У х в а л а
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 09 червня 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_9 .
Цим вироком із урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року, засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
не судимого,
- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці із конфіскацією частини належного йому майна;
- за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією частини належного йому майна.
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
в силу ст.. 89 КК України не судимого,
- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією частини належного йому майна.

За вироком суду ОСОБА_5 і ОСОБА_9 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
16 вересня 2011 року близько 05:00 год. ОСОБА_5 і ОСОБА_9 будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилися біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , де побачили автомобіль ЗАЗ 110206 «Таврія», державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , яким за дорученням керував ОСОБА_11 . Реалізуючи спільний злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 відповідно до відведеної йому ролі, шляхом пошкодження ножем замка на передній лівій (водійській) двері вказаного автомобілю разом із ОСОБА_9 проникли в салон транспортного засобу, де ОСОБА_5 спробував завести двигун, однак у цей момент їх дії були викриті потерпілим ОСОБА_11 у зв`язку з чим не змогли довести свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від їх волі.
В той же день близько 05:10 год. ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії з ОСОБА_9 викриті, з метою сховатися та усунути перешкоду у вигляді ОСОБА_11 , який наближався до них, вступив із потерпілим у фізичну боротьбу, в ході якої наніс кілька ударів рукою по голові останнього, а ОСОБА_9 - кілька ударів рукою і ногами по тілу ОСОБА_11 .
При цьому ОСОБА_5 , виходячи за рамки злочинної змови з ОСОБА_9 , наблизився до потерпілого ОСОБА_11 , діючи умисно, бажаючи настання смерті останнього, умисно ножем завдав один удар в область серця потерпілого, убивши його.

У касаційних скаргах:
- засуджений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_7 , надаючи свою оцінку доказам, стверджують, про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, а також про те, що на досудовому слідстві до нього та ОСОБА_9 застосовувалось фізичне насильство внаслідок чого вони обмовили себе. Вказують на формальність розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій у зв`язку з чим не зібрано та не перевірено доказів, які підтверджують невинуватість ОСОБА_5 і непричетність ОСОБА_9 до вчинення злочинів, за які їх засуджено. Захисник додатково звертає увагу на невідповідність судових рішень щодо ОСОБА_5 вимогам статей 334, 377 КПК України 1960 року. Просять судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
- захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 просить судові рішення скасувати, а кримінальну справу провадженням закрити за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України. Посилається на докази, які підтверджують, що в час вчинення злочинів, ОСОБА_9 не перебував у місці вчинення злочину і відповідно не міг його вчинити. Зазначає про недопустимість доказів по справі та про наявність суперечностей, які містяться в доказах, якими суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_9 і ОСОБА_5 у чиненні злочинів, за якими їх засуджено. Стверджує про порушення права ОСОБА_9 на захист, допущене при провадженні досудового слідства, та про те, що судами першої та апеляційної інстанції допущені такі порушення вимог кримінального-процесуального закону, які перешкодили постановити законні та обґрунтовані судові рішення.

На касаційні скарги подані заперечення від представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, захисників на підтримання касаційних скарг, думки прокурора та представника потерпілого, які вважали касаційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_5 у незакінченому замаху на заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, а останнього додатково в умисному вбивстві, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

З матеріалів справи, досліджених судом, видно, що на досудовому слідстві ОСОБА_5 , у присутності захисника, будучи допитаним як підозрюваний і обвинувачений, при проведенні очних ставок між ним, ОСОБА_9 , а також свідком ОСОБА_14 в межах лінії свого захисту, стверджував, що він із ОСОБА_9 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, проходячи повз будинок № 6 по вул. Космонавтів у м. Дніпропетровську, побачили автомобіль «Таврія» в який вони сіли відпочити і курити. В автомобілі ОСОБА_5 відкрив бардачок та дістав звідти розкладний ніж, який тримав у руках. У цей час ОСОБА_5 побачив біля себе чоловіка з палицею, перелякавшись якого, він, вискочивши із автомобіля, тримаючи в руках ножа, відштовхнув від себе з метою прибрати чоловіка з свого шляху. Відбігши від автомобіля ОСОБА_5 побачив, що чоловік лежить на землі. Одночасно ОСОБА_5 виявив, що він загубив мобільний телефон «Соні Еріксон» синього кольору із сім-картою оператора «Лайф» з номером НОМЕР_2 . ОСОБА_9 у присутності захисника, надаючи аналогічні показання, уточнював, що розкладний ніж був у ОСОБА_5 із собою, в транспортний засіб вони сіли з метою покататися, а після удару ОСОБА_5 у груди потерпілому, вони нанесли ОСОБА_11 не менше 6 ударів руками по голові.
При проведенні відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_9 і ОСОБА_5 по черзі у присутності захисників і понятих самостійно, добровільно продемонстрували механізми вчинення ними злочинів, що підтвердили свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , експерт ОСОБА_23 , які були присутні при цих слідчих діях.
Ці показання засуджених, надані на досудовому слідстві, повністю узгоджуються з іншими доказами по справі, ретельно дослідженими судом.
Загальний опис осіб, які вчинили злочин, (зріст, колір волосся, одяг) зробив потерпілий ОСОБА_11 , будучи при свідомості, що засвідчив потерпілий ОСОБА_12 . Свідки ОСОБА_24 і ОСОБА_25 також стверджували про те, що з балконів своїх квартир бачили, що від автомобіля, яким керував потерпілий ОСОБА_11 , який пішов провіряти хто вночі перебуває в його транспортному засобі, відбігало двоє чоловіків: той, який наніс удар ОСОБА_11 був світловолосий, одягнутий у темний одяг (брюки та сорочку з краваткою), а другий темноволосий, одягнений у світлу кофту.
У ОСОБА_9 було вилучено білу спортивну кофту та чорні штани, а у ОСОБА_5 чорні брюки, сорочку, краватку, куртку.
Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 зазначали про те, що ОСОБА_29 , зізнаючись у вчиненні злочинів самостійно вказав на ОСОБА_9 як на особу за попередньою змовою з якою він намагався заволодіти автомобілем.
Згідно з показаннями свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , даними протоколу огляду місця події від 16 вересня 2011 року, окрім пошкоджень замка водійської двері автомобіля, на відстані 20 см від бампера транспортного засобу виявлено скляну пляшку з-під пива «Балтика-7», на відстані 40 см - мобільний телефон «Соні Еріксон» ЕМЕІ НОМЕР_3 із сім-картою оператора «Лайф» з номером НОМЕР_2 , а в радіусі 2, 5 м. 4 недопалки цигарок (т. 1 а.с. 7-19).
Свідок ОСОБА_33 стверджував, що в вагоні трамваю, який перебував у трамвайному ДЕПО №3 і в якому спав ОСОБА_5 , був виявлений розкладний ніж, який він передав начальнику цеху ОСОБА_34 і який у присутності понятих був вилучений працівниками міліції.
Відповідно до даних висновків судово-медичних цитологічних експертиз від 27 жовтня 2011 року №575 не виключається можливість походження крові та клітин у піднігтьовому вмісті рук трупа ОСОБА_11 як від нього самого так і з домішками крові від ОСОБА_5 і ОСОБА_9 (т. 2 а.с.16-19); від 31 жовтня 2011 року №576 можливо припустити, що слина, виявлена на трьох недопалках цигарок, походить від ОСОБА_5 і ОСОБА_9 (т. 2 а.с.27-30). При цьому згідно з даними судово-медичної імунологічної експертизи з використанням молекулярно-генетичного аналізу від 25 листопада 2011 року №61 на одному з недопалків, вилучених з місця події, можливе від ОСОБА_5 з ймовірністю не менше 99,64%, що означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,36 чоловік на трильйон, а на двох інших недопалках походження ДНК від нього не виключається (т. 3 а.с.19-24).
За даними висновку судової трасологічної експертизи від 10 листопада 2011 року №68/02-194 вбачається, що пошкодження, виявлені на футболці потерпілого ОСОБА_11 могли бути утворені ножем, виявленим у трамвайному ДЕПО №3.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 20 жовтня 2011 року №1854-196-е при судово-медичному виявлені ушкодження трупа ОСОБА_11 було виявлені пошкодження у вигляді колото-різаної рани м`язів під мечоподібним відростком за своїм характером прижиттєві, могли утворитися в терміни які зазначені в медичній карті стаціонарного хворого № 1027411 міській клінічній лікарні № 6, могли бути заподіяні плоским колючо-ріжучим предметом з шириною леза близько 2 см на рівні занурюючою частиною, довжина раньового каналу дорівнює 6-7 см, Одночасно експерт ОСОБА_23 , допитаний в судовому засіданні, підтвердив цей висновок експерта, а щодо слідів від ударів додатково показав, що гематом на тілі потерпілого ОСОБА_11 могло не утворитися від ударів, які наносили ОСОБА_9 і ОСОБА_5 . Що стосується наявності другого раньового каналу, то він міг утворитися від одного удару ножем в результаті руху леза ножа.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_5 за попередньою змовою вчинили незакінчений замах на заволодіння транспортним засобом, а ОСОБА_5 умисно вбив ОСОБА_11 .

Свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки в сукупності суди належним чином мотивували. З цими висновками погоджується і колегія суддів. У касаційних скаргах не наведено ніяких інших доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій за обговорюваними питаннями, а суд правильно критично оцінив показання свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_14 , як таких, що є непослідовні і суперечать дослідженим судом іншим доказам, наявним у матеріалах справи, у тому числі письмовій інформації про телефонні з`єднання абонентів ОСОБА_35 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , та направлені на штучне створення доказів невинуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_5 .

Всебічно дослідивши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 115 КК України, та ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Твердження про те, що на досудовому слідстві ОСОБА_5 і ОСОБА_9 обмовили себе внаслідок застосування щодо них фізичного та психологічного тиску ретельно перевірялись судом першої інстанції і свого підтвердження не знайшли. Судом були допитані особи, які провадили досудове розслідування, поняті, які були присутні при проведенні відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_5 і ОСОБА_9 , які беззаперечно вказували на добровільність показань останніх щодо обставин вчинених ними злочинів і відсутність будь якого тиску, підказок із боку працівників правоохоронних органів. Додатково свідками було наголошено на тому, що ОСОБА_5 і ОСОБА_9 були забезпечені захисниками, які повною мірою реалізовували права підзахисних.
Окрім того, прокуратурою Самарського району м. Дніпропетровська перевірялись звернення ОСОБА_5 від 27 жовтня 2011 року, матеріали, які надійшли з СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, постанова Самарського районного суду м. Дніпропетровська, в яких порушувалось питання про перевірку показів ОСОБА_5 і ОСОБА_9 , щодо застосовування до них працівниками Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області недозволених методів дізнання та досудового слідства. Постановами помічника прокурора Самарського району м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2011 року, 05 грудня 2011 року, 14 червня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальних справ щодо ОСОБА_37 , ОСОБА_28 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 за статтями 364, 365, 373 КК України (т. 4 а.с. 101-104).

Твердження захисника про порушення на досудовому слідстві права ОСОБА_9 на захист є надуманими. Так, ОСОБА_9 , який був затриманий по підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, були належно роз`яснені його права, у тому числі право на захист, проте він письмово відмовився від захисника, виявивши бажання захищати свої інтереси самостійно, що не було пов`язано з його матеріальним станом (т.1 а.с. 88-97, 111, 112, 127, 128). Оскільки участь захисника була не обов`язковою, особа, яка провадила досудове слідство прийняла відмову ОСОБА_9 від захисника. У подальшому інтереси ОСОБА_9 захищав адвокат із яким був укладений договір про надання юридичної допомоги (т. 1 а.с.146-149).

Учасники процесу, у тому числі ОСОБА_9 і ОСОБА_5 не були обмежені у часі при виступі у судових дебатах, право на останнє слово підсудні реалізували.

Судові рішення щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_9 відповідають вимогам статей 334, 377 КПК України 1960 року, є законними та обґрунтованими.

Покарання ОСОБА_5 і ОСОБА_9 призначено з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про засуджених, які за місцем проживання та роботи характеризувалися позитивно, не перебували на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працевлаштовані, ОСОБА_5 раніше не судимий, мав цивільну дружину, а ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України не судимий. Обтяжуючою покарання обставиною суд визнав: вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Призначене ОСОБА_5 і ОСОБА_9 покарання, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів,

ухвалила:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року, щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - без зміни.

С у д д і:

______________________________________________________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3