Єдиний унікальний номер 233/1599/16-к
Номер провадження 11-кп/775/937/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті, у залі судових засідань апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000313 від 28 лютого 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Костянтинівка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 02 жовтня 2015 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання призначено за сукупністю з вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 січня 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень, призначене покарання виконувати самостійно,

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_8 визнано винним у тому, що в останніх числах січня 2016 року, приблизно о 21 годині, діючи умисно, повторно, за допомогою відмикаючого пристрою для замків, який він мав при собі, відчинив замок вхідної двері та проник у приміщення квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав обручку, виконану з золота 585 проби, вагою 3,1 грама, вартістю 1866,46 гривень, печатку, виконану з золота 585 проби, вагою 4 грама, вартістю 1888,76 гривень, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3755,22 гривень.

Крім того, 19 лютого 2016 року приблизно 23 годині ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, за допомогою відмикаючого пристрою для замків, який він мав при собі, відчинив замок вхідної двері та проник у приміщення квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_11 , звідки таємно викрав телевізор Samsung, моделі UE40ES5507К, діагоналлю 102 см., вартістю 4820,58 гривень, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Посилається на відсутність обставин, які обтяжують його відповідальність, а також на те, що штраф за першим вироком ним був сплачений у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , яка частково погодилася з доводами апеляційної скарги в частині відбуття обвинуваченим міри покарання у виді штрафу за попереднім вироком, в іншій частині просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, приймаючи до уваги повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 та відсутності заперечень від прокурора у судовому засіданні, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким не оскаржені, тому, в порядку ст. 404 КПК України, в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Таким чином, дії ОСОБА_8 , виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин провадження, кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Викладені у апеляційній скарзі доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення реального покарання у виді позбавлення волі не дотримався загальних засад призначення покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

При обранні міри покарання ОСОБА_12 , судом першої інстанції належним чином враховано визнання обвинуваченим вини, ступень реалізації злочинного умислу, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують відповідальність та обрано покарання в межах санкції інкрімінуємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України, підстав для призначення ОСОБА_8 покарання більш м`якого, ніж це встановлено санкцією ч.3 ст.185 КК України, в тому числі і шляхом застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисний, корисний злочин проти чужої власності і знов вчинив умисний, корисливий злочин. Зазначене вказує на вперте небажання обвинуваченого вести законослухняний спосіб життя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, і цей вид покарання, передбачений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Ті обставини, що ОСОБА_8 вину визнав повністю, у скоєному розкаявся, а також відсутність обставин, які обтяжують його відповідальність, висновки суду першої інстанції щодо виду та розміру покарання не спростовують.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що штраф за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2015 року ним був сплачений у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним за ч.1 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В матеріалах провадження також міститься копія квитанції від 17 травня 2016 року за №1562432 про сплату ОСОБА_8 на користь держави штрафу у розмірі 1700 гривень.

За повідомленням Головного управління ДФС у місті Києві від 19 вересня 2016 року кошти в сумі 1700 гривень від ОСОБА_10 , за призначенням платежу штраф, згідно платіжного доручення зараховані 17 травня 2016 року на розрахунковий рахунок до державного бюджету.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з доводами обвинуваченого ОСОБА_8 про сплату ним штрафу за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2015 року та зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним змінити вирок суду першої інстанції та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі без визначення остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 змінити:

Виключити із резолютивної частини вироку щодо ОСОБА_8 посилання на застосування ст.71 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України строк утримання ОСОБА_8 під вартою з 10 червня 2016 року по 03 листопада 2016 року зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: