Провадження № 1-кс/344/4360/16
У Х В А Л А
27 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, -

ВСТАНОВИВ:
в скарзі вказано, що скаржник подав слідчому клопотання про проведення слідчих дій та про перекваліфікацію дій особи, на яку вказано, що вона вчинила злочин. Слідчий не вирішив клопотання, а тому скаржник просив суд зобов`язати його ухвалити умотивовану постанову щодо вирішення клопотання по суті.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені.

Слідчий не звився в судове засідання, не повідомив про причини неявки та не надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання та, докази поважності причин неявки.

Судом встановлено наступні обставини.

13/10/2016 р. скаржник подав слідчому клопотання про перекваліфікацію дій особи, на яку вказано, що вона вчинила злочин з ч. 1 ст. 146 КК України на ч. 2 ст.147 КК України.

13/10/2016 р. скаржник подав слідчому клопотання про огляд місця події-житлового приміщення малолітнього ОСОБА_4 , оскільки він не проводився.

21/10/2016 р. слідчий повідомив скаржника про те, що слідчим раніше вже розглянуто клопотання скаржника та ухвалено умотивовану постанову, якою було відмовлено у задоволення клопотання, яка не скасована слідчими суддями, а тому клопотання долучено до матеріалів кримінального провадження, але залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Таким чином кваліфікація дій не є способом отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

КПК України не містить положень щодо здійснення слідчим кваліфікації злочинів за бажанням інших сторін провадження, надання слідчим роз`яснень стосовно здійсненої ним кваліфікації дій, надання перед будь-ким пояснень щодо прийняття кваліфікації чи відмови у кваліфікації злочинів, бажаної сторонами.

Так відповідно до ст. 291 КПК України кваліфікація злочину та формулювання обвинувачення зазначається органом досудового слідства в обвинувальному акті, який вноситься на розгляд суду.

Отже право на кваліфікацію дій в кримінальному провадженні є дискреційним правом сторони обвинувачення.

В КПК України не передбачено обов`язку слідчого ухвалювати постанови щодо пояснень і міркування сторін.

В ст. 56 КПК України відсутнє право потерпілого на зобов`язання слідчого здійснити кваліфікацію чи перекваліфікацію дій особи, на яку вказує потерпілий за бажаною потерпілим кваліфікацією.

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором.

Відповідно до ст. 3 КПК України державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Так само слідчий суддя не наділений компетенцією щодо встановлення складу злочину в діях осіб, на яких вказує заявник, оскільки такі повноваження надаються суду, що розглядає кримінальне обвинувачення у встановленому законом порядку, не здійснює перевірку кваліфікації дій осіб, не вирішує питання про перекваліфікацію дій осіб, усі зазначені дії належать до компетенції суду, який розглядає кримінальне обвинувачення по суті.

В даному судовому засіданні оцінюванню підлягає чи діяв орган досудового слідства свавільно. Кваліфікація дій є дискреційним повноваженням слідчого, процесуальний закон не зобов`язує його пояснювати будь-кому здійснення слідчим своїх повноважень. Отже іншим учасникам кримінального провадження не гарантовано право отримувати від слідчого пояснення щодо реалізації повноважень.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже міркування щодо кваліфікації дій осіб подаються суду, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Відоповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Аналогічне звернення скаржника із оскарженням дій слідчого щодо відмови у перекваліфікації дій зазначеної скаржником особи із зазначеною кваліфікацією вже мало місце до даного суду в даному кримінальному провадженні.

В ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

До завершення судового розгляду обвинувального акту, складеного слідчим і затвердженого прокурором вплив на них з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення в будь-якій формі заборонений, оскільки розпочате кримінальне провадження не завершено.

Відповідно до п. 2 ст. 223 КПК України підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Таким чином незважаючи на можливість подання слідчому клопотання компетенція щодо ухвалення рішення про проведення слідчої дії належить саме слідчому.

Відповідно до ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 16-1 КПК України розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Так само в справі Європейського суду з прав людини «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I вказано, що саме національні суди володіють компетенцією тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Отже за обставин вже здійсненого розгляду клопотання скаржника в даному кримінальному провадженні та наступного розгляду судом скарги на дії, бездіяльність і рішення слідчого скаржнику не гарантовано право на повторний розгляд цього звернення.

Так само відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

У справі Європейського суду з прав людини Preda and Dardari v. Italy вказано, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Крім цього відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію. Тому процесуальним законом не гарантується право скаржника на визнання дій прокурора чи слідчого незаконними.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цій ухвалі, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст.ст. 307, 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1