АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2697/16-к Номер провадження 11-кп/786/705/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2016 року ,-

у с т а н о в и л а :
Цією ухвалою задоволено подання начальника Кременчуцької виправної колонії УДПтС України в Полтавській області №69 начальника арештного дому підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 про застосування покарання за наявності кількох вироків; відповідно до вимог ст. 71 КК України до покарання призначеного за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2015 року, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири ) роки.
Задовольняючи вказане подання місцевий суд виходив з того, що під час постановлення вироку Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2015 року, яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, не було враховано вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та який набрав законної сили 02 лютого 2016 року. Тому за наявності вказаних вироків за правилами статті 71 КК України ОСОБА_7 було визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржену ухвалу скасувати та призначити менш суворе покарання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , засудженого в режимі відео-конференції , який просив задовольнити апеляцію з наведених у ній підстав, прокурора, який вважав апеляційну скаргу засудженого безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення, обговоривши доводи апеляції , колегія суддів апеляційного суду вважає , що вона не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів подання, вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2015 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі . Вказаний вирок набрав законної сили 02 лютого 2016 року та надійшов до Кременчуцької виправної колонії УДПтС України в Полтавській області № 69, де вже відбував покарання ОСОБА_7 , 22 лютого 2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст.71 КК України (п.25 ППВСУ від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Тому враховуючи , що під час постановлення вироку 16 листопада 2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області відносно ОСОБА_7 не було враховано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року із зазначених вище підстав, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність застосування покарання до ОСОБА_7 за наявності двох вищевказаних вироків за правилами статті ст. 71 КК України.

При цьому покарання, призначене ОСОБА_7 за сукупністю вироків колегія суддів вважає таким , що відповідає загальним засадам призначення покарання , є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання несправедливим внаслідок його суворості , з огляду на особу засудженого , схильність до протиправної діяльності , тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, доводи апеляції засудженого ОСОБА_7 є необґрунтованими, і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують.

Виходячи з зазначеного апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 про скасування оскарженої ухвали та призначення менш суворого покарання за сукупністю вироків задоволенню не підлягає, порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть зміну чи скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2016 року відносно нього без змін.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4