Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/199/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 191 (84, 86-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.03.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження № 0001013 за апеляціями прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.12.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Жданов Донецької області, зареєстровану та проживаючу у АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, освіта середня технічна, одружену, на утриманні має неповнолітню дитину, працюючу майстром зміни Ульяновського хлібозаводу, раніше не судиму,

- визнано винною та засуджено за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 680 (шістсот вісімдесят) гривень без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з господарсько-розпорядчими функціями.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь держави в особі НДКЦ при УМВС України в Кіровоградській області, судові витрати по справі 1967 грн. 68 копійок за проведення судово-почеркознавчої експертизи від 18.07.2014 року.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , 2800 грн. матеріальних збитків та 3000 грн. моральної шкоди.
Доля речових доказів по справі вирішена.
Вироком районного суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за привласнення, заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , перебуваючи із 26.05.2010 року на посаді листоноші 1 класу Кіровоградської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», цеху обслуговування споживачів № 6, згідно посадової інструкції п.2.2.Доставляє адресатам поштові відправлення, пенсію та грошову допомогу, поштові перекази згідно з Положенням про поштовий переказ та інших нормативних документів у встановлені нормативні строки, п.4.4. Несе відповідальність за втрату чи затримку всіх видів поштових і телеграфних відправлень, не виплату грошових поштових переказів, пенсій та грошової допомоги, нестачу або пошкодження вкладення поштових відправлень, відповідно до вимог нормативних документів, порушила вказані вимоги нормативних актів та скоїла привласнення чужого майна за наступних обставин.
10.11.2010 р. листоноша Ульяновського поштового відділення ОСОБА_7 отримала від начальника відділення поштового зв`язку ОСОБА_10 грошовий переказ №9/122 для ОСОБА_9 на суму 1500 грн. та гроші у вказаній сумі, які вона мала доставити за місцем проживання останньої, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та вручити їй грошові кошти у сумі 1500 грн після заповнення бланку поштового переказу форми 122.
В подальшому, 10.11.2010 року, точний час не встановлено, ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправність своїх дій, із корисливих мотивів, привласнила ввірене їй майно, яке перебувало в її законному віданні, а саме грошові кошти в сумі 1500 грн. по грошовому переказу №9/121 на ім`я ОСОБА_9 , при цьому заповнивши особисто бланк форми 122 поштового переказу та використала їх на власні потреби, чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №182 від 18.07.2014 року вказано, що підпис розташований у графі «ПЕРЕКАЗ ОДЕРЖАВ» поштового переказу Ф. 122 на 1500 грн. оо. коп. від 10.11.2010 року виконаний не ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 із наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_9 та підпис у графі «ПЕРЕКАЗ ВИПЛАТИВ» поштового переказу Ф.122 на 1500 грн. 00.коп. від 10.11.2010 року, виконаний ОСОБА_7 .

У апеляціях:

- прокурор просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 191 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном 2 роки. В іншій частині вирок залишити без зміни.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, через м`якість і не може слугувати запорукою виправлення ОСОБА_7 ;
- потерпіла ОСОБА_9 просить вирок районного суду змінити в частині цивільного позову, а саме: стягнути з ОСОБА_7 на її користь більше ніж 2800 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди.
Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_7 ганьбила її ім`я, надаючи неправдиві пояснення правоохоронним органам. Зумовлювала затягування розгляду заяви, тим самим збільшувалась тривалість її переживань. З часу, коли вона дізналась про порушення її права споживача послуг та просто громадянина, а це був початок 2011 року, по сьогоднішній день вона втратила спокій, порушився її звичний спосіб життя, вона намагається докласти немало зусиль, щоб не втратити свій авторитет серед знайомих. Вона вимушена звертатись до правоохоронних органів та надавати пояснення, докладати значних зусиль для встановлення істини. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 , позбавляючи її з дитиною коштів за електронними переказами (аліментів) діяла з виключним цинізмом;
- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати з призначенням нового судового розгляду справи.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають, викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального правопорушення, а також неповнотою судового розгляду, в зв`язку з недоліками та грубими порушеннями на етапі відбору вільних та експериментальних зразків, всупереч «Науково-методичним рекомендаціям».

