Справа № 562/2361/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
02.11.2016 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000664 про обвинувачення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костопіль Рівненської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого останній раз 30 грудня 2014 року Костопільським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:
10 серпня 2016 року близько 01.00 години в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , під час суперечки, яка виникла на ґрунті ревнощів, умисно наніс ОСОБА_4 один удар ножем по тулубу, чим заподіяв останній тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, у вигляді проникаючої колото-різаної рани правої половини грудної клітки.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у скоєному визнав частково та по суті показав, що 09 серпня 2016 року близько 22.00 години він разом з ОСОБА_4 , з якою проживає у цивільному шлюбі, прийшли до ОСОБА_6 додому по АДРЕСА_2 , де святкували день народження та розпивали спиртне. Під час спілкування між ним та ОСОБА_4 виник конфлікт на грунті ревнощів останньої до доньки ОСОБА_6 . Під час сварки ОСОБА_4 хотіла піти додому, а він у цей час тримав у правій руці кухонного ножа і, намагаючись зупинити останню, випадково зачепив потерпілу лезом ножа. Від отриманої травми у ОСОБА_4 розпочалася кровотеча, яку він намагався зупинити, перев`язав рану футболкою, а також пропонував викликати лікарів, але потерпіла відмовилася. На ранок ОСОБА_4 стало зле і він викликав швидку медичну допомогу. Свою вину визнає частково, оскільки умислу завдати тяжкі тілесні ушкодження він не мав. У вчиненому щиро кається, цивільний позов прокурора визнає повністю.

Показання обвинуваченого повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_4 щодо мотивів виниклого між ними конфлікту на ґрунті ревнощів та обставин спричинення останній тілесних ушкоджень. Претензій матеріального характеру ОСОБА_4 до обвинуваченого, який надавав їй допомогу під час лікування, вона не має та просить сурового його не карати.

Згідно висновку експерта №178 у ОСОБА_4 лікарями Здолбунівської ЦРЛ діагностовано та клінічно підтверджено проникаюча колото-різана рана грудної клітки, яка виникла від однієї травматичної дії (удару) загостреним колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, і могли утворитися незадовго до поступлення на стаціонарне лікування. Виявлене тілесне ушкодження грудної клітки відповідно до п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

Ураховуючи локалізацію виявленої у ОСОБА_4 рани вірогідніше всього остання під час отримання нею удару гострим предметом знаходилася у вертикальному або близько до нього положенні та обернута задньою поверхнею тулуба до травмую чого знаряддя, виникнення рани при самопадінні з подальшим ударом о сторонні предмети або від власноручного спричинення маловірогідно.

Характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, спосіб їх нанесення у життєво важливі органи клинком ножа, свідчать про умисні дії обвинуваченого.

У зв`язку з тим, що учасники судового провадження інші фактичні обставини справи не оспорюють, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає за можливе визнати дослідження доказів щодо цих обставин недоцільним, і проти цього вони не заперечують. При цьому суд переконався у тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, які б підлягали б доказуванню і ними не заперечуються, та сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні повністю доведена.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 умисно спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, тому його дії за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно.

При обранні виду і міри покарання суд ураховує думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має і просить призначити її цивільному чоловіку покарання з випробуванням, а також те, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, він позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завдану шкоду.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Таку сукупність обставин суд вважає підставою для застосування відносно обвинуваченого ст.75 КК України з покладенням на нього певних обов`язків, оскільки, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації.
При визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного основного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває.

Згідно довідки від 13 вересня 2016 року потерпіла ОСОБА_4 знаходилася на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Здолбунівської центральної районної лікарні Рівненської області з 10 серпня 2016 року по 06 вересня 2016 року з діагнозом «проникаюча колото-різана рана грудної клітки, гемопневмоторакс справа, травматичний шок та інше» і на лікування хворої лікарнею витрачено 4757,67 грн. вартості ліжко-дня.

Відповідно до ст.1206 ЦК України, п.1.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, які підлягають стягненню з винних осіб на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад.

Завдана ОСОБА_5 закладові охорони здоров`я на лікування потерпілої не відшкодована.

З огляду на викладене, позов прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі фінансового управління Здолбунівської РДА Рівненської області до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.100, 128-129, 323, 324, 335 КПК України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 /трьох/ років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_5 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в закону силу змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави задоволити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь відповідного бюджету, з якого фінансується Здолбунівська центральна районна лікарня Рівненської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у розмірі 4757 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 67 (шістдесят сім) коп.

Речові докази по справі, а саме:

- бинт з речовиною бурого кольору (пакет експертної служби №0452451), бинти з речовиною бурого кольору та контрольними змивами (пакет експертної служби №0452433), які зберігаються у Здолбунівському ВП ГУНП в Рівненській області, знищити;

- футболку білого кольору з плямами речовини бурого кольору (пакет експертної служби №0003082), два ножи з ручками та одне лезо ножа (пакет експертної служби №0146084), які вилучені у ОСОБА_6 та зберігаються у Здолбунівському ВП ГУНП в Рівненській області, повернути їх законним володільцям;

- шорти темного кольору (пакет експертної служби №0146077), які вилучені у ОСОБА_5 та зберігаються у Здолбунівському ВП ГУНП в Рівненській області, повернути їх законним володільцям.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою, у той же строк з моменту вручення їм копій судового рішення.

Суддя: