Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/797/16-к
Провадження № 1 кп/368/46/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.10.2016 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження, за ч. 1 ст. 121 КК України, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000010 від 08.09.2016 року, яке надійшло 01.06.2016 року від Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області відносно громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тюмень, Російська Федерація, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, розлученого, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто, за скоєння ним умисних, протиправних дій, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, а саме умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, -
з участю сторін кримінального провадження:
- сторона обвинувачення:
прокурор: ОСОБА_4
- потерпіла: ОСОБА_5
- захисник: ОСОБА_6
- сторона захисту:
обвинувачений: ОСОБА_3
захисник: ОСОБА_7
- інші учасники кримінального провадження:
цивільний позивач: ОСОБА_5
представник цивільного позивача: ОСОБА_6
цивільний відповідач: ОСОБА_3
представник цивільного відповідача: ОСОБА_7

свідки: ОСОБА_8
ОСОБА_9
ОСОБА_10
ОСОБА_11
ОСОБА_12
ОСОБА_13

В С Т А Н О В И В :
07.01.2016 року близько з 11 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 перебував в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої з наступними громадянами:

- потерпілою ОСОБА_5 , власником будинку, та яка є матір`ю його співмешканки, - свідка ОСОБА_12 , та яка є співмешканкою свідка ОСОБА_8 ;

- свідком ОСОБА_14 , - його співмешканкою, та яка є дочкою потерпілої ОСОБА_5 ;

- свідком ОСОБА_8 , - співмешканцем потерпілої ОСОБА_5 ;

- свідком ОСОБА_13 , - знайомим потерпілої ОСОБА_5 .

Отже, під час розпиття спиртних напоїв, близько 16 год. 10 хв. свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вийшли з будинку на подвір`я покурити цигарки, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 у цей момент залишився у будинку разом з потерпілою ОСОБА_5 , інших осіб в будинку не було.
В цей час обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в стані звичайного алкогольного сп`яніння, знаходився у кріслі за столом, що розташований поруч з ним з правої сторони, і, діючи з мотиву, якого в ході судового слідства встановити не вдалося, взяв з вищевказаного столу два кухонні ножі з довжиною леза 100 та 122 мм, перший - у ліву руку, останній - у праву, та, безпричинно висловлюючи усну мету у присутності потерпілої ОСОБА_5 заподіяти будь-які тілесні ушкодження свідкам, - ОСОБА_15 , ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , які в цей час перебували на подвір`ї, встав, та хотів вийти з будинку на подвір`я.
Перебуваючи у цей момент у будинку за тим же столом, що і обвинувачений ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_5 помітила його дії, які, зглядаючись на агресивний настрій ОСОБА_3 та його реальні дії з ножами, які вона розцінила як небезпечні для свідків, що перебували в цей час надворі, - для свідків ОСОБА_15 ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , з метою недопущення заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 будь - кому з вищевказаних осіб тілесних ушкоджень, наздогнала його у іншій кімнаті, а саме, - в кухні, та вчинила дії, які, на її думку мали б припинити агресивні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, - стала перед обвинуваченим ОСОБА_3 обличчям до обличчя, не даючи обвинуваченому ОСОБА_3 можливості вийти з будинку на подвір`я та здійснити його наміри, які він висловив усно.
Відповідно, припиняючи агресивні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_5 висловила йому вимогу віддати їй ножі, на що обвинувачений ОСОБА_3 відповів категоричною відмовою, та, на ґрунті раптово виниклих в цей момент неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_5 , користуючись відсутністю в будинку інших осіб, вирішив умисно заподіяти потерпілій ОСОБА_5 фізичного болю шляхом нанесення ножем тілесних ушкоджень будь якого ступеню тяжкості.
Отже, реалізовуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_5 , маючи на меті заподіяти їй фізичного болю шляхом нанесення ножем тілесних ушкоджень будь якого ступеню тяжкості, перебуваючи на відстані 40-50 см. від неї, наніс потерпілій ОСОБА_5 один удар зверху донизу у верхню ліву ділянку грудної клітини кухонним ножем з довжиною леза 122 мм, що тримав у правій стиснутій у кулак руці, внаслідок чого наніс їй тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 16 від 06.05.2016, у потерпілої ОСОБА_5 , 1961 р.н, виявлене проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, з ушкодженнями по ходу раневого каналу м`яких тканин грудної стінки реберно-грудинного зчленування, стінок лівої плевральної порожнини, переднього межистіння та плечоголовного стовбуру (внутрішньогрудної кровоносної судини).
Вказане ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент його заподіяння та за звичайного перебігу.
Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як за вчинення ним умисних, протиправних дій, які виразилися в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю та дав наступні показання.
Він заробляє на прожиття тимчасовими заробітками, - робить ремонти по будинках та квартирах.
У вересні 2015 року його запросили на проведення ремонту в с. Переселення Кагарлицького району, де він і познайомився з ОСОБА_12 , яка є дочкою потерпілої ОСОБА_5 .

Вони обмінялися номерами телефонів, та періодично телефонували один до одного. На той час у ОСОБА_12 був інший співмешканець, прізвища його не пам`ятає.

01.01.2016 року до нього на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_12 , та попросилася прийти в гості, на що він і погодився, та вона прийшла до нього до хати.

Відповідно, з 01.01.2016 року він почав співмешкати з ОСОБА_12 .

06.07.2016 року ОСОБА_12 запропонувала йому піти в гості до її матері, - ОСОБА_5 , на що він погодився.

06.07.2016 року він випив 2 літри пива на двох з ОСОБА_12 , більше алкогольних напоїв не вживав.

07.07.2016 року близько 11 години дня він та ОСОБА_12 прийшли до будинку її матері, - ОСОБА_5 , який розміщено за адресою: АДРЕСА_2 .

В будинку та той час перебувала потерпіла ОСОБА_5 та її співмешканець, - ОСОБА_8 , з якими він до цього знайомий не був.

В будинку в кімнаті був накритий стіл, на якому знаходилися продукти харчування та пляшка горілки державного виробництва, марки якої він не пам`ятає.

Після того, як його співмешканка ОСОБА_12 познайомила його з своєю матір`ю, - ОСОБА_5 та її співмешканцем, - ОСОБА_8 , вони вчотирьох сіли святкувати різдво.

Через деякий час горілка закінчилася, тому ОСОБА_16 сходив в магазин та приніс ще бутилку горілки, після чого вони продовжили святкування.

Через деякий час, точно сказати він не може, можливо, із за стану алкогольного сп`яніння, до будинку прийшов свідок ОСОБА_13 , з яким він також знайомий не був, та якого йому представили як знайомого потерпілої ОСОБА_5 , та який також приніс з собою бутилку горілки.

Далі вони продовжили розпивати горілку, він на його думку багато випив, після чого він практично нічого не пам`ятає, добре пам`ятає вже події з того моменту, коли він стояв на коридорі, ОСОБА_5 вже лежала на підлозі, та забігла його співмешканка, - ОСОБА_12 , покликала інших, телефонувала до швидкої, в поліцію.

Що стосується тієї обставини, що він практично не пам`ятає обставини нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , то він зазначив, що, можливо, це відбулося внаслідок того, що він дуже багато випив.

На обліку в нарколога та психіатра ніколи не перебував та не перебуває. Раніше запоїв в нього не було, не було такого, що після вжитого спиртного в значній кількості він нічого не пам`ятає.

Для того, щоб йому сп`яніти, йому необхідно близько 700 гр. горілки.

Що стосується мотиву, то зазначив, що конфліктних ситуацій між ним та потерпілою, та іншими свідками в нього не було, напружених відносин також не було, тому не розуміє, чому так трапилося.

Він не тікав, допомагав надавати першу медичну допомогу ОСОБА_5 , на слідуючий же день віддав дочці потерпілої, - ОСОБА_12 200 грн., так як більше коштів на той час у нього не було.

Мав намір в подальшому влаштуватися на роботу, та відшкодовувати потерпілій шкоду, заподіяну злочином, проте, під час досудового слідства не міг це зробити, так як перебував під цілодобовим домашнім арештом.

Під час судового слідства, коли відносно нього не було запобіжного заходу, він по мірі можливості відшкодовував потерпілій шкоду.

Уточнений цивільний позов визнає в повному обсязі, щиро розкаюється, просить вибачення у потерпілої, запевняє суд, що більше такого робити не буде, просить суд суворо його не карати, та не призначати йому міру покарання, яка буде обов`язково пов`язана з позбавленням волі.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, його вина повністю доведена іншими доказами по кримінальному провадженню, а саме:
- показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні показала наступне:
- є матір`ю ОСОБА_12

06.01.2016 року до неї на мобільний телефон зателефонувала ї дочка, - ОСОБА_12 , та попросилася прийти на різдво, а саме, - 07.01.2016 року з своїм хлопцем, на що вона погодилася.

07.01.2016 року близько 11 години дня до неї до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , прийшла її дочка, - ОСОБА_12 з молодим чоловіком, якого представила, як ОСОБА_3 .

Після знайомства, вони всі, в тому числі її співмешканець, - ОСОБА_8 сіли за стіл та почали святкувати різдво.

Під час світкування вони вживали спиртні напої державного виробництва.

Через близько 3 години до них в гості прийшов свідок ОСОБА_13 , вона познайомила його з ОСОБА_3 , після чого вони продовжили вживання алкогольних напоїв, причому ОСОБА_13 також приніс з собою бутилку горілки.

Скільки вони випили горілки, вона точно сказати не може, але не менше 3 бутилок.

Під час святкування конфліктних ситуацій не було, не було напружених відносин.

Через деякий час, точно сказати не може, її співмешканець, - ОСОБА_8 , її донька, - ОСОБА_12 , та її знайомий, - ОСОБА_13 вийшли надвір покурити, а вона та ОСОБА_3 залишилися в будинку, - вона сиділа на дивані, а ОСОБА_3 сидів на кріслі.

Через деякий час, вона точно сказати не може, можливо, через 5 хв, ОСОБА_3 взяв з столика, який був розміщений поруч з кріслом 2 кухонні ножі, один довший, інший коротший, та сказав, що хоче вийти з будинку, та вчинити фізичну розправу над ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , після чого підвівся, та рушив в напрямку виходу з будинку.

Вона, оцінюючи стан ОСОБА_3 , зокрема, його стан сп`яніння, ( на її думку він перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння), агресивний стан, та, те, що він взяв в руки ножі, сприйняла дані обставини, як реальну загрозу іншим членам компанії, зокрема, її дочці, а тому обігнала ОСОБА_3 , стала перед ним перед вхідними дверями в будинок, в коридорі, та попросила ОСОБА_3 віддати їй ножі, на що він, нічого не відповівши, пішов на неї, та вдарив її кухонним ножем, який тримав в правій руці, в груди.

Вона відчула біль в грудях, та, оцінивши ситуацію, покликала голосно свою дочку, яка в цей час перебувала надворі, після чого втратила свідомість.

Прийшла до тями в той час, коли їй ставили крапельницю.

Після отримання тілесних ушкоджень вона лікувалася близько тижня в Кагарлицькій ЦРЛ, після чого перебувала на лікуванні в обласній лікарні.

Після вчинення злочину ОСОБА_3 частково відшкодовував їй шкоду, просив неодноразово в неї вибачення.

Уточнений цивільний позов підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_3 пробачила, неприязних відносин між ними немає, тому просить суд суворо його не карати, та призначити міру покарання, яка не буде пов`язана з позбавленням волі.

- показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні, показав наступне:
- він є співмешканцем потерпілої ОСОБА_5

06.07.2016 року його співмешканка повідомила йому, що 07.01.2016 року до них в гості прийде дочка потерпілої, - ОСОБА_12 , щоб відсвяткувати різдво та познайомити з своїм хлопцем.

07.01.2016 року, точно часу вказати не може, до них до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , прийшла дочка його співмешканки ОСОБА_5 , - ОСОБА_12 з молодим чоловіком, якого представила, як ОСОБА_3 .

Після знайомства вони всі сіли за стіл та почали святкувати різдво.

Під час світкування вони вживали спиртні напої державного виробництва.

Через близько 3 години до них в гості прийшов свідок ОСОБА_13 , вони познайомили його з ОСОБА_3 , після чого вони продовжили вживання алкогольних напоїв, причому, ОСОБА_13 також приніс з собою бутилку горілки.

Скільки вони випили горілки, він точно сказати не може, але не менше 3 бутилок.

Під час святкування конфліктних ситуацій не було, не було напружених відносин.

Через деякий час, точно сказати не може, ОСОБА_12 , він, та їх знайомий, - ОСОБА_13 вийшли надвір покурити, а потерпіла ОСОБА_5 та ОСОБА_3 залишилися в будинку, - ОСОБА_5 сиділа на дивані, а ОСОБА_3 сидів на кріслі.

ОСОБА_13 покурив та сказав, що йде до хати, та пішов.

Через незначний проміжок часу з хати почувся голос його співмешканки, - ОСОБА_5 , яка кликала свою дочку, - ОСОБА_12 .

ОСОБА_12 забігла в хату, а він зайшов слідом за нею.

Коли він зайшов в будинок, то побачив, що його співмешканка, - ОСОБА_5 лежить на полу, а біля неї стоїть ОСОБА_3 , який нічого не говорив.

Далі приїхали працівники швидкої, працівники міліції.

Далі працівники швидкої забрали до лікарні його співмешканку, - ОСОБА_14 , а працівники міліції забрали ОСОБА_3

- показами свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні показала наступне:
- працює фельдшером швидкої медичної допомоги Кагарлицької ЦРЛ.

07.01.2016 року, точного часу не пам`ятає, надійшов виклик до швидкої допомоги про побутову травму, після чого весь екіпаж на автомобілі поїхав на виклик до будинку, який розміщено за адресою: АДРЕСА_2 .

По приїзду до вищевказаного будинку, їх зустрів обвинувачений ОСОБА_3 , сказав, щоб заходили в будинок, бо там жінці погано.

Коли вони зайшли в будинок, то побачила жінку, яка лежала на підлозі, у ночнушці, яка була закривавлена.

В будинку, окрім жінки, ще був якийсь чоловік, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, вів себе неадекватно, та перебувала ще якась молода жінка, як вона зрозуміла, дочка потерпілої.

Вона спільно з свідком ОСОБА_10 , - лікарем швидкої медичної допомоги почала надавати первинну медичну допомогу жінці, вона обробила рану жінці, яка була на грудях з лівої сторони, поміряла тиск, та почала ставити крапельницю.

ОСОБА_10 запитав у потерпілої, хто спричинив їй тілесне ушкодження, на що вона поглядом вказала на ОСОБА_3 .

В цей час ОСОБА_3 допомагав їм надавати перву допомогу потерпілій, - тримав її руками за голову.

Чи був ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння, вона сказати не може.

Ножів в будинку не помітила, не роздивлялася, так як була зайнята наданням медичної допомоги потерпілій.

Через 2 3 хв. приїхали працівники міліції, ОСОБА_3 вийшов з будинку.

Після здійснення комплексу первинної медичної допомоги, вони забрали потерпілу до лікарні.

- показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав наступне:
- є лікарем швидкої медичної допомоги Кагарлицької ЦРЛ.

07.01.2016 року на швидку допомогу надійшов виклик про побутову травму за адресою: АДРЕСА_2 .

По приїзду бригади швидкої допомоги за вищевказаною адресою, він зайшов в будинок, та побачив, що невідома жінка лежить в кімнаті на спині, в ночнушці, грудна клітина була в крові.

Він оглянув грудну клітину потерпілої, та виявив колото різану рану, шириною близько 3 см., після чого він та фельдшер ОСОБА_9 почали надавати первинну медичну допомогу потерпілій.

В цей час ОСОБА_3 підтримував голову потерпілій руками, він звернув увагу на ту обставину, що обидві руки в ОСОБА_3 були в крові.

Фельдшер ОСОБА_9 поміряла тиск потерпілій, після чого вони почали ставити їй катетер з метою подальшого встановлення крапельниці.

В цей час він запитав в потерпілої, хто заподіяв їй тілесне ушкодження, на що потерпіла спочатку вказала на ОСОБА_3 головою, а потім сказала, що це він вдарив її ножем, на що ОСОБА_3 категорично відмовився.

/ Ножів він не помітив, так як був зайнятий наданням медичної допомоги.

Через деякий проміжок часу приїхали працівники поліції.

В будинку в цей час перебували: потерпіла, обвинувачений ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`ягніння, ще якийсь невідомий чоловік, який також перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, та вів себе неадекватно, та молода жінка, як він зрозумів, - дочка потерпілої.

Після здійснення необхідних дій первинної медичної допомоги, вони забрали потерпілу до Кагарлицької ЦРЛ на прийомне відділення.

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав наступне:
07.01.2016 року перебував в складі бригади швидкої медичної допомоги ІНФОРМАЦІЯ_2 , водієм.

Точного часу не пам`ятає, але вже було темно, вони виїхали на виклик за адресою: АДРЕСА_2 .

До складу бригади входили лікар ОСОБА_10 , та фельдшер ОСОБА_9 .

Лікар та фельдшер пішли в будинок, а він залишився спілкуватися з водієм поліції.

Через деякий час його покликали в будинок, де він побачив потерпілу, яка була в нічній рубашці, та яка була в крові, він допоміг перенести потерпілу до автомобіля, після чого вони поїхали на прийомне відділення.

ОСОБА_3 не бачив.

- показами свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала наступне:
- з початку 2016 року почала співмешкати з обвинуваченим ОСОБА_3

06.07.2016 року вона запропонувала ОСОБА_3 піти в гості до її матері, - ОСОБА_5 , щоб познайомити його з своєю матір`ю та вітчимом, на що ОСОБА_3 погодився.

06.07.2016 року вона випила 2 літри пива на двох з ОСОБА_3 , більше алкогольних напоїв не вживала.

07.07.2016 року близько 11 години дня вона та ОСОБА_3 прийшли до будинку її матері, - ОСОБА_5 , який розміщено за адресою: АДРЕСА_2 .

В будинку та той час перебувала її мати, -потерпіла ОСОБА_5 та її співмешканець, - ОСОБА_8 .

В будинку в кімнаті був накритий стіл, на якому знаходилися продукти харчування та пляшка горілки державного виробництва, марки якої він не пам`ятає.

Після того, як вона познайомила ОСОБА_3 з своєю матір`ю, - ОСОБА_5 та її співмешканцем, - ОСОБА_8 , вони вчотирьох сіли святкувати різдво.

Через деякий час горілка закінчилася, тому співмешканець матері, - ОСОБА_8 сходив в магазин та приніс ще бутилку горілки, після чого вони продовжили святкування.

Через деякий час, точно сказати вона не може, до будинку прийшов свідок ОСОБА_13 , який також приніс з собою бутилку горілки.

Під час святкування вони декілька раз виходили надвір, щоб покурити.

Отже, коли вони втрьох, вона, співмешканець її матері, - ОСОБА_8 , їх знайомий, - ОСОБА_13 вийшли покурити, то ОСОБА_13 покурив швидко, та, сказавши, що йому потрібно йти, пішов до хати.

Через незначний проміжок часу вона почула крик своєї матері, - ОСОБА_5 , вона забігла в хату, та побачила, що на підлозі лежить її мати, в неї груди були в крові, біля неї стоїть ОСОБА_3 , а біля нього на полу лежать два ножі, які, зазвичай, лежать на столі в кімнаті.

Мати в цей час була непритомна.

Вона злякалася, та викликала швидку медичну допомогу та працівників поліції.

Через деякий час її мати прийшла до тями, та сказала, що ОСОБА_3 ударив її ножем в груди.

Вона не розуміє, чому все так трапилося, адже за час, поки вона співмешкала з ОСОБА_3 , вона не бачила в нього агресії, вживали в той день алкоголь вони порівну, ніяких конфліктних ситуацій в компанії не було, не було напружених відносин.

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні показав наступне:
- 07.01.2016 року він після обіду, точного часу вказати не може, зайшов до своїх знайомих, - потерпілої ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

В будинку в цей час окрім господарів, - потерпілої та її співмешканця, перебувала дочка потерпілої, - ОСОБА_12 , та обвинувачений ОСОБА_3 , якого на той час він не знав.

Його познайомили з обвинуваченим ОСОБА_3 , після чого вони всі сіли за стіл та почали святкувати різдво.

Під час спілкування в компанії напружених відносин не було, конфліктних ситуацій не виникало.

Він також приніс з собою пляшку горілки.

Вони декілька раз виходили надвір, щоб покурити, коли вони вийшли покурити, точного часу сказати не може, він швидко викурив цигарку, та сказав, що піде до хати, після чого пішов до хати.

Докази, які були здобуті органами досудового слідства під час досудового слідства, та які були досліджені в судовому засіданні.

- витяг з кримінального провадження № 0000010 від 08.01.2016 року.
Дата внесення до ЄРДР: 08.01.2016 року.

Правова кваліфікація: (КК України 2001) ст. 121 ч. 1.

Даним доказом підтверджується факт вчинення злочину.

- довідка, видана 07.01.2016 року ОСОБА_17 , в якій вказано, з якими тілесними ушкодженнями була доставлена потерпіла о 16 год. 35 хв. 07.01.2016 року до Кагарлицької ЦРЛ.

- протокол огляду місця події від 07.01.2016 року, та ілюстративною таблицею до нього, з якого вбачається, що місцем огляду був житловий будинок, який розміщено за адресою: АДРЕСА_2 .

Даним доказом належним чином зафіксована обстановка безпосередньо після вчинення злочину.

- протокол № 5 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 07 січня 2016 року, в якому вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння внаслідок вживання алкоголю без пошкоджень.

Даним доказом підтверджується той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 під час вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, що в подальшому буде враховано судом як обтяжуюча обставина при призначенні виду та міри покарання за вчинений злочин.

- постанова про визнання речових доказів у кримінальному провадженні від 30.01.2016 року, з якої вбачається, що в якості речових доказів до кримінального провадження приєднано наступні речі:

- спортивна кофта, яка поміщена в спецпакет № 3162423;

- ніж, поміщений в спецпакет № 2955514;

- ніж із слідами РБК, опечатаний бірками.

Вищевказані речові докази передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.

- виписка із історії хвороби стаціонарного хворого № 20773/1002222, та епікризом, з яких вбачається, які тілесні ушкодження були виявлені в потерпілої ОСОБА_5

- постанова про визнання речових доказів у кримінальному провадженні від 30.01.2016 року, з якої вбачається, що в якості речових доказів до кримінального провадження приєднано наступні речі:

- сліди папілярних ліній № 1 10 в спецпакеті № 2955561, які виявлені та вилучені 07.01.2016 року у будинку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 .

Вищевказані речові докази передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.03.2016 року, з якого вбачається що обвинувачений ОСОБА_3 , був затриманий о 14 год. 00 хв. 12.03.2016 року слідчим СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.

- ухвала слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 15.03.2016 року, згідно з якою до обвинуваченого ОСОБА_3 , ( на той час підозрюваного), було обрано міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, строк дії запобіжного заходу, - до 10.05.2016 року.

- висновок експерта № 16 від 06.05.2016 року, згідно з яким:
- за даними наданої медичної документації у ОСОБА_5 , 1961 р.н., було виявлене проникаюче колото - різане поранення грудної клітки зліва, з ушкодженнями по ходу раневого каналу м`яких тканин грудної стінки, реберно - грудинного зчленування, стінок лівої плевральної порожнини, переднього межистіння та плечоголовного стовбуру (внутрішньогрудної кровоносної судини). Відповідно до запису в медичній документації, колото - різана рана була розташована по середньо - ключичній лінії зліва, за 2 см нижче нижнього краю ключиці. Ушкодження виникло в результаті не менше, ніж одноразової дії гострого плаского предмету, якому притаманні колючо - ріжучі властивості.
Виявлене у ОСОБА_5 поранення могло утворитися в час та за обставин, вказаних у постанові - а саме близько 16 год. 10 хв. 7.01.2016 р, в результаті нанесення потерпілій сторонньою особою одного удару ножем, «стиснутим в кулак», в ділянку верхнього відділу грудей зліва. В момент нанесення удару стороння особа могла перебувати «спереду від потерпілої».
Наявне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент його заподіяння та за звичайного перебігу.
Наявне в ОСОБА_5 тілесне ушкодження могло утворитися в результаті нанесення потерпілій удару ножем (зокрема, і типу кухонного) з довжиною клинка 122 мм.
Враховуючи вказані в медичній документації місце розташування колото - різаної рани та ушкоджень анатомічних структур по ходу раневого каналу від неї, можна зробити висновок, що раневий канал від колото - різаної рани проходив у напрямку спереду назад, згори донизу та зліва направо (відносно тіла потерпілої). Відповідно, таким же мав бути і напрямок удару ножа в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
З даного доказу вбачається вид тілесного ушкодження, його тяжкість в розумінні КК України, вбачається його механізм заподіяння.
- висновок судово психіатричного експерта № 19 від 27.04.2016 року, в якому вказано:
- ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, а перебував в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у ОСОБА_3 не виявлено.

ОСОБА_3 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує.

- протокол слідчого експерименту від 13.05.2016 року, з фототаблицею до нього.

З даного доказу вбачається, що слідчим в установленому КПК України порядку були закріплені обстановка та обставини вчиненного злочину.

- висновок експерта № 19 від 17.05.2016 року, в якому вказано наступне:

- зазначене в наданій для проведення експертизи медичній документації місце розташування колото - різаної рани - а саме по середньо-ключичній лінії зліва, за 2 см нижче нижнього краю ключиці - є таким, що в цілому доступне для власної руки (рук) потерпілої.
В той же час, напрямок раневого каналу від даної рани, (та, відповідно, напрямок удару, нанесеного колючо - ріжучим переметом), - а саме, - спереду назад, згори донизу та зліва направо (відносно тіла потерпілої) - є незручним для нанесення особою власною рукою поранення колючо - ріжучим предметом та, відповідно, нехарактерним для випадків самоушкодження.
Варто також зазначити, що значна довжина раневого каналу та пересічення по ходу його ребер грудинного зчленування вказує на те, що удар колючо - ріжучим предметом мав бути нанесеним зі значною силою. Таким чином, на підставі всіх зазначених вище даних медичної документації, можна зробити висновок, що заподіяння наявного у ОСОБА_5 проникаючого колото - різаного поранення грудної клітки власною рукою потерпілої (самоушкодження) є практично неможливим.
З даного доказу вбачається, що само ушкодження в даному випадку практично виключається.

- висновком судової імунологічної експертизи № 134 від 31.05.2016 року, в якому зазначено наступне:
- кров потерпілої ОСОБА_5 відноситься до групи АВ.

- на кухонному ножі з ручкою темно синього кольору в об. № 3,5, який наданий на дослідження, виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. № 3,5 на ножі виявлені антигени А і В, відповідно, ця кров могла походити від потерпілої ОСОБА_5

- на саморобному кухонному ножі з пластмасовою ручкою білого кольору в об. № 1, 2, який наданий на дослідження, кров не виявлена.

Обставини кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
- згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 14 лютого 2007 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_3 народився в місті Тюмень, з ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином України, на час вчинення злочину досягнув віку кримінальної відповідальності, тому, відповідно, є суб`єктом злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

- згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 03.04.1998 року, ОСОБА_3 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

- згідно довідки вимоги про судимість № 5 12032016/32012, станом на 12.03.2016 року відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності чи судимостей у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , немає.

- згідно довідки № 14, виданої 14.01.2016 року поліклінікою Кагарлицької ЦРЛ, обвинувачений ОСОБА_3 , 1973 року народження, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , за психіатричною допомогою не звертався і на «Д» обліку в психіатричному кабінету Кагарлицької ЦРЛ не перебуває.

- згідно довідки № 16, виданої 14.01.2016 року поліклінікою Кагарлицької ЦРЛ, обвинувачений ОСОБА_3 , 1973 року народження, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , за наркологічною допомогою не звертався і на обліку в наркологічному кабінеті Кагарлицької ЦРЛ не перебуває.

- згідно довідки характеристики № 38/02 41, виданої 14.01.2016 року виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області, ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується позитивно.

- обвинувачений ОСОБА_3 має на утриманні матір похилого віку, - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , який видано 19 грудня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, з якого вбачається, що мати обвинуваченого ОСОБА_3 , - ОСОБА_18 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в село Верхня Кая Мінусинського району Красноярського краю, відповідно, на час винесення вироку має повних 67 років.

Відповідно, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, а тому є підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності та призначення йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Обґрунтування рішення суду про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, який передбачено цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_3 усіх юридичних ознак злочину, визначеного в диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України.

В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені умисно з урахуванням положень ст. 24 КК України.

Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як злочин.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив злочин, який передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності з законом.

Такий обов`язок виник з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченим ОСОБА_3 і державою.

Склад злочину.
Об`єкт злочину:
- суспільні відносини, що забезпечують охорону здоров`я людини.

- здоров`я потерпілої ОСОБА_5 .

Здоров`я нормальне функціонування тканин і органів тіла людини.

Тілесне ушкодження протизаконне і винне заподіяння шкоди здоров`ю іншої особи, яким порушено анатомічну цілісність або фізіологічні функції тканин чи орнагів потерпілого при посяганні на здоров`я.

Особливість тілесного ушкодження в тому, що вона має зовнішні прояви заподіяної шкоди здоров`ю рану.

Об`єктивна сторона складу злочину складається з наступних елементів:
- діяння підозрюваного ОСОБА_3 у виді дії, - фізичного руху рукою, в якій був затиснутий ніж, та який був спрямований на фізичний вплив на тіло потерпілої, - нанесення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 ;

- злочинних наслідків діяння обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, отриманого потерпілою ОСОБА_5 , що підтверджується висновком судово медичної експертизи № 16 від 06.05.2016 року, згідно з яким за даними наданої медичної документації виявлене у ОСОБА_5 , 1961 р.н., тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент його заподіяння та за звичайного перебігу.
- причиновий зв`язок між злочинним діянням обвинуваченого ОСОБА_3 та наслідком, - отримання потерпілою ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження саме внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 .

Даний склад злочину є матеріальним, тому закінченим даний злочин є з моменту нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 тілесного ушкодження.

Як встановлено судом в судовому засіданні, заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 є протиправним, так як судом в судовому засіданні не встановлено обставин, які б усували протиправність такого діяння.
Суб`єктивна сторона складу злочину.
В даному випадку суд обґрунтовує суб`єктивну сторону складу злочину більш ретельно з огляду на наступне.
Так, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 судом було враховано, що суб`єктивна сторона нанесення тяжких тілесних ушкоджень може виражатися як в умисній формі, зокрема, ст.. 121 КК України, так і в необережній формі, - ст.. 128 КК України, окрім того, в даному випадку вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Враховуючи вищевикладене суд в даному конкретному випадку зазначає наступне.
Перш за все слід зазначити, що заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за відсутності умислу на настання смерті не можуть кваліфікуватися як замах на вбивство.
Злочин може кваліфікуватися як замах на вбивство лише в тих випадках, коли винний передбачає настання смерті потерпілого, коли такий наслідок його дій охоплювався його умислом.
Тому погроза вбивством і заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за відсутності умислу на настання смерті не можуть кваліфікуватися як замах на вбивство.
Про намір винного заподіяти смерть і прямий умисел можуть свідчити:
- погрози потерпілому, висловлювані винним до посягання;
- неприязні стосунки між винним і потерпілим;
- спрямованість дій винного і характер спричинених потерпілому ушкоджень.
- застосування таких знарядь чи засобів, якими безсумнівно може бути заподіяна смерть (вогнепальної зброї, сильнодіючого яду, високої чи занадто низької температури, тощо);
- інтенсивність дій винного - нанесення багатьох ударів, ран свідчить про намір заподіяти смерть;
- причини припинення злочинних дій, поведінка винного і потерпілого, яка передувала події злочину.
Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Так, в судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 познайомився з потерпілою ОСОБА_5 фактично безпосередньо в день вчинення злочину, встановлено, що обвинувачений не висловлював погроз в сторону потерпілої щодо позбавлення її життя, між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 неприязних відносин не було, нанесено лише один удар по тілу потерпілої, що не може в даному випадку свідчити про намір на заподіяння смерті, крім того, суд враховує той факт, що причиною припинення злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було його вільне волевиявлення, яке не спричинене діями інших осіб чи дією інших об`єктивних факторів, які б були для обвинуваченого ОСОБА_3 непереборними для продовження злочину, - подовження нанесення інших тілесних ушкоджень.
Отже, для правової кваліфікації вбивства треба досить старанно досліджувати інтелектуальний момент умислу: передбачав чи не передбачав винний, що його дії можуть призвести до смерті потерпілого.
При цьому слід мати на увазі, що в тих випадках, коли такі наслідки передбачались винним, то вбивство повинно кваліфікуватися як умисне.
Для цього потрібно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, як вказано вище, - враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їх стосунки.
Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. У випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті проявляється в необережності.
Слід враховувати, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з не залежних від його волі обставин.
Суб`єктивні ознаки злочину мають такі властивості, що один різновид вини охплює інший, створюється відповідна їх ієрархія, підпорядкованість. Тому визначення форми і виду вини має бути послідовним, щоб запобігти помилки. Найбільш повною ознакою є прямий умисел, а тому він охоплює і непрямий, побічний умисел. Оскільки їх інтелектуальні моменти поточні (усвідомлення і передбачення), і відрізняються вони тільки вольовим моментом, то слід зазначити, що бажання охоплює допущення, тобто той, хто бажає певних наслідків своїх дій, безумовно допускає їх настання, бо неможливо бажати чогось і не допускати можливості настання того ж.
У свою чергу непрямий умисел відображає злочинну самовпевненість, бо той, хто має намір і розраховує відвернути настання якихось наслідків, у той же час їх і не передбачає, інакше неможливий ніякий розрахунок.
Таким чином, утворюється відповідна система форм і видів вини, кожен різновид якої охоплює той, що розташований в цій системі нижче. В цілому вона має такий вигляд:
- прямий умисел;
- побічний (непрямий) умисел;
- злочинна самовпевненість;
- злочинна недбалість.
Практичне значення такої системи форм і видів вини полягає в тому, що визначати їх у певній справі треба, розпочинаючи зверху і йдучи донизу. На черговий ступінь можна переходити лише тоді, коли буде одержана відповідь про достеменну відсутність у діях винного попереднього ступеня.
Для правильної кваліфікації вбивства важливе значення має дослідження мотиву і мети заподіяння смерті. Мотив злочину - настільки важлива ознака суб`єктивної сторони складу злочину, що слід констатувати: доки не відомий мотив тих чи інших дій, доти не можна сказати, що трапилось, не можна дати достеменну суспільну чи юридичну оцінку цих дій.
Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, мотиву вчинення злочину ОСОБА_3 встановити не вдалося, в його діях відсутні будь які ознаки, які судом зазначені вище, з яких би можна було б зробити висновок, що умисел був спрямований на умисне вбивство, тому його дії не можна кваліфікувати як замах на вбивство за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Що ж стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_19 за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 128 КК України, то слід зазначити наступне.
Перш за все слід зазначити, що одним із вирішальних чинників для розмежування діяння за ст. 121, та ст. 128 КК України є суб`єктивна сторона складу злочину.
Так, суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження), характеризується умисною виною, в різницю від суб`єктивної сторони складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України, ( необережне тяжке тілесне ушкодження).
Так, при вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.
Відповідальність за ст. 121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.
Суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.
Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості має місце тоді, коли особа передбачала можливість настання зазначеної шкоди, але легковажно розраховувала на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, перешкодять настанню злочинного наслідку. Цей розрахунок об`єктивно виявляється легковажним.
Як вбачається з обставин справи, які судом вказані вище, суд приходить до висновку щодо відсутності конкретних обставин, які б могли на думку обвинуваченого ОСОБА_3 перешкодити настанню злочинного наслідку, - нанесення тяжких тілесних ушкоджень.
Необережне тілесне ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості слід відмежовувати від випадків заподіяння його з непрямим умислом, коли особа передбачала можливість заподіяння шкоди здоров`ю іншій людині, не бажала, але свідомо припускала настання такої шкоди. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок особи на випадковість.
Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю.
Проте, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку умисел обвинуваченого ОСОБА_3 був прямо спрямований на спричинення будь якого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , проте, фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком судово медичної експертизи.
Так, до даного висновку суд приходить, виходячи з наступних об`єктивних обставини справи:
Так, згідно висновку експерта № 16 від 06.05.2016 року виявлене у ОСОБА_5 поранення могло утворитися в час та за обставин, вказаних у постанові - а саме близько 16 год. 10 хв. 7.01.2016 р, в результаті нанесення потерпілій сторонньою особою одного удару ножем, «стиснутим в кулак», в ділянку верхнього відділу грудей зліва. В момент нанесення удару стороння особа могла перебувати «спереду від потерпілої».
Отже, як вбачається з об`єктивних обставин справи, обвинувачений ОСОБА_3 в момент нанесення удару перебував прямо перед потерпілою, не збоку, не з заду, удар по тілу потерпілої ОСОБА_5 був нанесений умисно, а не з необережності, так як суд вважає, що удар по тілу потерпілої можна було б розцінити, як необережний, лише в тому випадку, при якому обвинувачений, відмахуючись від потерпілої, чи здійснюючи інші мимовільні рухи рукою, в якій затиснуто ніж, спричинив потерпілій тілесні ушкодження, тому суд вважає, що можна було б лише в такому випадку кваліфікувати нанесення тілесних ушкоджень з необережності.
Окрім того, слід також підкреслити, що згідно висновку експерта експерта № 19 від 17.05.2016 року напрямок раневого каналу від даної рани, (та, відповідно, напрямок удару, нанесеного колючо - ріжучим предметом), - а саме, - спереду назад, згори донизу та зліва направо (відносно тіла потерпілої) - є незручним для нанесення особою власною рукою поранення колючо - ріжучим предметом та, відповідно, нехарактерним для випадків самоушкодження.
Варто також зазначити, що значна довжина раневого каналу та пересічення по ходу його ребер грудинного зчленування вказує на те, що удар колючо - ріжучим предметом мав бути нанесеним зі значною силою.
Отже, удар, який було здійснено обвинуваченим ОСОБА_3 , був здійснений з застосуванням значної сили, що, знову ж таки, вказує на ту обставину, що даний удар був нанесений умисно, а не з необережності, так як суд вважає, що удари з необережності при таких обставинах справи не могли бути нанесені з значною силою, такий удар мав би мати характер по дотичній, поверхневий, половинчастий, тощо.
Що ж стосується показів обвинуваченого, що він не розуміє, як так сталося, що він наніс тяжкі тілесні ушкодження, і що, можливо, він був в стані сильного алкогольного сп`яніння, то суд відноситься до таких показів критично, вважає дану обставину, як таку, яка лише обтяжує відповідальність за вчинений злочин, проте, ні в якому разі не пом`якшує кримінальної відповідальності, та не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 з огляду на положення ст. 21 КК України.
Так, згідно ст. 21 КК України особа, яка вчинила злочин у у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності.
Отже, слід зазначити, що стан сп`яніння, що виникає внаслідок вживання алкоголю, характеризується певними психічними, вегетативними та соматоневрологічними розладами. Він є різновидом аномального стану, за якого розбалансовуються процеси збудження і гальмування.
Інтоксикація організму алкоголем зачіпає центральну нервову систему людини, впливаючи на її свідомість і волю, ускладнюючи процеси мислення та ослаблюючи самоконтроль. Однак, у п`яного зберігається контакт з оточуючим середовищем, його дії є мотивованими. В основі сприйняття ним ситуації лежать реальні факти, а не мареннєві переживання, як це має місце у психічно хворого. Не втрачаючи зв`язку з дійсністю, особа усвідомлює свої вчинки, їх суспільне значення і є спроможною керувати ними навіть у тяжкій стадії сп`яніння. Отже, п`яний не перебуває у стані неосудності.
Стан сп`яніння сприяє прояву наявних у особи антисуспільних поглядів та звичок, відіграючи роль каталізатора вчинення протиправних діянь.
Вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, є обставиною, що обтяжує покарання, що передбачено п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України.
Слід вважати, що вживаючи алкоголь, особа усвідомлює, що він порушує нормальний стан її психіки, але свідомо припускає чи навіть прагне до настання стану сп`яніння, причому, добровільне входження в стан сп`яніння супроводжується лише усвідомленням можливості вчинення аморального поступку чи протиправного діяння, зокрема, злочину.
До стану сп`яніння особа доводить себе свідомо. Вона здатна передбачати свою можливу поведінку в такому стані і з врахуванням цього може вирішувати, вживати чи не вживати алкоголь, наркотики чи інші одурманюючі засоби або їх суміші. Не втілюючи в собі медичного критерію неосудності, звичайне сп`яніння, навіть в тяжкій формі, не звільняє від кримінальної відповідальності особу, яка в такому стані вчинила злочин.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що входження обвинуваченого ОСОБА_3 , (який є повнолітнім, адекватним, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває), в стан алкогольного сп`яніння було добровільним, він повинен був передбачати можливі наслідки стану алкогольного сп`яніння в розрізі його поведінки, а саме, - зниження порогу добропорядності, терпіння, відчуття справедливості, терпіння до зовнішніх подразників, (неправильна, на його думку поведінка оточуючих, незадоволення своїм станом в суспільстві), тощо.
Від звичайного, фізіологічного сп`яніння, про яке йдеться в ст. 21 КК, необхідно відрізняти патологічне сп`яніння, що є формою тимчасового розладу психічної діяльності і тим самим втілює в собі медичний критерій неосудності.
Проте, органами досудового слідства під час досудового слідства було проведено судово психіатричну експертизу, по результатах проведення якої достеменно фахівцями встановлено, що ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, а перебував в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у ОСОБА_3 не виявлено.

