АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1597/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2016р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7
- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
- потерпілої, представника цвілих позивачів ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, з середньою технічною освітою, розлучений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 09.04.1998 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140, ч.2 ст.141 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
-02.06.2010 року Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
-31.03.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 15.03.2014 року по закінченню відбування строку покарання;
-15.12.2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст..75 КК України з іспитовим строком 1 рік,
засуджена до покарання за ч.1 ст.115 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання та не відбутої частини покарання, призначеного 15.12.2014 року за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова, Дригайлу остаточно призначено покарання у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування призначеного покарання рахується ОСОБА_10 з 19.09.2015 року.
Зараховано Дригайлу у строк покарання час попереднього ув`язнення обвинуваченого з моменту затримання - 19.09.2015 року по день набрання вироком чинності виходячи із співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення дорівнює два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області, залишено до вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Питання про речові докази та судові витати вирішені.
Згідно вироку, 19.09.2015 року ОСОБА_10 приблизно о 30-й хвилині на першу ночі, в проході між коридором та кухнею в квартирі АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків в ході сварки з ОСОБА_13 , діючи під впливом раптово виниклого умислу, направленого на протиправне позбавлення життя потерпілого, наніс ОСОБА_13 один удар кухонним ножем у спину, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини (спини) з ушкодженням лівої легені з послідуючою масивною крововтратою.
Від отриманого поранення ОСОБА_13 помер на місці.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити шляхом пом`якшення розміру призначеного покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує, що при винесенні вироку суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що в нього був відсутній умисел на чинення даного злочину.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати вчинене кримінальне правопорушення з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги адвокат вказує, що обвинувачений самого факту нанесення тілесного ушкодження потерпілому не заперечує, та вважає, що бажав лише нанесення йому тілесних ушкоджень, а не вбивати його.
Як вказує адвокат, суд першої інстанції в своїх мотивах не акцентував увагу на кількості, характеру, локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Захисник зазначає, що ОСОБА_10 наніс один удар, після нанесення удару припинив злочинні дії з причин, які залежали від його волі, тобто, на думку адвоката, мають місце добровільні причини відмови, оскільки ніхто йому не заважав зробити ще декілька ударів.
Що стосується поведінки обвинуваченого і потерпілого, що передували події та їх стосунки, адвокат вказує, вони були вкрай негативними, потерпілий зловживав спиртними напоями, не мав дружини та дітей, був конфліктний, неодноразово навідувався до цивільної дружини обвинуваченого в нетверезому стані.
Останній раз потерпілий прийшов ввечері, коли його ніхто не чекав, не хотів добровільно покидати житло, противився виходити, коли його виштовхували з квартири, став чинити опір і не покидав квартиру, що спровокувало конфліктну ситуацію.
Також в апеляційній скарзі адвокат вказує, що допит, одночасний допит, слідчий експеримент було проведено на наступний день після вчинення злочину, та підозрюваний знаходився в стані абстинентного синдрому внаслідок вживання алкогольних напоїв.
Суд посилався на протокол слідчого експерименту, датований в день вбивства 19.09.2015 року, в той же час суд пише у вироку, що обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння, отже, на думку адвоката, можливо зробити висновок, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння, стресовому стані, що заважало йому чітко та правильно сприймати все, що навколо відбувалось, тому на його думку, цей доказ є недопустимим.
Захисник також зазначає, що вищевказане підтверджується і протоколом одночасного допиту, відповідно до якого ОСОБА_10 заявив, що до вчинення злочину він на протязі 5 днів вживав алкогольні напої, кожен день по 1 пляшці горілки.
Тому, захисник вважає, що дані, які були здобуті в ході цих слідчих дій, а саме, протоколи допитів, слідчого експерименту є недопустимими доказами, також недопустимими треба визнати і висновки експертизи трупа, оскільки вони ґрунтувались на недопустимих доказах.
Крім того, адвокат вказує, що не було повідомлено захисника про призначення експертизи, та не було запропоновано поставити свої запитання, що на його думку, порушує принцип рівності сторін та ст.111 КПК України.
Захисник вважає, що з показань обвинуваченого не вбачається прямого умислу на скоєння вбивства потерпілого, тому що він у своїх показання не говорить про це, ним було нанесено лише один удар ножем, та самостійно припинено злочинній дії, хоча потерпілий був живий, та намагався чинити опір ОСОБА_10 , ніщо не заважало йому нанести ще декілька ударів для того щоб вбити потерпілого.
Також, як вказує адвокат у своїй апеляції, обвинувачений не намагався перевірити, чи дійсно помер потерпілий від його ударів, а сказав своїй співмешканці, щоб вона викликали швидку допомогу.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, думку обвинуваченого та захисника, які просили їх задовольнити, думку потерпілої, представника цивільних позивачів, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судові рішення згідно із ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Дане рішення суду першої інстанції колегія суддів переглядає відповідно до ст.404 КПК України, тобто, в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у скоєнні ним умисного вбивства ОСОБА_14 підтверджується сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню в ході судового слідства, перевірених у судомову засіданні в установленому кримінальним процесуальнім законом порядку, та яким суд дав належну правову оцінку.
Так, сам обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні вказав, що 19.09.2015 року в квартирі АДРЕСА_3 між ним та ОСОБА_14 трапилася на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків сварка.
При цьому вони оба двоє були у стані алкогольного сп`яніння.
Потім у коридорі квартири почалася між ними штовханина, і ОСОБА_14 повалив його на підлогу, а після цього він обвинувачений, пішов до кухні, взяв кухонного ножа з метою захисту.
Коли ж ОСОБА_14 підійшов до нього і, побачивши в його руках ніж, повернувся до нього спиною, він наніс йому удар ножем в ліву частину спини, і зробив це з метою захисту, а не вбивства.
Крім того, факт нанесення ОСОБА_14 обвинуваченим ножем в спину у стані сп`яніння та в період сварки підтвердила свідок ОСОБА_15 , явка вказала, що ОСОБА_10 прийшов на кухню квартири з коридору, де сварився з ОСОБА_14 , а потім, коли ОСОБА_14 повернувся до нього спиною, вдарив ножем йому у ліву частину спини.
Обгрунтовано суд першої інстанції послався на висновки судово-медичної експертизи, яка вказала, що смерть ОСОБА_14 наступила від нанесеного йому удару в спину ножем з довжиною клинка в 17,6 см., з пошкодженням лівої легені, з послідуючою масивною кровотечею.
Необгрунтованими колегія суддів вважає доводи апелянтів у тій частині, де вони посилаються на те, що ОСОБА_10 в момент сварки з ОСОБА_14 захищався.
Але ці їхні доводи колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки противоправні дії ОСОБА_14 , на які посилаються апелянти, закінчилися в коридорі квартирі, де вони знаходилися в момент сварки, і потреби захищатися з ножем від нині померлого ОСОБА_14 у обвинуваченого не було.
Крім того, обвинуваченим був нанесений удар ножем в спину ОСОБА_14 , що виключає в такій ситуації захист.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що ОСОБА_10 скоїв умисне вбивство людини, оскільки ним був застосований ніж великого розміру, нанесено удар в спину в область лівої легені, і він допускав можливість настання смерті потерпілого, оскільки після такого удару ножем в спину не прийняв заходів до спасіння потерпілого.
Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.
З таким висновку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки такі висновки є законними та обґрунтованими.
Обгрунтовано суд першої інстанції визнав і те, що в діях ОСОБА_10 відсутні ознаки необхідної оборони, оскільки право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, і які в даному конкретному випадку відсутні.
Необгрунтованими визнає колегія суддів також доводи адвоката та обвинуваченого в тій частині, де вони посилаються на те, що докази і свідчення, які отримані на досудовому слідстві від ОСОБА_10 , не можуть бути допустимими, оскільки всі свідчення обвинуваченим були надані ним після тривалого вживання алкоголю.
Однак ці доводи сторони захисту та обвинуваченого спростовуються висновками судово псіхиатричної експертизі від 05.10.2015 року відносно ОСОБА_10 , і на яку посилається суд першої інстанції, і в якій вказано, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину знаходився в стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, і міг розуміти значення своїх дій, та керувати ними.
Суттєвих порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б були безумовними підставами для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.
Юридична кваліфікація дій ОСОБА_10 відповідає тому, що ним було скоєно, і є правильною.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначено у відповідності із ст.65 КК України в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, ближче до нижньої межі, з урахуванням вимог Загальної частини КК України,з урахуванням ступені тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,409,418,419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.02.2016 року без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у відбутий строк його строк попереднього ув`язнення з 16.02.2016 р. по 27.09.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Головуючий суддя
Судді -