Справа № 645/2776/15-к
Провадження № 1-кп/645/92/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, який не працює, навчається у Харківському автомобільно-дорожньому технікумі, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Костянтинівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, який не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
15.03.2015 року приблизно о 17:00 год. під час знаходження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 біля станції метро «імені Маршала Жукова» у м. Харкові у них виник спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 направились в напрямку вул. Танкопія в м. Харкові, де біля будинку № 13/4 побачили раніше незнайому їм ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на правій руці якої знаходилась шкіряна жіноча сумка чорного кольору з мобільними телефонами «Nоkіа 300», «Nоkіа 1208», гаманцем жіночим, виготовленим зі шкіри червоного кольору, в якому знаходилося 50 гривень, зв`язкою ключів у середині. Реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі, діючи умисно, згідно розробленого плану злочинних дій, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 продовжили рухатись пішки за нею. Знаходячись між першим та другим під`їздом будинку АДРЕСА_4 , наблизившись на відстань витягнутої руки позаду від потерпілої, ОСОБА_10 шляхом ривку намагався зірвати сумку з правого плеча ОСОБА_7 , проте вирвати сумку з рук потерпілої не вдалося. В цей час ОСОБА_9 знаходився з боку від потерпілої на відстані витягнутої руки. З метою запобігання злочинним діям ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 різко повернулась обличчям до обличчя злочинців і почала кричати та смикати сумку на себе. Тоді ОСОБА_9 для подолання фізичного опору потерпілої почав бити її по рукам, а ОСОБА_10 наніс удар кулаком їй в обличчя в область носа, від чого ОСОБА_7 впала на землю, та, як наслідок, потерпілій були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Таким чином, ОСОБА_10 заволодів вказаною сумкою. Після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 побігли у напрямку буд. 19/3 по вул. Танкопія в м. Харкові, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинили потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 952 грн. 00 коп.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що 15 березня 2015 року він гуляв разом з ОСОБА_10 по бульвару Юр`єва у м. Харкові. Коли вони спускалися у метро, їх затримали працівники міліції, що там працюють. У ОСОБА_9 перевірили документи і відпустили. А ОСОБА_10 кудись повезли. Приблизно через півгодини приїхали та забрали ОСОБА_9 . Привезли до Фрунзенського РВ та забрали усі особисті речі. ОСОБА_10 повели у кабінет, ОСОБА_9 чекав у коридорі. Почув стуки, подумав, що ОСОБА_10 б`ють. Потім зайшов міліціонер, дав ОСОБА_12 ляща, потяг до кабінету, де був ОСОБА_10 , який був прив`язаний. Після чого ОСОБА_9 почали мучити і він погодився підписати те, що викрав сумочку у ОСОБА_7 .
Цивільний позов ОСОБА_7 . ОСОБА_9 не визнав.
Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що 15 березня 2015 року вони з ОСОБА_9 приїхали погуляти на пр-т Маршала Жукова. Після прогулки, спускалися у метро, де їх затримали для перевірки документів. ОСОБА_10 був у курточці ОСОБА_9 , в кармані якої знаходився студентський квиток останнього, своїх документів не було. ОСОБА_10 міліціонери повезли у двори, сфотографували на телефон. Потім повезли до районного відділу міліції, завели у кабінет, наділи наручники і почали бити, наділи противогаз та заставили дихати. Після чого він погодився підписати, що визнає свою вину. Намагався звернутися до 4-ї лікарні та до медкомплексу, що розташований в районі Салтівки для того, щоб зняти побої, проте йому відмовили, оскільки відсутнє направлення з міліції.
Цивільний позов ОСОБА_7 ОСОБА_10 не визнав.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими, суд, дослідивши показання останніх, вислухавши показання потерпілої та свідків, і дослідивши інші докази у справі, вважає, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю і підтверджується зібраними належними та допустимими доказами в їх сукупності, які не суперечать один одному.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 15 березня 2015 року біля 17:00 год. вона поверталася додому. Вийшла зі станції метро «Маршала Жукова» та пішла через парк ім. ОСОБА_13 . Біля свого будинку десь між 1 та 2 під`їздом відчула, як хтось смикнув її за сумку, подумала, що це жарт, потім смикнули ще раз, вона повернулася, побачила двох молодих чоловіків. Один був одягнений у чорну шкіряну куртку, червону мастерку з капюшоном на голові, це був ОСОБА_10 , інший ОСОБА_9 , у куртці чи полупальто приблизно до колін захисного кольору. Вони почали перетягувати сумку: ОСОБА_7 на себе, чоловік у капюшоні - на себе. Другий стояв поряд. Потім почав допомагати - бив її по рукам, щоб вона скоріше відпустила сумку. Так чоловіки дотягнули потерпілу до кінця першого під`їзду. Коли ОСОБА_7 почала кричати, ОСОБА_10 вдарив її в лице, вона ухилилась у правий бік, спіткнулася та впала, тоді вони вирвали сумку з її рук і побігли. Потерпіла підвелася та пішла за ними за будинок, проте нікого не побачила. Після чого пішла до сусідки. З сусідкою та її сином, вони пішли шукати молодих чоловіків. За будинком знайшли сумку потерпілої. У сумки була відірвана ручка, у середині були 2 зламані телефони. Після чого вони повернулися додому та подзвонили в міліцію.
Впізнання осіб проводилось по фото, оскільки ОСОБА_7 була налякана та прохала, щоб впізнання проводили якимсь іншим чином, а не один на один з чоловіками.
Свідок ОСОБА_14 , допитана у судовому засіданні, пояснила суду, що вона є сусідкою потерпілої ОСОБА_7 15 березня 2015 року біля 17:00 год. ОСОБА_7 прийшла до ОСОБА_14 додому, у неї була істерика, вона була налякана, плакала, була у брудній одежі, з пораненою рукою. Розповіла, що коли йшла до дому, її смикнули за сумку двоє молодих чоловіків. Потім вони з потерпілою перетягували сумку, один тягнув, інший - бив ОСОБА_7 по рукам. Коли потерпіла зі ОСОБА_14 знайшли сумку, вона була відкрита, з відірваною ручкою, у ній були 2 розібрані телефони, гаманця та ключів не було.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що знаходився на добовому чергуванні (дату не пам`ятає), коли надійшло повідомлення, що у жінки зірвали сумку, в якій були грошові кошти, також у повідомлені зазначалось, що один із нападників був у червоному капюшоні, та що нападники направились у бік станції метро «Маршала Жукова». Під`їзжаючи до станції метро вони побачили осіб, які підходили під опис. Поки вони під`їхали, чоловіків вже затримав міліціонер служби метрополітену. Потім наряд їх повіз до райвідділу та передав черговому. Міри фізичного впливу та спецзасоби до цих осіб не застосовувались.
Судом було задоволено клопотання захисника про допит свідків понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Проте у судовому засіданні від 19.02.2016 року сторона захисту відмовилась від зазначеного клопотання.
Також судом були досліджені письмові докази по справі, якими підтверджується винність обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 186 КК України:
- висновок судової товарознавчої експертизи № 3176 від 24.03.2015 року, згідно якого загальна ринкова вартість майна, зазначеного у постанові про призначення експертизи та наданого на дослідження, на 15.03.2015 року становить 952,50 грн. (а.с. кримінального провадження 26-29);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 березня 2015 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_10 як особу, яка спільно з іншим молодим чоловіком 15.03.2015 року близько 17:00 год. біля буд. 13/4 по вул. Танкопія в м. Харкові, відкрито заволоділа її майном (а.с. кримінального провадження 31-33);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 березня 2015 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_9 як особу, яка 15.03.2015 року близько 17:00 год. біля буд. 13/4 по вул. Танкопія в м. Харкові, відкрито заволоділа її майном (а.с. кримінального провадження 34-36);
- висновок судово-медичної експертизи № 504-С/15 від 17.03.2015 р., згідно з яким у громадянки ОСОБА_7 , 1968 року народження, мали місце наступні тілесні ушкодження: ці пошкодження утворилися від ударної (ударно-сдавлюючої) дії тупих твердих предметів, за винятком саден, які утворилися за механізмом тертя-ковзання і могли бути отримані в строк в межах 1-3 доби до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером пошкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців.
