Справа № 277/81/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2016 року смт. Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Ємільчине справу по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 09.12.2015 року Ємільчинським районним судом за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання на строк 2 роки

по ст. 121 ч. 1 КК України, -

в с т а н о в и в:

19 листопада 2015 року біля 20 години у будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 після розпиття спиртного на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків у спальній кімнаті виникла суперечка між братами потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

З метою припинення подальшої суперечки обвинувачений ОСОБА_6 пішов у вітальню кімнату. Слідом за ним пішов потерпілий ОСОБА_5 , який наздогнавши обвинуваченого, перебувавшого біля стоявшої дерев`яної лавки у вітальні, наніс йому ззаду удар кулаком правої руки у височну частину голови справа, після чого обвинувачений ОСОБА_6 з метою свого захисту від наявного, протиправного суспільно - небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_5 , який перебував за його спиною, схватив лежавшого на дерев`яній лавочці кухонного ножа та з поверненням у сторону нанісшого удар потерпілого умисно наніс останньому один удар кликом ножа спереду в ліву нижню частину грудної клітки, в результаті чого спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді одиночного проникаючого колото-різаного поранення лівої передньої половини грудної клітки в ділянці 10-го міжребер`я з ушкодженням нижньої долі лівої легені, що ускладнилося лівостороннім гемотораксом та крововтратою ІІ-ІІІ ступеня, яке небезпечне для життя в момент спричинення та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, застосувавши таку зброю і заподіявши шкоду потерпілому, які явно не відповідали небезпечності посягання та обстановці злочину.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуються за ст.121 ч.1 КК України.

Вину в пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав частково і пояснив, що 19 листопада 2015 року біля 20 години він перебував у будинку разом із матір`ю та братом ОСОБА_8 , а саме в кімнаті де спить мати. Перед цим із братом вжили спиртні напої і вирішив попросити у матері гроші для придбання ще спиртного. Оскільки мати відмовила надати гроші то між ним і братом виникла суперечка, яка продовжувалася біля 5 хвилин. Щоб не продовжувати суперечку вийшов з даної кімнати у вітальню кімнату та підійшов до дерев`яної лавки, яка стояла біля грубки. Коли перебував у даному місці відчув удар у праву височну частину голови ззаду і зрозумів, що удар наніс йому брат. Схвативши на дерев`яній лавці кухонного ножа в праву руку та розвернувшись в напрямку нанісшого удар брата наніс йому із розвороту удар ножем. Після нанесеного удару брат відійшов до кушетки, яка знаходилася у вітальні та сів на кушетку, а він зайшов у кімнату зал, де перебувала мама та зателефонував до сестри повідомивши, що накоїв. Сестра прийшовши до будинку матері та побачивши поранення у брата викликала автомобіль швидкої допомоги. Разом із братом до суперечки вжили біля 1 л. спиртного. В місці нанесення удару братом виник крововилив, але його ніхто не освідував. Коли телефонував сестрі із кімнати де була мама то ножа положив на дерев?яну лавку із якої брав телефон. Під час проведення слідчого експеримента слідчим йому не було роз?яснено право мати захисника

