КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/3475/16-к
Провадження № 1-кп/552/268/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.07.2016 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, освіта вища, не одруженого, працюючого підсобником Полтавського «Райагробуду», раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, -

встановив:
Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 06 лютого 2016 року близько 19 год. 30 хв. разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якими він перебував у давніх довірливих відносинах, на автомобілі «AUDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , прибули до будинку АДРЕСА_2 , у якому зі слів ОСОБА_9 , на той час у квартирі АДРЕСА_3 тимчасово мешкав невстановлений у ході досудового розслідування чоловік арабської національності, до якого він мав неприязні відносини через відому йому образу його цивільної дружини ОСОБА_10 , яка виникла в ході листування на сайті всесвітньої мережі Інтернет «Вконтакте» та «Вайбер» в січні 2016 року. Після чого ОСОБА_8 залишився у вищевказаному автомобілі чекати, а ОСОБА_11 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_9 , направилися до квартири АДРЕСА_4 з`ясувати стосунки шляхом проведення розмови з невстановленим чоловіком арабської національності, який зі слів ОСОБА_9 образив його цивільну дружину та його особисто.

Піднявшись до вхідних дверей вищевказаної квартири, на які вказав ОСОБА_11 , так як йому було детально відомо про розташування вищевказаної квартири та подзвонивши у дзвінок вхідних дверей, їм відчинив проживаючий там громадянин Судану ОСОБА_12 , 1991 р. н., а не особа до якої ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прийшли порозмовляти.

У подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зайшовши до цієї квартири через відчинені вхідні двері, діючи з єдиним умислом, направленим на завдання тілесних ушкоджень невстановленій особі до якої у ОСОБА_9 виникли неприязні відносини, раптово напали на ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_7 , будучи спортсменом та маючи навики для нанесення тілесних ушкоджень, першим наніс удар ОСОБА_12 по голові пальцями рук стиснутими в кулак. Внаслідок цього ОСОБА_12 втратив орієнтацію та не міг чинити опір нападникам. На той час у вказаній квартирі також тимчасово проживали громадянки Об`єднаних Арабських Еміратів ОСОБА_13 , 1992 р. н. та ОСОБА_14 , 1995 р. н., які злякавшись, почали кричати. ОСОБА_11 в свою чергу зайшов у спальню кімнату, де знаходилися ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та почав з ними спілкуватися англійською мовою, якою він добре володіє та сказав їм не виходити з кімнати та поводитися спокійно, не приймаючи участі у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_15 та не будучи обізнаними в подальших діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не діяв з ними спільно.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_12 , вирішили заволодіти його майном. Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , використовуючи маски для приховування обличчя та капюшони спортивного одягу, у який вони були одягнуті, з метою подальшого подолання можливого опору з боку ОСОБА_12 , продовжили наносити йому по черзі чисельні удари пальцями рук стиснутими в кулак та ногами у взутті по різним частинам тіла та по голові. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдали ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваних ран та саден шкіри голови, тулубу, верхніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 272 від 17.03.2016 р. та додаткового висновку судово-медичної експертизи № 756 від 01.06.2016 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В процесі цього вони обшукали його кишені, та не виявивши нічого цінного, вирішили знайти що-небудь в кімнаті, де на той час знаходились ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не повідомляли ОСОБА_16 про свої наміри.

Так, згідно попередньо досягнутої домовленості, ОСОБА_7 залишився з ОСОБА_12 на кухні, а ОСОБА_6 , не повідомляючи ОСОБА_16 про свої наміри, з корисливих спонукань, реалізуючи їх з ОСОБА_7 злочинний умисел на заволодіння чужим майном, напав на ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які перебували в спальні, де з погрозою застосування фізичного насильства, що виразилося у залякуванні ОСОБА_14 та спричиненні фізичного болю, тобто фізичного насильства ОСОБА_17 , шляхом виривання з рук, заволодів належним останній мобільним телефоном марки «IPhone 6s» рожевого кольору, ІМЕІ № НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи від 13.06.2016 р., становить 14 650 грн., у якому була встановлена картка мобільного оператора Об`єднаних Арабських Еміратів «Етасалат» без вартості. Після цього, ОСОБА_6 обшукавши спальню та виявивши там на дивані жіночу шкіряну барсетку, яка належить ОСОБА_14 , вартістю 300 грн., у якій знаходилися 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.02.2016 р. становить 12 946 грн., 200 грн., 200 грузинських ларі, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.02.2016 р. становить 2066 грн., пластикова картка АКБ «Приватбанк» без вартості, студентський квиток УМСА на ім`я ОСОБА_14 без вартості, дисконтні картки магазинів «Вотсенс», Метрополітен» та Сільпо» без вартості, заволодів нею, завдавши своїми протиправними діями потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на суму 15 512 грн. потерпілій ОСОБА_17 на суму 14 650 гривень. Всього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдали потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 30 162 гривні.

В той час коли ОСОБА_11 знаходився в коридорі, в квартиру через незачинені двері зайшов її власник ОСОБА_18 , що мешкає у вказаному будинку поверхом нижче в квартирі АДРЕСА_5 , який прибіг на шум.

Після цього ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та ОСОБА_19 зрозумівши, що їх у квартирі виявила стороння особа, за поданим сигналом тривоги ОСОБА_9 , один за одним вибігли з квартири. ОСОБА_11 вибіг першим, за ним ОСОБА_6 з викраденими речами та ОСОБА_7 , тобто вказані особи зникли з місця події, а саме повернулись до автомобіля ОСОБА_8 , який їх чекав неподалік від будинку АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у салоні автомобіля ОСОБА_8 , ОСОБА_4 помітив у руках ОСОБА_6 мобільний телефон марки «IPhone 6s» рожевого кольору. На запитання ОСОБА_4 щодо походження указаного мобільного телефону ОСОБА_6 повідомив, що він, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , перед тим, як залишити приміщення квартири АДРЕСА_4 , завдали тілесних ушкоджень чоловіку азіатської зовнішності, який відчинив їм вхідні двері, та вчинили розбійний напад на жінку азіатської зовнішності.

Під час розбійного нападу, як повідомили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вони заволоділи належним їм майном, у тому числі мобільним телефоном марки «IPhone 6s» рожевого кольору.

Не будучи заздалегідь обізнаним про скоєння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розбійного нападу, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_4 скоїв заздалегідь не обіцяні дії, спрямовані на його приховування.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, безпосередньо після вчинення особливо тяжкого злочину, з метою його приховування, скоїв переховування злочинців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , предметів здобутих злочинним шляхом, а також засобів вчинення злочину - двох масок для приховування обличчя, шляхом надання фізичної допомоги у транспортуванні останніх з місця скоєння злочину на автомобілі під керуванням ОСОБА_8 .

Зокрема, після потрапляння автомобілю у сніговий замет по вул. Балакіна в м. Полтава, що унеможливило подальше транспортування з місця скоєння злочину, ОСОБА_11 надавав фізичну допомогу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вивільненні автомобілю з замету.

У подальшому ОСОБА_6 з ОСОБА_7 розпорядилися викраденим на власний розсуд, надавши через деякий час ОСОБА_16 частину грошей, після реалізації ОСОБА_6 викраденого мобільного телефону, на що останній погодився та отримавши гроші, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи вчинення тяжкого злочину, став приховувати факт його вчинення вищевказаними особами від правоохоронних органів.

Дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ч.1 ст.396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

07 липня 2016 року між прокурором прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.396 КК України у виді трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з встановленням випробувального терміну.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого підозрюваний визнає себе винуватим, віднесений до злочинів середньої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4, 5 ст.474 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального та Кримінального Кодексів України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 373, 474, 475 КПК України суд, -

присудив:
Затвердити угоду від 07 липня 2016 року по кримінальному провадженню №0000318 про визнання винуватості, укладену між прокурором прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України та призначити йому узгоджене покарання три роки позбавлення волі із звільненням його згідно ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1