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив скасувати вирок в частині призначеного покарання через м`якість, потерпілу ОСОБА_9 , котра просила збільшити суми стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд справи, перевіривши матеріали справи, зваживши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції змінити, виходячи з таких підстав.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, підтверджується зібраними по справі, перевіреними у судовому засіданні належними та допустимими доказами, які вірно оцінені судом.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 суду показала, що вини у привласненні, заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовим становищем вона не визнає, та пояснила, що працювала на пошті з травня 2010 року. За час її обслуговування потерпілій надійшов один єдиний переказ. Гроші на переказ вона отримала у оператора і в той же день виплатила ОСОБА_9 . На другий день на пошті вона отримала чек і занесла ОСОБА_9 . Через кілька місяців ОСОБА_9 прийшла з заявою, що коштів вона не отримувала, що переказ їй не приносили.. Вона на пошті працювала 4 роки претензій по роботі ніколи не було. У неї в обслуговуванні було триста пенсіонерів, нарікань від них не надходило. Вважає, що обвинувачення надумане. Цивільний позов вона не визнає. Просить її виправдати, злочин вона не вчиняла.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що вона отримувала аліменти від ОСОБА_12 з 1994 року, виплачувались вони досить нерегулярно. Коли вияснила, що у нього велика заборгованість, звернулась в відділ ДВС, їй пояснили, що є чеки на проплату аліментів і виявила, що були перекази на 500, 900 та 1500 грн..Коли вона звернулась на пошту, їй показали переказ на 950 грн., потім він десь дівся. Вона зверталась у всі інстанції, просила звернути увагу на зникнення коштів, та на те, що працівники один одного покривали. Даний переказ вона не отримувала, бланк не заповнювала.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_13 суду по показала, що ОСОБА_7 працювала з 2009-2011 року, в її сторону не було ніяких претензій. Вона розносила пошту, перекази. Свої службові обов`язки виконувала добре. До них у поштове відділення приходить електронний варіант ф.126, який видається на касу, він може доставлятись на адресу отримувача переказу. Оператор видає доставку, додається ф.155, листоноша несе переказ додому, адресат заповнює бланк його одержує, де підписується про отримання і листоноша відносить його на пошту. У відділенні пошти є картотека, куди вкладаються перекази ф.55. На другий день листоноша звітує, чи виплатила кошти. В картотеці зберігається ф.126, ф.22. Це повідомлення, яке опускається в поштову скриньку про те, щоб повідомити одержувача про надходження переказу. Клієнт має власноручно заповнити бланк, розписатись про отримання, а листоноша має поставити підпис під виплатою. Клієнт має зазначити дату отримання суми.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона працює оператором поштового зв`язку, їй як оператору надходить переказ і вона його відправляє. У бланк вона заносить дані паспорта клієнта , число, коли виплачено і відправляє в м. Кіровоград. Вона діє як контролер. Переказ давався в доставку і виплачувався. Клієнта повідомляють про переказ, листоноша для доставки бере ф.55 (розносна), розписується в ф.55 про отримання переказу. Отримувач заповнює форму 122, ставить підпис. Розписатись в бланку ф.22 має клієнт. Ф.22 іде разом з ф.122 , вона являє собою неоплатний документ. На даний час ф.22 не використовується.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона працювала листоношею разом з Дворецькою. Вона працювала з 2006 по 2012 рік і обслуговувала територію, де проживає ОСОБА_9 . Доставляла їй перекази . Також на пошті видають перекази і гроші на переказ, про що вони розписуються в журналі. Особа, яка отримала гроші підписується про отримання , цей бланк листоноша повертає на пошту. Іноді вони допомагали людям, тобто самі заповнювали бланк, але розписатись має тільки клієнт. Коли сталась подія з Гайдою, вона обслуговувала іншу територію.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона працює оператором Ульяновського поштового відділення, в її обов`язки входить приймання та виплати переказів. На пошті працює з 2013 року. Процедура наступна: вона, дає бланк ф.115, клієнт заповнює свої дані, кошти вона проводить через касу. Переказ дає контролеру на контроль. Тобто, заповнений бланк ф.122 вона вносить в комп`ютер, коли приходить клієнт вона дає йому цей бланк, а він заповнює. Квитанцію отримувачу дати одразу листоноша можливості не має.
Крім показань обвинуваченої, яка визнає, що підписала ф.№22, заповнила бланк ф.№126, але не підписувала графу про одержання грошей потерпілою, потерпілої та свідків вина у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується також:
-витягом з ЄРДР №0001013, а-с.1. т.1;
-заявою ОСОБА_9 , про існування зловживань з боку працівників Ульяновського відділення УДППЗ «Укрпошта», а-с.2 т.1;
-наказом №150 від 29.12.2007 року «Про внесення змін до наказу УДППЗ Укрпошта» від 29.12.2002 року на підтвердження строків зберігання поштових бланків, а-с.13 т.1;
-договором про повну матеріальну відповідальність між Кіровоградською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» і директором ОСОБА_17 , а-с.16 т.1;
-посадовою інструкцією ОСОБА_7 , згідно якої вона несе відповідальність за невиплату грошових поштових переказів, а-с.67 т.1;
-витягом з наказу від 26.05.2010 року №1548/к «Про продовження роботи працівників в цеху обслуговування споживачів ОСОБА_7 » , а-с.71 т.1;
-копією виконавчого листа по справі №2/1122 про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_12 за позовом ОСОБА_9 а-с.79 т.1;
-наказом №305/к «Про припинення трудового договору від 25.01.2012 року з ОСОБА_7 » , а-с.150 т.1;
-постановою про призначення судової почеркознавчої експертизи, а-с.19 т.2;
-висновком експерта №182 від 18.07.2014 року, згідно якого підписи в графах «Переказ одержав» «Переказ виплатив» поштового переказу ф.№122 на 1500 грн. виконаний не ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 , а-с.29-35 т.2,
-повідомленням про отримання висновку судової почеркознавчої експертизи потерпілою та обвинуваченою, а-с.42-43 т.2.
Виходячи із наведених доказів, місцевий суд обґрунтовано дійшов до висновку, що вина ОСОБА_7 доведена, її дії суд вірно кваліфікував за ч.1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовим становищем.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні ОСОБА_7 виду та розміру покарання суд врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, дані про особу обвинуваченої.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.
По місцю проживання обвинувачена ОСОБА_7 характеризується позитивно, стан її здоров`я задовільний, на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а/с-219 т.2, раніше не судима, а/с-216-218 т.2.
Враховуючи дані про особу обвинуваченої суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання її можливе без ізоляції від суспільства.
Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_9 суд визнав за необхідне задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_7 розмір матеріальних збитків 2800 грн. Цю суму суд обґрунтовано визнав достатньою з урахуванням часу вчинення кримінального правопорушення. На підтвердження моральних збитків потерпіла ОСОБА_9 документального підтвердження не надала, але суд обґрунтовано дійшов до висновку, що моральна шкода завдана діями обвинуваченої, та її обсяг судом обгрунтовано визначено саме у тому розмірі, який встановлено вироком.
Виходячи із викладеного, доводи прокурора про те, що постановлений вирок суду є занадто м`яким та підлягає скасуванню внаслідок м`якості спростовується матеріалами справи, тяжкістю вчиненого, судова колегія враховує, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, а тому підстав для призначення покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення злочину середньої тяжкості не вбачається.

