АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/695/16 Справа № 699/18/16-к Категорія: ч.3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого:

1. 09.04.1997 Смілянським міським судом за ч.3 ст.81,ст.17, ч.2 ст.81, ч.3 ст.140, ч.2 ст.206, ч.2 ст.140, ст. 42 КК України 1960 року до 4 років позбавлення волі;

2. 10.03.2000 цим же судом за ч.1 ст. 229-6, 46-1 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки та до штрафу у розмірі 340 грн.;

3. 21.11.2000 цим же судом за ч.2 ст.140, 17, ч.2 ст.140, 42, 43 КК України 1960 року з частковим приєднанням покарання по вироку суду від 10.03.2000 до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

4. 13.07.2004 Смілянським міськрайсудом зач.2 ст.15,ч.З ст.185, ч.2 ст.185, 70 до 3 років позбавлення волі. Звільненого 23.06.2007 по відбуттю покарання;

5. 26.12.2008 цим же судом за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 509, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільненого 25.06.2011 умовно - достроково на 1 рік 2 місяці 16 днів;

6. 22.12.2011 цим же судом за ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

7. 02.07.2015 цим же судом за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

8. 25.09.2015 цим же судом за ч. 2 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ст.395, ч.1 ст.263,ч.1,4 ст.70, ст.71 КК України до 8 років позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ст.185 ч.3 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до даного покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Смілянського міськрайсуду від 25 вересня 2015 року і остаточно до відбуття призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць (вісім років 1 місяць).

На підставі ст. 72 КК України зарахувано ОСОБА_8 у строк відбутого покарання термін тримання під вартою з 08 червня 2015 року до дня вступу вироку в законну силу включно. Строк покарання рахується з 10 травня 2016 року.

Запобіжний захід - тримання під вартою залишений до вступу вироку в законну силу.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним за те, що він 07 червня 2015 року, близько 23 години 01 хвилини, умисно, з корисливих мотивів з урахуванням попередньої судимості, з метою таємної крадіжки чужого майна, що належало потерпілій ОСОБА_10 , таємно проник до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_2 , шляхом пошкодження та відтиснення руками рухомої частини пластикового вікна балкону вказаної квартири, після чого, проник у дану квартиру та викрав майно потерпілої: наручний жіночий годинник марки ANNE KLEIN, залишковою вартістю 2249 грн. та наручний жіночий годинник марки NEW DAY, залишковою вартістю 249 грн., всього на загальну суму 2498 грн., але не довів свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, бо на вимогу співробітників охоронної служби вийти з квартири зразу ж був затриманий.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, пом`якшити йому покарання, застосувавши ст.69 КК України. При цьому зазначає, що він позитивно характеризується, за час перебування в СІЗО має три подяки від начальника слідчого ізолятору за сумлінну поведінку за місцем проживання позитивно характеризується, має дружину та неповнолітню дитину, допомогав слідству у розкритті злочину. Також просить взяти до уваги, що потерпіла немає жодного позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили пом`якшити призначене судом покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, передбачених за ч.3 ст.15, ст.185 ч.3 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи, яка розглянута в порядку ч.3 ст.349 КПК України і фактичні обставини справи не оспорюються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано вірно за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України КК України.

При призначенні йому покарання суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, достатньо врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який класифікується як тяжкий, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, щиро розкаявся, на утриманні має неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та має молодий вік, наявності обставини, що обтяжує покарання є рецидив злочинів. При цьому обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за аналогічний злочин, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого про неврахування судом в якості пом`якшуючих покарання обставин позитивну характеристику, допомога слідству у розкритті злочину і те, що на його утриманні є неповнолітня дитина є безпідставними, оскільки дані обставини були визнані пом`якшуючими та були враховані при призначенні покарання останньому.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 остаточне покарання, в тому числі на підставі ч. 4 ст.70 КК України у виді 8 років 1 місяць позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того покарання, яке призначене ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України є мінімальним і при призначене ОСОБА_8 остаточного покарання в порядку ч.4 ст.70 КК України, також приєднано практично мінімальне покарання за попереднім вироком, а тому посилання обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання та необхідності пом`якшення покарання шляхом застосування до нього ст.69 КК України є - безпідставними, тому на думку колегії суддів правових підстав для задоволення апеляції обвинуваченого немає .

Відповідно до ст.404 КПК України, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до даного покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Смілянського міськрайсуду від 25 вересня 2015 року за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ст.395, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.71 КК України у виді восьми років позбавлення волі, визначивши цей строк у 5 років 1 місяць і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць (вісім років 1 місяць) позбавлення волі.

При цьому згідно вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.09.2015 року ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання безпідставно виключив додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке входило в сукупність призначених покарань та було призначене за попереднім вироком від 25.09.2015 року.

Колегія суддів вважає, що дане неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Оскільки з цього приводу від учасників судового процесу не надійшло апеляцій, то апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити свій вирок, погіршивши становище обвинуваченого, тому колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду, під час якого слід врахувати вищевикладені обставини.

Згідно ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути вмотивованим, законним та обґрунтованим. У разі істотного неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

Колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слід продовжити на 60 днів, оскільки обвинувачений будучи раніше неодноразово судимий, вчинив тяжкий злочин, а тому існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які на даний час не змінились, а в матеріалах справи відсутні дані про особу обвинуваченого, які б унеможливлювали продовження саме такого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 405, п.4 ч.1 ст.409, 412 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України, вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.05.2016 року, відносно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у виді тримання під вартою продовжити на 60 днів, тобто до 22.09.2016 року включно.

Головуючий :

Судді :