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні дав показання про те, що 19 листопада 2015 року разом із обвинуваченим порізали дрова біля будинку матері, після чого вжили спиртні напої. Після вживання спиртного зайшли у кімнату до матері, де обвинувачений почав просити у матері гроші для придбання спиртного, але вона відмовила. Між ним та обвинуваченим виникла суперечка, яка продовжувалася біля 5 хвилин, після чого обвинувачений вийшов у вітальню кімнату та підходив до грубки біля якої стояла дерев`яна лавка. Підійшовши до обвинуваченого ззаду він наніс йому удар у праву сторону голови, після чого обвинувачений схватив лежавшого на дерев`яній лавочці ножа і розвернувшись у його напрямку наніс удар ножем в область грудної клітини. Після нанесеного удару він відійшов до кушетки, яка знаходиться у кімнаті де він наніс удар обвинуваченому і той йому ножем та присів на кушетку. Пізніше автомобілем швидкої допомоги його доставили у лікарню.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що 19 листопада 2015 року у вечірній час обвинувачений зателефонував до неї та повідомив, що під час суперечки наніс удар ножем брату та просив викликати автомобіль швидкої допомоги. Прийшовши у будинок матері, побачила лежавшого на підлозі біля кушетки брата ОСОБА_8 , який перебував у нетверезому стані, а обвинувачений стояв біля грубки. Коли підійшла до потерпілого та намагалася його підняти то він говорив, що сам винуватий, оскільки першим поліз до ОСОБА_10 та вдарив його. Біля кушетки були сліди крові. В обвинуваченого на обличчі з правої сторони побачила синця. Брат ОСОБА_10 про виникші події повідомляв по телефону, якого передавав матері, щоб вона підтвердила правдивість його повідомлення. Мама хвора і майже постійно перебуває в кімнаті зал. Коли прийшла до матері то вона повідомила, що брати тільки сварилися, а також на дерев`яній лавці в залі побачила лежавшого ножа, якого обвинувачений можливо положив коли телефонував до неї та передавав матері телефон.

За висновком судово медичної експертизи № 263 від 17.12.2015 року в ОСОБА_5 виявлено одиночне проникаюче колото різане поранення лівої передньої половини грудної клітки в ділянці 10-го міжребер`я з ушкодженням нижньої долі лівої легені, що ускладнилося лівостороннім гемотораксом та крововтратою ІІ-ІІІ ступеня. Тілесне ушкодження могло утворитися від одноразової дії предмету з колюче - ріжучими властивостями було небезпечним для життя в момент спричинення та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Судячи по характеристикам ножа та опису рани в медичній документації, не виключена можливість, що одиночне проникаюче колото різане поранення грудної клітини у ОСОБА_5 могло утворитися від дії ножа, наданого на експертизу. Тілесне ушкодження у ОСОБА_5 могло утворитися при будь якому положенні тіла при якому ділянка тіла, де воно було виявлене, була доступною для нанесення.

(а.с. 52-53)

Допитаний у судовому засіданні судово медичний експерт ОСОБА_11 пояснив, що для проведення судово медичної експертизи йому надавався ніж на клинку якого були помарки темно червоної підсохлої речовини на протязі 9 см. Враховуючі дані вважає, що потерпілому було нанесено удар із достатньою силою. Оскільки в медичній карті, яка надавалась для проведення судово медичної експертизи не було описано рану, для проведення експертизи не надавався одяг потерпілого, не може пояснити як саме було нанесено потерпілому удар, чи зверху вниз, чи зліва направо, чи знизу вверх, чи справа наліво.

Під час огляду місця події 19.11.2015 року будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 у спальній кімнаті на дерев?яній лавці серед скляних та металевих мисок, кварти з рідиною виявлено та вилучено ножа з засохлою речовиною темно бурого кольору. В протоколі огляду місця події слідчим зазначено: «При вході у вітальню кімнату спостерігаємо наступну обстановку: в ближньому лівому куті знаходиться тумбочка, на якій роташований телевізор, в стіні зліва вмонтовано двухстворчаті дерев?яні двері, які на момент огляду перебувають у відчиненому стані та ведуть до приміщення спальної кімнати, прямо перед нами в стіні вмонтовано вікно під яким розташовується ліжко, в стіні справа вмонтовано двоє дверей між якими під стіною стоїть ліжко», та долучено до протоколу огляду місця події фототаблицю де на фото № 4 загальний вигляд обстановки речей у приміщенні вітальні будинку домоволодіння ОСОБА_7 , відображено, що в приміщенні вітальні біля стіни розміщена дерев?яна лавка, що об?єктивно підтверджує показання обвинуваченого та потерпілого про місце причинення тілесного ушкодження.

(а.с. 45-51)

26 листопада 2015 року органом досудового розслідування проведено слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_6 в якому зазначено: «В подальшому ОСОБА_6 показав де саме відбулася суперечка між ним та його братом ОСОБА_5 . Після цього ОСОБА_6 за допомогою статиста ОСОБА_12 посадив його на кушетку, як саме в момент вчинення злочину сидів ОСОБА_5 . Далі ОСОБА_6 показав яким чином він наніс удар ножем по ОСОБА_5 та куди саме».

(а.с. 59-65)

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що можливо 26 листопада 2015 року була запрошена в якості понятої до будинку ОСОБА_7 де проводився слідчий експеримент із обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебував у нетверезому стані. Під час слідчого експерименту обвинувачений показував, що ножа взяв у кімнаті де була мама, а наносив удар в іншій кімнаті і що потерпілий сидів на кушетці.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що був запрошений в якості понятого під час проведення слідчого експерименту із обвинуваченим, який розповів, що із братом сварився в залі, після чого вийшов у прихожу. Слідом за ним вийшов ОСОБА_8 , який наніс йому удар, після чого він схватив ножа, але не пам?ятає де саме, яким наніс удар брату. Працівники міліції запитали де сидів брат і обвинувачений показав, що на кушетці, але чи до нанесення удару чи після нанесення удару ніхто не з?ясовував. Під час слідчого експерименту обвинувачений був схвильований, збуджений, бігав з кімнати в кімнату. Обвинувачений пояснив, що удар ножем брату наніс у прихожій вітальні, та на запитання слідчого, де сидів брат, показав місце. Протокол слідчого експерименту їм ніхто не читав, він його просто підписав.

У суді свідок ОСОБА_12 пояснив, що був запрошений в якості статиста під час слідчого експерименту із обвинуваченим, який перебував у нетверезому стані, до будинку ОСОБА_7 . Під час слідчого експерименту обвинувачений ві себе збуджено і показав, що у вітальні йому брат наніс удар кулаком після чого він наніс йому удар ножем біля кушетки. Протокол слідчого експерименті їм ніхто не читав, всі учасники просто підписали, оскільки пояснили, що в ньому відобразили все як показав обвинувачений, який також не знайомився з протоколом.

У суді свідок ОСОБА_15 пояснив, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження ним проводився слідчий експеримент за участю обвинуваченого. Під час проведення слідчого експерименту, слідча дія проведена була у відповідності до вимог КПК України. В протоколі було відображено всі обставини про які вказав обвинувачений.

За висновками судово психіатричної експертизи № 10 2016 від 12.01.2016 року ОСОБА_6 в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки психічним захворюванням не страждав та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не перебував. Вчинки, які йому інкримінують, були пролонгованими у часі, послідовними, цілеспрямованими, з адекватною мовною продукцією до, та після скоєного, звязок з оточуючим не втрачав. Після скоєного зателефонував сестрі та повідомив її про свій вчинок.

(а.с. 55-56)

Суд не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ст. 121 ч. 1 КК України та вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід перекваліфікувати по ст. 124 КК України з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженомудослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що під час проведення слідчого експерименту слідчим не було розяснено йому право мати захисника і дана слідча дія була проведена без захисника, а він має проблеми із зором.

В судовому засіданні встановлено, що 25.11.2015 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру за ст. 121 ч. 1 КК України, ознайомлено з пам?яткою про процесуальні права та обов?язки підозрюваного, яка не підписана особою яка вручила дану пам?ятку, розяснено право на захист, в протоколі якого ОСОБА_6 заявив, що з моменту повідомлення йому про підозру свої інтереси та права буде захищати сам.

(а.с. 61-65)

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» вказав, що забезпечення доступу до захисника на ранніх стадіях є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення поганого поводження, відмічаючи особливу вразливість обвинуваченого на початкових етапах провадження, коли він потрапляє у стресову ситуацію і одночасно стикається з дедалі складнішими положеннями кримінального законодавства. Будь-який виняток з реалізації цього права має бути чітко визначений, а його дія має бути сувороо обмежена в часі. Ці принципи є особливо актуальними в разі серйозних обвинувачень, бо саме у випадку, коли особі загрожує найсуворіше покарання, її право на справедливий судовий розгляд має забезпечуватися в демократичному суспільстві максимально можливою мірою.

Відповідно до положень ст. 87 ч. 2 п. 3 КПК України суд зобов?язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист.

Судом встановлено, що 26 листопада 2015 року слідчим була проведена слідча дія слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_6 , який перебував у нетверезому стані, та який формально без ознайомлення поставив підписи у місцях зазначених слідчим. В місці проведення слідчого експеримента слідчим не було роз?яснено ОСОБА_6 право на захист.

Відповідно до ст. 87 КПК України суд визнає таку слідчу дію слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_6 недопустимим доказом, та визнає неналежними доказами свідчення понятих, статиста цієї слідчої дії ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , оскільки їх показання є похідними від слідчого експеримента.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні зазначено, що ОСОБА_5 наздогнавши брата, наніс ОСОБА_6 ззаду удар кулаком правої руки та повернувся до кімнати, в якій перебувала мати. Будучи обуреним діями старшого брата, ОСОБА_6 вирішив спричинити йому тілесні ушкодження більш небезпечного характеру. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 зайшов у кімнату, в якій перебувала мати з братом ОСОБА_5 підійшов до деревяної лавки, взяв з неї в праву руку кухонний ніж та наблизився до ОСОБА_5 , який сидів на кушетці і умисно наніс йому кликом ножа спереду один удар в ліву нижню частину грудної клітки.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

В судовому засіданні стороною обвинувачення не надано жодного доказу, що потерпілий після нанесення удару обвинуваченому повернувся в кімнату де перебувала мати, що за ним зайшов обвинувачений, який взяв ножа та наніс у даній кімнаті удар потерпілому.

Таким чином у судовому засіданні стороною обвинувачення не надано будь яких допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували версію обвинувачення про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 124 КК України встановлює кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених в разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця. Диспозиція цієї норми містить обовязкові ознаки складу злочину, які відрізняють його від діянь, відповідальність за які настає за ч. 1 ст. 121 КК України.

Виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у ч. 1 ст. 36 КК України, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Ні обвинуваченим, ні потерпілим не оспорюється факт нанесення удару потерпілим обвинуваченому, який стояв спиною до наносившого ззаду удар кулаком правої руки в голову, після чого останній схватив лежавшого на дерев?яній лавці ножа та з поверненням у сторону нанісшого удар потерпілого умисно наніс удар ножем в ліву частину грудної клітини. При цьому суд враховує обставини, що вплинути на реальне співваідношення сил, зокрема раптовість нападу, неготовність обвинуваченого до його відбиття, оскільки перебував спиною до нападавного потерпілого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, оскільки він умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, яке полягало в захисті себе від наявного, протиправного і суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_5 , застосуванні такої зброї і заподіяння такої шкоди потерпілому, які явно не відповідали небезпечності посягання та обстановці злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений характеризується негативно, у вчиненому щиро розкаюється, злочинн вчинив у стані алкогольного сп?яніння.

З урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів йому необхідно призначити покарання у виді арешту.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальних витрат по справі немає.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України частково приєднати за вироком Ємільчинського районного суду від 9.12.2015 року покарання у виді 3 (трьох) років 9 (дев?яти) місяців позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання для відбування 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 16 березня 2016 року.

Речові докази: кухонний ніж, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів при Ємільчинському ВП НВВП ГУНП в Житомирській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Ємільчинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а перебувавшими під вартою ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Cуддя /підпис/

Копія вірна:
Суддя: ОСОБА_1