Ухвала іменем україни 27 травня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 263 на строк 1 рік; за ч.3 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 50 000 грн моральної шкоди, 10 000 грн витрат на правову допомогу та з ОСОБА_6 2650,8 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 квітня 2015 року в період часу з 00.00 год. до 01.00 год. в смт. Голобах Ковельського району Волинської області по вул. Вокзальній за попередньою змовою з ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, незаконно заволодів автомобілем «Опель кадет», спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 5650,8 грн.

Крім того, цього ж дня в період часу з 11.20 год. по 12.30 год. в с. Жмудчому Ковельського району Волинської області під час огляду місця події у вказаному автомобілі було виявлено та вилучено належний ОСОБА_4 ніж, що відноситься до холодної зброї, який останній носив при собі без передбаченого законом дозволу.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну постановлених щодо ОСОБА_4 судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість. Зазначає, що суд не повною мірою врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, який частково відшкодував завдану шкоду, є особою молодого віку, має на утриманні двох малолітніх дітей, що суттєво знижує ступінь його суспільної небезпеки. Проситьпризначити покарання без конфіскації майна засудженого та звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до тяжкого і особливо тяжкого, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину. Крім того, суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди та молодий вік засудженого. З огляду на це суд призначив ОСОБА_4 основне покарання за ч. 3 ст. 289 КК нижче від нижчої межі, встановленої санкцією закону, але не знайшов підстав для звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання із застосуванням ст. 69 КК на підставі ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, яке слід відбувати реально, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції захисника, аналогічних доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3