АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/474/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1647/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.389 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.04.2016 року у відношенні ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.04.2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозова Харківської області, громадянин України, із середньою освітою, одружений, не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 25.11.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2015 року у виді 200 годин громадських робіт, що відповідає 25 дням обмеження волі згідно п.4 ч.1 ст.72 КК України, і остаточно призначено покарання у виді 1 року 25 днів обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не скоїть новий злочин та виконає покладені на нього судом обов`язки відповідно до ст.76 КК України.
Вироком встановлено, що згідно вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2015 року, який набрав законної сили 26.12.2015 року, ОСОБА_7 був засуджений до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт. 06.01.2016 року ОСОБА_7 був ознайомлений працівниками Лозівського МРВ КВІ УДПтС України в Харківській області з умовами та порядком відбування покарання і направлений для відбування покарання у вигляді громадських робіт до Лозівської міської лікарні Харківської області. Згідно наказу виконуючого обов`язки головного лікаря Лозівської міської лікарні ОСОБА_9 № 61-а від 11.01.2016 року ОСОБА_7 прийняли для відпрацювання безоплатних громадських робіт, після чого його ознайомили з графіком виходу на роботу. Згідно вказаного графіку виходу на роботу за січень 2016 року ОСОБА_7 зобов`язаний відпрацювати громадські роботи з 11.01.2016 року по 31.01.2016 року. Однак в період з 11.01.2016 року по 31.01.2016 року включно ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку виконання вироків судів і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання, без поважних причин не з`явився для відбуття безоплатних громадських робіт до Лозівської міської лікарні Харківської області.
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, заступник прокурора Харківської області подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.04.2016 року скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.389 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 25 днів обмеження волі.
Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтував тим, що при ухваленні вироку Лозівським міськрайонним судом Харківської області, в порушення вимог ст.65 та ст. 75 КК України, засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням, у тому числі від невідбутої частини покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком, що належало відбувати реально.
Таким чином, суд при постановленні вироку відносно ОСОБА_7 застосував норму кримінального закону, яка не підлягає застосуванню, тобто постановив вирок з неправильним застосовуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; з`ясувавши думку обвинуваченого, який не заперечував проти її задоволення ; колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного.
Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи , які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Сам ОСОБА_7 фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції не заперечує .
Разом з цим апеляційним судом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції не врахував , що обвинувачений 25.11.2015 року був засуджений Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годи громадських робіт , яке підлягало реальному виконанню.
Відповідно до п.25. постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.
При застосуванні правил ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п.26 зазначеної постанови, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, в тому числі, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.
Згідно з п.9 цієї ж постанови рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Проте, при винесенні вироку Лозівським міськрайонним судом Харківської області, в порушення вимог ст.65 КК України та ст. 75 КК України, засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням, у тому числі від невідбутої частини покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком, що належало відбувати реально. Застосувавши до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України за сукупністю вироків , суд першої інстанції своїм вироком фактично звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного попереднім вироком суду, який набрав чинності, що є недопустимим.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку суду першої інстанції .
Згідно ч.1 ст.420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу залежності від опіатів, одружений , офіційно не працює, за місцем мешкання характеризується формально.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття .
Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд визнає рецидив злочинів .
Призначаючи покарання , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину , наведені вище дані про особу ОСОБА_7 , обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання , і вважає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк , передбачений санкцією ч.2 ст. 389 КК України .
Враховуючи , що ОСОБА_7 вчинив новий злочин до повного відбуття покарання призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року покарання йому необхідно призначити з застосуванням ст.71 КК України і, на підставі ч.1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання громадські роботи перевести в більш суворий обмеження волі, виходячи з співвідношення , що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити .
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71, ч.1 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання , призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року, що відповідає 25 дня обмеження волі, і остаточно визначитиОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків 1 рік 25 днів обмеження волі.
В іншій частині вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -