АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти, в сумі 406000, 00 (чотириста шість тисяч) грн. що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 в частині видаткових коштів, з можливістю зарахування на зазначений рахунок грошових коштів що надходять.
Згідно ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що грошові кошти розміщенні на банківському рахунку могли бути набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а тому наявні достатні підстави для арешту майна, згідно вимог ст. 170 КПК України
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді. Апелянт посилається на відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, мотивуючи це тим, що слідчий суддя не дослідив всі обставини справи та докази, яким обґрунтоване клопотання слідчого та в супереч ст.132 КПК України застосував захід забезпечення кримінального провадження арешт майна, за відсутності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України і апелянт не є стороною у кримінальному провадженні.
Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, оскільки присутнім під час розгляду клопотання у суді першої інстанції він не був.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судової справи по розгляду клопотання слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого відбувся без виклику особи в судове засідання, а копія ухвалі слідчого судді не направлялася останньому, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на грошові кошти розміщені на банківському рахункуперевірялись судом першої інстанції, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, Оболонським управлінням поліції ГУ національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002702 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2016 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що в період часу з грудня 2015 по лютий 2016 директор ТОВ «Ай Ті Фінанс» ОСОБА_7 здійснив привласнення грошових коштів підприємства на загальну суму 406 000 грн.
Також в ході досудового розслідування встановлено, що дії ОСОБА_7 полягали перерахуванні коштів з поточного рахунку, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на корпоративний рахунок ТОВ «Ай Ті Фінанс» № НОМЕР_3 і вже з останнього кошти списувались на його власний рахунок № НОМЕР_3 відкритий в ПАТ КБ «Приват банк». Зокрема, маючи доступ до системи «Клієнт банк» ОСОБА_7 переводив кошти з поточного рахунку товариства на власний картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 . Таким чином загальна сума коштів, яка була отримана ОСОБА_7 складала 406,000 грн.
13 квітня 2016 р. слідчий СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 ,звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, посилаючись на те, що з метою всебічного, повного та неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, припинення злочинної діяльності, збереження речового доказу в заявленому вище розмірі грошових коштів та просив задовольнити його.

13 квітня 2016 р. ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва клопотання слідчого про накладення арешту на майно було задоволено та накладено арешт на грошові кошти, в сумі 406000, 00 (чотириста шість тисяч) грн. що містяться на картковому рахунку ОСОБА_7 , який відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299), № НОМЕР_1 , з можливістю зарахування на зазначений рахунок грошових коштів що надходять.

Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість висновків органу досудового розслідування з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення та врахувавши положення ст.ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для арешту майна.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти в сумі 406000, 00 (чотириста шість тисяч) грн., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 з тих підстав, що вони можуть відповідати критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можуть бути отримані кримінально протиправним шляхом.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно яке може мати ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням вищенаведеного слідчий суддя, всупереч ствердженням представника власника майна, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 170, ч. ч. 4, 5 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року,.
Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти, в сумі 406000, 00 (чотириста шість тисяч) грн. що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 в частині видаткових коштів, з можливістю зарахування на зазначений рахунок грошових коштів що надходять - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1619/2016 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1