Справа № 346/4501/15-к
Провадження № 11-кп/779/273/2016
Категорія ст.185 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинувачанего ОСОБА_8 , матеріали кримінального провадження №0000259 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 23 березня 2016 року відносно

обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні має малолітню дочку, депутатом не обирався, згідно зі ст.89 КК України не судимого,-

в с т а н о в и л а :
даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_8 залишено попередньо обраний - тримання під вартою до 22 травня 2016 року

Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 час його попереднього ув`язнення з 13.11.2009 року до 03.12.2009 року та з 30.07.2015 року по 23.03.2016 року включно, що в загальному становить 8 (вісім) місяців 15 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди, поданий 27.11.2015 року, залишено без розгляду на підставі ч.1 ст.326 КПК України та в зв`язку зі смертю потерпілого - цивільного позивача.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватий у вчиненні злочину за таких обставин.

В 2005 році обвинувачений познайомився з потерпілим ОСОБА_9 , який здійснював підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі мобільними телефонами в приміщенні магазину Мобілка, що знаходився в АДРЕСА_2 .

На початку лютого 2006 року обвинувачений умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою потерпілого, попросив останнього позичити йому грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на той час складало 20200 грн., які зобов`язався повернути найближчим часом, однак, фактично наміру повертати позичені кошти обвинувачений не мав.

Крім того 13 лютого 2006 року обвинувачений умисно, з метою заволодіння шахрайським способом майном потерпілого ОСОБА_9 , знову попросив в останнього негайно позичити йому 1000 доларів США, що станом на вказану дату було еквівалентно 5050 грн., з метою нібито лише демонстрації іншій особі наявності в обвинуваченого вказаної суми коштів, однак, фактично наміру повертати потерпілому і ці грошові кошти обвинувачений не мав.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений в 2006 році запропонував потерпілому ОСОБА_9 придбати вживану побутову техніку в Республіці Польща, переконавши його в тому, ще буде вигідно для потерпілого ОСОБА_9 . Вони разом поїхали у вказану країну, в якій потерпілий придбав кілька десятків телевізорів іноземного виробництва за загальною ціною 5000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на той час складало 25250 грн. Після перевезення придбаних телевізорів на територію України обвинувачений запропонував потерпілому ОСОБА_9 перевезти зазначені телевізори для перевірки їх технічної справності до телемайстра, на що потерпілий, довіряючи обвинуваченому, погодився. Однак, після цього останній в період з вересня по 23 жовтня 2006 року без дозволу та відома потерпілого забрав з місця ремонту зазначені телевізори та розпорядився ними на власний розсуд.

Крім того, обвинувачений запропонував потерпілому ОСОБА_9 придбати за низькими цінами партію мобільних телефонів. Переконавши потерпілого ОСОБА_9 в тому, що це є вигідним для останнього. Так, 18 жовтня 2006 року в приміщенні приватного підприємства Альфа і К (м.Київ, вул. Лебединська,3 б) потерпілий, будучи введеним в оману обвинуваченим, та вважаючи, що купує мобільні телефони за вказаною обвинуваченим ціною (адже саме останній вів переговори з продавцем цього товару) добровільно передав обвинуваченому грошові кошти в сумі 14500 доларів США, частиною з яких, а саме 7500 доларів США, що згідно з курсом НБУ на той час становило 37875 грн., обвинувачений незаконно заволодів та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачений, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 , незаконно заволодів грошовими коштами останнього на загальну суму 17500 доларів США, що було еквівалентно на час вчинення інкримінованого злочину 88375 грн., що становило на той час великий розмір.

Не погодившись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересаї обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого, оскільки відсутнє доведеність обману або зловживанням довіри ОСОБА_8 , вважає, що судом було неправильно застосовано кримінальний закон у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 закрити на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора з приводу поданої апеляційної скарги, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначенного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушенння, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку.

В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність належних доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, обвинувачений та захисник з ними не погодився, навівши відповідні докази та аргументи спростування. Такі доводи не знайшли спростування і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, в тому числі і доводи, що висновки органів досудового розслідування і суду побудовані на припущеннях.

Винуватість ОСОБА_8 підтверджується такими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження , а саме:

показами потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні у суді першої інстанції пояснив, що в 2005 році він разом зі своїм компаньйоном ОСОБА_10 здійснював роздрібну торгівлю мобільними телефонами. Останній був товаришем обвинуваченого і познайомив його з потерпілим. На той час обвинувачений не виглядав бідною людиною, потерпілий часто бачив при ньому 400-500 євро;

показами свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що в 2006 році потерпілий приїжджав на автомийку, що в м.Коломиї, по вул.Грушевського, де на той час працював свідок. Керівником на вказаній мийці був вищевказаний двоюрідний брат потерпілого. Потерпілий просив свідка допомогти розвантажити телевізори. Свідок сів в мікроавтобус білого кольору, яким керував потерпілий, і вони поїхали в напрямку залізничного вокзалу м.Коломиї та зупинилися поблизу моста. Там вже стояв мікроавтобус, завантажений телевізорами, які були складені один на інший. Біля вказаного мікроавтобуса знаходився обвинувачений. Свідок допомагав переносити ці телевізори в гараж або літню кухню. Кількість телевізорів становила від 30 до 50 штук, вони не були запечатані. Чи вони були нові свідку невідомо. Після розвантаження вказаних телевізорів потерпілий привіз свідка на вказану авто мийку;

показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що восени 2006 року він працював телемайстром і був тоді знайомий з обвинуваченим в зв`язку з цією діяльністю. В той час обвинувачений, попередньо домовившись по телефону зі свідком, привіз до останнього для здійснення ремонту телевізори в кількості до 20 штук, які були без упаковки, тобто вживані. Свідок вважав, що вказані телевізори належать обвинуваченому, який повідомив свідку, що привіз їх із-за кордону, можливо, з Польщі. Ремонт здійснювався близько 2-х місяців. В подальшому обвинувачений забирав частинами вказані телевізори, деякі з яких були відремонтовані, а частина - без проведення ремонту. За ремонт зі свідком розраховувався повністю обвинувачений, включаючи понесені витрати на придбання необхідних запчастин. Телевізори призначалися для продажу. Після того як обвинувачений вивіз від свідка всі телевізори, до останнього приїжджав потерпілий та повідомив, що вказані телевізори належать йому (потерпілому);

показами свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що вона з 2004 або 2005 по 2007 роки працювала продавцем в належному потерпілому магазині, який був розташований в районі залізничного вокзалу м.Коломиї. В цьому магазині здійснювався продаж мобільних телефонів. Свідку відомо, що на той час потерпілий товаришував з обвинуваченим. Приблизно в 2006 році обвинувачений брав у вказаному магазині під реалізацію мобільні телефони, а також за вказівками потерпілого свідок кілька разів видавала обвинуваченому з каси грошові кошти, частину з яких обвинувачений повертав, а частину - ні, що обурювало потерпілого.

даними листа окремого відділу обробки даних центральної підсистеми ПТС «Гарт» Державної прикордонної служби України №7961 від 04.03.2014 року, згідно з якими в адміністративній базі даних системи «Гарт» станом на 03.08.2007 року ОСОБА_14 16.02.2006 року проходив перевірку паспортних документів під час проведення прикордонного контролю в пункті пропуску Катеринівка, 22.02.2006 року в пункті пропуску Гоптівка, а 27.03., 28.03., 13.09., 16.09.2006 року - в пункті пропуску Шегині (а.с. 134);

даними довідки ТВБВ №10008/0129 філії Івано-Франківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» №1282 від 16.09.2015 року, згідно із якою станом на 02.02, 13.02., 03.10., 18.10. та 23.10.2006 року Національним банком України було встановлено такий офіційний курс гривні до долара США: 505, 00 грн. за 100 доларів США (а.с.138);

даними письмової розписки, даної обвинуваченим 13.02.2006 року, згідно з якою він взяв в борг у потерпілого 5 000 доларів США, як зобов`язався повернути до 27.02.2006 року (а.с.193);

даними письмової розписки, даної обвинуваченим 26.10.2006 року, згідно з якою він взяв в борг у потерпілого 12 500 доларів США, які зобов`язався повернути рівними частинами протягом 6 місяців та повністю погасити цей борг до 10.07.2007 року (а.с.192);

Пояснення захисника в своїй апеляційній скарзі не підтверджуються жодними доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а тому не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як винуватість так і причетність до вчинення злочину, судом першої інстанції було встановлено в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування 29 грудня 2012 року був оголошений у міжнародний розшук, а тому даний факт свідчить про те, що останній ухилявся від органів досудового розслідування і дає підстави вважати, про пряму причетність останнього до вчинення злочину.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування у будь-якому разі судового рішення колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 23 березня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками провадження шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, які перебувають під вартою з моменту отримання ними копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_2