За ступенем тяжкості синці та садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень. Взаєморозташування потерпілого і нападника в момент заподіяння тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності локалізації вищевказаних тілесних ушкоджень дії травмуючого предмета. (а.с. 38 кримінального провадження);
- протокол проведення слідчого експерименту від 17 березня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , експерта ОСОБА_18 , під час якого потерпіла розказала та показала обставини події, за яких їй були спричинені тілесні ушкодження (а.с. кримінального провадження 40-42);
- висновок судово-медичної експертизи № 505-С/15 від 17.03.2015 р., згідно з яким показання громадянки ОСОБА_7 , надані нею при проведенні слідчого експерименту від 17.03.2015 р., в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень (а.с. 43 кримінального провадження);
- протокол проведення слідчого експерименту від 21 березня 2015 року та ілюстративний матеріал до нього за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого потерпіла показала місце, де 15.03.2015 року близько 17:00 год. двоє невідомих чоловіків відкрито заволоділи її сумкою та майном, що в ній знаходилось, і нанесли їй тілесні ушкодження (поблизу буд. 13/4 по вул. Танкопія у м. Харкові) та місце, де вона потім знайшла свою сумку (поблизу буд. АДРЕСА_5 ). (а.с. 103-109 кримінального провадження).
За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.
Посилання захисту на недопустимість доказів, а саме - відомостей, які викладені в протоколі слідчого експерименту від 21.03.2015 року, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2015 року, суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не спростовує можливість дослідження таких доказів в судовому засіданні.
При цьому суд вказує, що винність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується обсягом досліджених в судовому засіданні доказів, які підтверджують винність обвинувачених у скоєному та не викликають у суду сумнівів. Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення під час судового розгляду суду не надано.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду справи у суді сторона захисту не була позбавлена можливості подавати докази на захист обвинувачених, проте не скористалась своїм правом клопотати перед судом про тимчасовий доступ до речей і документів чи про призначення у справі, зокрема, дактилоскопічоної експертизи.
Не визнання своєї провини обвинуваченими, суд при оцінці доказів по справі, розцінює, як спробу ухилитися від кримінальної відповідальності. Вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, знайшло своє відображення в матеріалах справи і підтверджено дослідженими в ході судового засідання доказами.
Крім того, суд зазначає, що висновки суду щодо доведеності провини обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтуються на показах потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновках експертиз та протоколів слідчих дій. Свідчення обвинувачених щодо можливого скоєння відносно них з боку оперативних робітників Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківської області кримінального правопорушення є предметом перевірки у іншому кримінальному провадженні.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вину обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю доведено під час судового розгляду та кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили тяжкий злочин.
При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше не судимий, навчається на 4 курсі у Харківському автомобільно-дорожньому технікумі, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем навчання та проживання характеризується добре.
При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується добре.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, в силу ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, в силу ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як обставина, яка обтяжує покарання обвинувачених, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, особи винних, відношення обвинувачених до скоєного.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження нових злочинів необхідно призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі в межах, необхідних для досягнення цих цілей, не застосовуючи максимальної санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 186 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 3176 від 24.03.2015 року загальна ринкова вартість майна, зазначеного у постанові про призначення експертизи та наданого на дослідження, на 15.03.2015 року становить 952,50 грн. (сумка 320,00 грн., мобільний телефон «Nokia 300» - 380,00 грн., мобільний телефон «Nokia 1208» - 110,00 грн., гаманець 142,50 грн.).
Викрадене ОСОБА_9 , ОСОБА_10 майно, а саме: сумка зі шкірозамінника чорного кольору з сріблястою полосою, мобільний телефон «Nokia 300» в корпусі золотистого кольору, мобільний телефон «Nokia 1208» в корпусі сірого кольору повернуто ОСОБА_7 , що підтверджується її розпискою та поясненням, наданими у суді (а.с. 30 кримінального провадження).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що потерпілій стороні спричинені збитки на суму, зазначену в цивільному позові , а саме - 3050 грн., у зв`язку із чим позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково на суму 192 грн. 50 коп. (142,50 грн. (вартість гаманця) + 50,00 грн. (грошові кошти, які в ньому знаходилися)).
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди:
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи обсяг та характер перенесених потерпілою моральних страждань, внаслідок відкритого викрадення її майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб,суд, з урахування принципів розумності та справедливості, вважає, що позов ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню.
Таким чином з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілої слід стягнути у відшкодування моральної шкоди по 1000,00 грн. з кожного.
Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають стягненню з обвинувачених.
Запобіжні заходи не обиралися.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 129, 349, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 192 грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Речові докази: сумку зі шкірозамінника чорного кольору з сріблястою полосою, мобільний телефон «Nokia 300» в корпусі золотистого кольору, мобільний телефон «Nokia 1208» в корпусі сірого кольору вважати повернутими законному власнику ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 3176 від 24.03.2015 року в сумі 246 грн. 00 коп. по 123 грн. 00 коп. з кожного.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1