Дата документу Справа № 314/2865/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1302/16 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №314/2865/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч.5 ст.72 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції матеріали провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, який утримується у Вільнянській установі виконання покарань УДПтС України в Запорізькій області № 11, раніше судимого:

- 24.05.2005 р. Апеляційним судом Донецької області за п. 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України остаточно до довічного позбавлення волі;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року;

в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати останньому в строк покарання строк попереднього ув`язнення, оскільки ст. 72 КК України не містить будь-яких заборон стосовно застосування закріплених у ній правил до покарання у виді довічного позбавлення волі, а судом належним чином не обґрунтовано підставу відмови у задоволенні клопотання засудженого;

- засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.11.2004 р. по 18.08.2009 р., посилаючись на те, що ст. 72 КК України не містить будь-яких заборон стосовно застосування закріплених у ній правил до покарання у виді довічного позбавлення волі, а лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якому зазначено, що правила, закріплені у ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, носить лише рекомендаційний характер і не є законодавчим актом, а отже не може слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

В судовому засіданні апеляційної інстанції: захисник та засуджений підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Вислухавши доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі, засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернувся до суду з клопотанням про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Суд відмовив в задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що правила, закріплені у ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Крім того, не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акту про помилування.

Колегія суддів вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.
Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК України свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.
Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставними доводи суду про те, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням, межі застосування якого у часі законом не встановлюються, а тому зарахування строку тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України є таким, що не відповідає вимогам закону, правила, закріплені у ч. 1 ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься, оскільки, по-перше, доводи про застосування ч. 5 ст. 72 КК України тільки до строкових покарань, не відповідають принципу рівності всіх громадян перед законом, а по-друге, в ч. 1 ст. 72 КК встановлені тільки правила, якими повинен керуватися суд при призначені покарання за сукупністю злочинів та вироків, по третє, вказівка в ч. 5 ст. 72 КК України про те, що «зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі», свідчить про те, що це стосується двох видів покарань, як позбавлення волі на певний строк, так і довічного позбавлення волі.
Між тим, колегія суддів не може погодитися з доводами захисника та засудженого про зарахування останньому у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення у період з 18.11.2004 р. по 18.08.2009 р., з огляду на наступне.

Згідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений 24.05.2005 року апеляційним судом Донецької області за п. 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 186 КК України до довічного позбавлення волі. Строк попереднє ув`язнення складає з 18.11.2004 року по 09.03.2006 року.

18.06.2008 року ОСОБА_6 знову був засуджений Красноармійським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, йому остаточно було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Між тим, колегія суддів позбавлена можливості установити строк попереднього ув`язнення по цій кримінальній справі, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, чи застосовувався до нього, а якщо застосовувався, то з якого часу, запобіжний захід тримання під вартою.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що строк з 07.10.2008 року (дати винесення ухвали апеляційним судом Донецької області) до 11.06.2009 року (дати винесення ухвали Верховного Суду України) до попереднього ув`язнення не відноситься, оскільки вирок районного суду від 18.06.2008 року в цей період набрав законної сили.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, перевірити всі доводи апеляційних скарг, зокрема встановити правильно строк попереднє ув`язнення засудженого ОСОБА_6 та постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», скасувати призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: