Справа № 456/2876/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/628/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) за № 0001572 від 29 липня 2016 року за ознаками злочину за ч. 2 ст. 199 КК України, за участі

прокурора ОСОБА_6
та апелянта ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року про накладення арешту на майно,

встановила:
ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року клопотання слідчого СВ Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001572 від 29 липня 2016 року, задоволено та накладено арешт на майно нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 .

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою власник майна ОСОБА_10 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , ? залишити без задоволення.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та зазначає, що жодних знарядь та засобів вчинення злочину на час розгляду клопотання та винесення ухвали про накладення арешту в приміщенні будинку не було і не могло бути, оскільки такі були вилучені і визнані як речовий доказ; нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1 , досудовим розслідуванням речовим доказом не визнавалась; згідно критеріїв, визначених ст. 170, 167 КПК України він не відноситься до осіб, на майно яких може накладатися арешт.

Заслухавши доповідача, апелянта ОСОБА_8 про скасування оскаржуваної ухвали про накладення арешту на майно, прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваної ухвали без змін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відомості про вчинення злочину внесено 29 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001572 за ознаками злочину за ч. 2 ст. 199 КК України.

З матеріалів даного провадження убачається, що ОСОБА_11 підозрюється в тому, що він маючи умисел на придбання та зберігання з метою збуту та збут підроблених марок акцизного збору на алкогольні напої, з корисливих мотивів, в червні 2016 року, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, вступив в злочинну змову із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою виготовлення та реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного збору.

Для розміщення обладнання для виготовлення алкогольних напоїв та для наклеювання на них підакцизних марок підозрюваним ОСОБА_15 було орендовано приміщення в АДРЕСА_1 , площею 237 м2 власником якого є ОСОБА_10 , відповідно до договору оренди від 01 лютого 2016 року.

23.09.2016 року під час проведення обшуку за адресою, АДРЕСА_1 , працівниками поліції було виявлено та вилучено ящики із скляними пляшками з горілчаними виробами різних торгових марок, кожна, із наклеєними марками акцизного збору на алкогольні напої, марки акцизного податку України, які незаконно зберігалися з метою подальшого збуту. Також під час даного обшуку було виявлено і вилучено полімерні бочки із сировиною для виготовлення алкогольних напоїв, а також обладнання та засобами для виготовлення вказаних підакцизних товарів та підроблених марок акцизного збору на алкогольні напої; обладнання за допомогою якого виготовлялися та розливалися алкогольні напої у пляшки та проводилося коркування пляшок із алкогольними напоями.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчий ОСОБА_9 звернувся з клопотанням до суду, в якому просив накласти арешт на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 , уродженець смт. Верхнє Синьовидне Стрийського району, мешканець АДРЕСА_2 .

Слідчий суддя, дійшовши висновку про необхідність проведення арешту зазначених вище нежитлових приміщень покликався на те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, знищення чи перетворення даних приміщень, які є місцем вчинення злочину, та в яких знаходяться виявлені під час обшуку знаряддя та засоби його вчинення, а наведені власником майна та його представником доводи та обґрунтування для відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно не спростовують ризиків передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та доводяться долученими до матеріалів клопотання вищенаведеними документами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, для прийняття рішення за клопотанням слідчого про накладення арешту на майно нежитлові будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 , слідчий суддя повинен був щонайперше перевірити правову підставу для арешту майна вказаного у клопотанні слідчого, зокрема: можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна.
Однак, як убачається з оскаржуваної ухвали слідчий суддя цих вимог закону не дотримався і прийняв вищезазначене рішення всупереч вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, не перевіривши правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Слідчий суддя, на думку колегії суддів, також не обґрунтував свого рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 , а лише навів норми закону, що регулюють порядок розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Таким чином, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчий суддя, на думку колегії суддів, слідчий суддя не перевіривши правову підставу для арешту майна та необгрунтувавши належним чином своє рішення допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги власника майна ОСОБА_8 і скасування ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року про накладення арешту на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 .

Що ж стосується розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на нежитлові будівлі площею 237 м2, що розташовані в АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 , то на думку колегії суддів в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно необхідно відмовити з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження та пояснення прокурора власником нежитлових будівель, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_10 , якому у даному провадженні не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, зазначені у клопотанні слідчого нежитлові приміщення не є речовими доказами у справі і відсутня можливості для спеціальної конфіскації даного майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, а в інших випадках лише на майно підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України і фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Таким чином, оскільки майно нежитлові будівлі про накладення арешту на яких ставиться питання у клопотанні слідчого, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , належать добросовісному набувачуОСОБА_17 , воно не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, то відсутні будь-які правові підстави для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку що в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на нежитлові будівлі площею 237 м2, що розташовані в АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 376, 404-405, 407-409, 170, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 задовольнити, а ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року про накладення арешту на майно нежитлові будівлі, що розташовані в АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_10 скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно нежитлові будівлі площею 237 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_18 , уродженець смт. Верхнє Синьовидне Стрийського району, мешканець АДРЕСА_2 .

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_19 .
Ухвала вступила в законну силу «12» жовтня 2016 року.
Копію виготовлено «_____» жовтня 2016 року
Помічник судді ОСОБА_20