСОБА_11 як осіб, які вчинили щодо них розбійний напад, висновками товарознавчої експертизи щодо вартості належних потерпілим прикрас із золота та мобільних телефонів. Копією договору оренди квартири АДРЕСА_6 та протоколом огляду даного приміщення як місця злочину, протоколами пред`явлення особи для впізнання, в ході яких потерпілі ОСОБА_21 та ОСОБА_19 впевнено впізнали ОСОБА_10 як особу, яка вчинила щодо них розбійний напад, висновками товарознавчої експертизи щодо вартості викраденого телевізора.

Крім того, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що показання потерпілих щодо обставин вчинення щодо них злочинів є послідовними, вони раніше з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не були знайомі, підстав для обмови обвинувачених не мали, свої показання про обставини вчинення щодо них розбійного нападу ОСОБА_10 під час одночасного допиту з ним підтвердили потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , а потерпіла ОСОБА_13 наполягала на своїх показаннях під час одночасного допиту з ОСОБА_11 .

Не може колегія суддів погодитися і з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_10 , який на думку захисника, вчинив тотожні, а не повторні дії, та звертає увагу на те, що розбій усічений склад злочину. Він вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того чи заволоділа винна особа чужим майном. Частина 2 статті 187 КК України передбачає спеціальну повторність, тобто відповідальність за вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій. З огляду на те, що ОСОБА_10 вчинив у різний час щодо різних потерпілих три розбійні напади, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані як розбій, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, яким суд дав належну оцінку, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187 та ч.3 ст. 187 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк відбуття призначеного покарання перебування ОСОБА_10 під вартою з 17 червня 2015 року по 07 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 в строк відбуття призначеного покарання перебування ОСОБА_11 під вартою з 19 червня 2015 року по 07 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які знаходяться під вартою,- в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4