Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 01 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувшив судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000502

від 18 вересня2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки

АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:

За вироком районного суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 3

ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винною в тому, що вона

в період із січня по 18 вересня 2014 року, перебуваючи у стані вагітності, свідомо приховуючи її від родичів та свого оточення, не стала на облік у медичному закладі, маючи намір на залишення в небезпеці новонароджену дитину, а 18 вересня 2014 року близько 07.00 год. в будинку

АДРЕСА_1 у приміщенні туалету, розташованого на території її домогосподарства,

за відсутності сторонніх осіб під час фізіологічних пологів народила доношену та живу дитину жіночої статі вагою 3000 г довжиною 48 см.
Після цього всупереч вимогам ч. 2 ст. 150 СК України, згідно з якими на матір покладено обовязок піклуватися про здоровя своєї дитини, ОСОБА_6 , нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобовязують надавати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що немовля перебуває в небезпечному для життя стані й позбавлене можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не надала новонародженій дитині необхідної допомоги за наявності можливості її надати, не вжила заходів до збереження життя дитини, заховала її під деревяними дошками поблизу туалету, повернулася до приміщення будинку і не повідомила близьким родичам та іншим особам про перенесені пологи й народження дитини, тобто умисно залишила дитину в небезпечному для життя стані.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 19 вересня 2014 року № 726 новонароджена дівчинка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її смерть настала внаслідок механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів стороннім вмістом, що підтверджується виявленням при гістологічному дослідженні у просвітах бронхіол сторонніх часток (клітин рослинного походження та часточок мінерального походження). Між механічною асфіксією від закриття дихальних шляхів стороннім вмістом та смертю новонародженої дитини є причинно-наслідковий звязок.
Новонароджена дитина народилася доношеною та живою, оскільки маса її становила 3000 г, довжина тіла 48 см, а при гістологічному дослідженні легень виявлено, що дитина дихала.
Апеляційний суд Вінницької області змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 : виключив із його мотивувальної частини, а саме

з обсягу обвинувачення ОСОБА_6 слова «поставила потерпілого

в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи», а також «обтяжуючу обставину вчинення злочину щодо малолітнього». У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вважає, що

з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, дії його підзахисної слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 135 КК
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що слід змінити постановлені у кримінальному провадженні рішення, дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч. 3 ст. 135 на ст. 117 КК та пом`якшити покарання до 3 років позбавлення волі, а в решті судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування

або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.
За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею ст. 419 КПК передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.
Однак указаних вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового слідства обвинувачував ОСОБА_6 узавідомому залишенні без допомоги новонародженої дитини,яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та безпорадний стан, яке полягало в тому, що той, хто залишив без допомоги, зобовязаний був піклуватисяпро цю особу і мав змогу надати їй таку допомогу, що було вчиненостосовно новонародженої дитини матірю, котра не перебувала в обумовленому пологами стані, що спричинило смерть особи, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3
ст. 135 КК.
З таким обвинуваченням обвинувальний акт надійшов до місцевого суду, який у результаті розгляду цього акта кваліфікував дії

ОСОБА_6 як завідоме залишення без допомоги особи (новонародженої дитини), котра перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та безпорадний стан, яке полягало в тому, що той, хто залишив без допомоги, зобовязаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй таку допомогу, що було вчинено стосовно новонародженої дитини матірю, котра не перебувала в обумовленому пологами стані, а також в разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.
Не погоджуючись із цим рішенням, учасники судового провадження подали апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції, в яких, серед іншого, звертали увагу апеляційного суду на те, що місцевий суд всупереч

ст. 337 КПК вийшов за межі судового розгляду і визнав ОСОБА_6 винною в тому, що вона поставила потерпілу в небезпечний для життя стан, а також при призначенні покарання безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставину вчинення злочину щодо малолітнього. Крім того, захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, вважав, що винуватість його підзахисної у вчиненні злочину, передбачено

ч. 3 ст.135 КК, не доведено.
У результаті розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 апеляційний суд всіх зазначених в апеляційних скаргах доводів не навів, їх ретельно не перевірив і не проаналізував, переконливих відповідей на них не дав, детальних мотивів прийнятого рішення не навів, не спростував посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, оскільки її постановлено

з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексувказане судове рішення підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд

у суді апеляційної інстанції, в ході якого слід усунути вказані недоліки, повно та всебічно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах сторін кримінального провадження, зважити на правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та перевірити наявність всіх елементів складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК і прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3