Доводи потерпілої про те, що вона зверталась до правоохоронних органів та залишилась без коштів, що ускладнило її життєву ситуацію, котрі їй були перераховані, а тому просить збільшити розмір шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки при стягненні моральної шкоди 3000 грн. судом враховані як фактичні обставини так і матеріальний стан обвинуваченої, як матеріальна так і моральна шкода стягнена в співвідносному розмірі.

Безпідставними є також доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду, викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального правопорушення, а також неповнотою судового розгляду, в зв`язку з недоліками та грубими порушеннями на етапі відбору вільних та експериментальних зразків, всупереч «Науково-методичним рекомендаціям», оскільки підпис на бланку був поставлений саме ОСОБА_7 , що підтверджено висновком експертизи №182 від 18.07.2014 року, згідно якого підписи в графах «Переказ одержав» «Переказ виплатив» поштового переказу ф.№122 на 1500 грн. виконаний не ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 .
На думку колегії суддів, вирок суду є законним та обґрунтованим. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

У той же час, оскільки із часу вчинення кримінального правопорушення пройшло більш ніж 5 років, на підставі ст. 49 ч.1 п.3, ст. 74 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки вчинений злочин є середньої тяжкості та вчинений більше п`яти років назад. ОСОБА_7 не перебувала у розшуку по даній справі, проти застосування ст. 49 КК України заперечує, у той же час має бути звільнена від покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 419, 422 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляції прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 9 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст.191 КК України на підставі ст. 404 КПК України змінити.

Вважати засудженою ОСОБА_7 за ч.1 ст.191 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. без позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням господарсько-розпорядчих функцій. На підставі ст.ст.49,74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінчення строків давності.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20

(підпис)

Згідно з оригіналом:

СУДДЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ ОСОБА_21