Справа № 372/590/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1058/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 26.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0001303 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 червня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, працюючого директором ТОВ «Юрпол», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 04 листопада 2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , з яким у нього напередодні виник конфлікт, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання особливо небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, реалізуючи свій злочинний намір, лівою рукою взяв зі столу кухонний ніж та діючи умисно на ґрунті особистих неприязнених стосунків наніс ним один удар в грудну клітку справа ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення, яке згідно висновку експерта № 176 від 20 листопада 2015 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Обухівського районного суду від 16 червня 2016 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі; в іншій частині вирок суду залишити без змін. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не враховано належним чином особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що обвинувачений мав умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Враховані лише обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України та відсутність обставин, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, у зв`язку з чим останнього необґрунтовано звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Тому, на думку апелянта, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, призвело до призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції оцінив умисел ОСОБА_7 при вчинені інкримінованих діянь як такий, що був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , тому, у даному випадку, відповідальність настає за фактично заподіяні тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, на думку прокурора, суд першої інстанції не мав підстав для застосування ст. 75 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого, який проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував та просив залишити в силі вирок районного суду; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Оскільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання визначено у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`кшують чи обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та його відношення до скоєного, обставини, які пом`якшують покарання, а саме добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди; обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, встановлено не було. Крім того, суд врахував, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки.

Також колегія суддів приймає до уваги позитивну характеристику з місця проживання, надану обвинуваченим в судовому засіданні.

У зв`язку з викладеним, аргументи прокурора стосовно неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченого, є необґрунтованими.

Що стосується вказівки на те, що судом першої інстанції не було враховано спрямованості умислу ОСОБА_7 , то слід відмітини, що в оскаржуваному вироку повною мірою проаналізовано та дано належну оцінку суб`єктивній стороні кримінального діяння.

Слід звернути увагу, що з врахуванням вказаного вище, обвинувачений поніс відповідальність за тими наслідками, які настали, а саме за спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Таким чином, оцінивши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обвинуваченому вірно призначено покарання, достатнє та необхідне для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у подальшому.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4