ОСОБА_3 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 в даному випадку не є ознакою неосудності, а навпаки, такий стан слід врахувати судом при призначенні покарання, як обтяжуюча вину обставина.

Підсумовуючи вищевикледене, суд приходить до висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, так як суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно наніс тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , та припускав, з огляду на довижу леза, - 122 мм., значна силу удару, (що підтверджується висновком експертизи), заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Згідно ст. 84 КПК України:
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому ним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 95 КПК України:
Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно, аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд визнає їх належними, допустимими, достовірними доказами вчинення ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Отже, суд, ретельно перевіривши докази по кримінальному провадженні, оцінивши докази на підставі ст. 94 КПК України з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку щодо ухвалення обвинувального вироку у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , за наявності таких підстав в зв`язку з наступним:
1) дійсно, вчинене кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України;

2) доведено, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, та яке відбулося 07.01.2016 року близько 16 години 10 хвилин, та в якому обвинувачується ОСОБА_3 , вчинене саме обвинуваченим, - ОСОБА_3 ;

3) доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , які мали місце 07.01.2016 року близько 16 годин 10 хвилин, міститься склад злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, обґрунтовуючи своє рішення наявністю доказів по даному кримінальному провадженні.

Отже, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Таке поняття доказів ґрунтується на теорії відбиття, згідно із якою подія кримінального правопорушення для органів досудового провадження, прокурора, захисника та суду є минулою.

Кримінальне правопорушення являє собою певну сукупність відповідних явищ, предметів, процесів, що відбуваються в оточуючому середовищі. Вступаючи в контакт з багатьма іншими явищами об`єктивної дійсності, він залишає відбиття на матеріальних об`єктах у формі матеріальних слідів (станів предметів, динамічних і статичних процесів тощо), а також у формі ідеальних слідів - у свідомості людей.

В даному випадку суд вважає, що стороною обвинувачення в повному обсязі наведено як в матеріалах справи, так і в судовому засіданні сукупність явищ, предметів, процесів, що відбувалися в оточуючому середовищі стосовно вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, стороною обвинувачення надано належні, допустимі (прямі та не прямі), як суб`єктивні докази, (показання свідків), так і об`єктивні докази, ( матеріальний вираз злочину, - речові докази), вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно, факти і обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, поділяються на дві групи:

1) перераховані у ст. 91 КПК («Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні»):

- в даному випадкудоведено факт вчинення, (подію), кримінального правопорушення, а саме, доведено достеменно час, місце, спосіб вчинення правопорушення.

2) побічні факти, які не входять до кола цих питань. Останні виникають в момент вчинення кримінального правопорушення, до і після нього.

Суд вважає, що прокурором надано:

1) факти, що належать до матеріальних наслідків вчинення кримінального правопорушення (обстановка місця вчинення злочину, знаряддя вчинення злочину, тощо);

2) об`єкти, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення;

Отже, побічні факти встановлюються обставинами, які підлягають доказуванню в необхідних і випадкових, просторово-часових, причинно-наслідкових, безпосередніх і опосередкованих зв`язках. Пізнання обставин, які підлягають доказуванню, і побічних доказів здійснюється опосередковано і безпосередньо (логічне доказування).

Отже, між доказами, які надані стороною обвинувачення в обґрунтування факту вчинення злочину та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_20 присутні необхідні просторово-часові, причинно-наслідкові, безпосередні і опосередковані зв`язки.

Стаття 84 КПК проводить розмежування між фактами та обставинами.

Факти - це подія, явище, що відбулося в дійсності, - події (подія), з приводу яких ведеться процес.

Обставини - це явище, яке супроводжує що-небудь, ту чи іншу сторону справи, - те, що пов`язане із цими фактами, що їх характеризує.

Так, стороною обвинувачення доведено головний факт, - доведено подію кримінального правопорушення і вчинення його обвинуваченим ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК докази повинні бути отримані у передбаченому порядку.

Згідно ст. 85 КПК України:
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Отже, належність доказів - це їх властивість бути засобами пізнання вчиненого у минулому кримінального правопорушення, що зумовлюється тими об`єктивними зв`язками, які існують між ними і обставинами минулої події кримінального правопорушення. Відсутність такої взаємозалежності свідчить про відсутність доказів.

Доказ не буде належним, якщо він не здатний встановлювати факт, що має значення для кримінального провадження. Зміст фактичних даних визначається індивідуальними ознаками кримінального правопорушення.

Відповідно, суд вважає, що стороною обвинувачення наведено в судовому засіданні належні та допустимі докази вчинення злочину, та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, у ст. 91 КПК сформульовані обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Це критерії, які вказують на істотні обставини, знання яких дозволяє досягти завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Належність доказів також визначається тим, що вони прямо чи побічно підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Прямий доказ - такий, що прямо і безпосередньо (одноступенево) вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Це така доказова процедура, коли знання про факти і обставини грунтуються на повідомленні осіб, які безпосередньо спостерігали даний факт у дійсності. Прямі докази містять фактичні дані про ті факти і обставини, що підлягають доказуванню, у них теза і аргументи збігаються. Виходячи із обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК), прямим слід вважати такий доказ, який прямо встановлює обставини, що підлягають доказуванню, або один із його елементів, указаних у законі.

Отже, зглядаючись на обставини кримінального провадження, які вище досліджені судом, та застосування норм права, суд вважає, що стороною обвинувачення надано в достатньому обсязі прямі докази на обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, та які судом наведено вище.

Непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків.

Суд зазначає, що стороною обвинувачення також надано також не прямі докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Зглядаючись на положення ст. 2 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 наведено належні, допустимі, як прямі, так і не прямі докази, які свідчать про ту обставину, що в діях ОСОБА_3 містяться ознаки, які слугують підставою для кримінальної відповідальності гр.. ОСОБА_3 .

Також при винесенні вироку судом було враховано положення ст. 62 Коснтитуції України.
Так, згідно ст. 62 Конституці України:
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Зглядаючись на вищевказану норму основного Закону України, слід зазначити, що вона закріпила в собі п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості.

Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримі- нального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Отже, правило презумпції невинуватості означає, що обвинувачений може бути визнаний винним у вчиненні злочину і покараний лише за умови, що його вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості охоплює такі демократичні ідеї правосуддя, які як правові положення одержали закріплення в Конституції України, а також глибоко і всебічно конкретизовані в різних нормах кримінально- процесуального законодавства:

- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до положень діючого КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи зобов`язані прокурор, слідчий, на яких покладається обов`язок виявити обставини, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Отже, як зазначалося судом вище, при проведенні досудового слідства стороною обвинувачення було забезпечено повне та об`єктивне дослідження обставин справи, що свідчить про повну наявність доказової бази для обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в даному кримінальному провадженні.

- обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до закону доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази повинні бути отримані тільки уповноваженими на те органами чи посадовими особами, законним способом, з точно і вичерпно передбачених законом джерел, а форма їх фіксації має бути передбачена законом.

Слід зазначити, що, оцінивши всі докази, надані стороною обвинувачення по даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку щодо того, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтується на достатніх доказах.

Отже, враховуючи те, що стороною обвинувачення надано суду належні та допустимі, прямі та не прямі докази щодо винності обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно, обвинувачення ґрунтується доказах, які судом сприймаються як сприйнятливі, тому суд не має обґрунтованих непереборних сумнівів в наявності події злочину, складу кримінального правопорушення, а тому суд зобов`язаний винести обвинувальний вирок у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , так як надані стороною обвинувачення та зібрані судом під час судового слухання кримінального провадження докази підтверджують обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 .

Обгрунтування судом призначення виду та міри покарання.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 :
- п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме, - щире каяття, про що свідчить поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового слідства;

- згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Так, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає як обставини, що пом`якшують вину ОСОБА_3 наступне:
- обвинувачений ОСОБА_3 хоч на момент винесення вироку не відшкодував в повному обсязі шкоду, завдану злочином, проте, відшкодував її частково, по мірі можливості.

В розрізі цього питання суд позитивно сприймає позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_7 про те, що під час досудового слідства обвинувачений ОСОБА_3 перебував під цілодобовим домашнім арештом, тому не мав змоги влаштуватися на роботу, та, відповідно, відшкодовувати шкоду потерпілій, крім того, суд позитивно сприймає ту обставину, що після закінчення дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту обвинувачений по мірі можливості відшкодовує шкоду потерпілій шляхом виплати грошових сум, що підтверджується матеріалами справи.

- потерпіла ОСОБА_5 не має до обвинуваченого ОСОБА_3 претензій морального характеру, наполягає на призначенні покарання, яке не буде пов`язане з обов`язковим позбавленням волі обвинуваченого ОСОБА_3 .
Даний факт підтверджується показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні показала, що обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово просив в неї пробачення за вчинене, в зв`язку з чим вона його пробачила, неприязних відносин між ними немає.

Обставина, які згідно п. 13 ч. 1 ст.. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності з положеннями ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, - вчинено тяжкий злочин, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення як умисних злочинів, так і за вчинення злочинів, вчинених з необережності, відповідно, раніше не судимий, а також враховує ту обставину, що потерпіла не має до бвинуваченого претензій морального характеру, потерпіла наполягає на призначенні покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років.

Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 10 років, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин.

Отже, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, відповідно, вчинив злочин вперше, шкода, заподіяна злочином, відшкодована в добровільному порядку частково обвинуваченим потерпілій в добровільному порядку, потерпіла не має претензій морального характеру, потерпіла наполягає на призначенні покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, по місцю проживання характеризується позитивно, то його подальше виправлення та перевиховання можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням), з застосуванням положень ст. 76 КК України, (заходи обмежуючого характеру).

Отже, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з застосуванням положення ст. 75 КК України.

Обґрунтування позиції суду.
Згідно положень ст.. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Що стосується розкаювання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, то суд зазначає про ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 , зглядаючись на його поведінку під час судового слухання справи, переконав суд у своєму щирому розкаюванні, яке, на думку суду, зокрема, має вираз у вибаченні перед потерпілою як безпосередньо після вчинення злочину, так і в судовому засіданні, у законослухняній поведінці під час слухання справи, часткове відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Отже, часткове відшкодування шкоди до винесення вироку, наявність вибачення перед потерпілою, наполягання потерпілої на призначенні покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, на думку суду, слугує як доказ того, що обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, що, відповідно, дає змогу суду застосувати при призначенні покарання засудженому ОСОБА_3 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Що ж стосується позиції прокурора про неможливість застосування в даному конкретному випадку положень ст. 75 КК України, то до такої позиції суд відноситься критично з огляду на наступне.
Згідно ст. 22 КПК України:
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно, позиція обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_7 полягає в тому, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, злочин вчинив вперше, частково, в добровільному порядку відшкодував шкоду, завдану злочином, потерпіла сама наполягає на призначенні покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, обвинувачений має на утриманні матір похилого віку, якій 67 років, та яка потребує догляду та підтримки.

До даної позиції обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_7 суд відноситься позитивно.

Напроти, суд відноситься критично до позиції державного обвинувачення, яку висловив в судових дебатах прокурор, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід в обов`язковому порядку призначити покарання, обов`язково поєднане з позбавленням волі.

Свою позицію суд обґрунтовує тим, що прокурор в судових дебатах взагалі ніяким чином не обґрунтував, чому позбавлення волі є обов`язковим в даному кримінальному провадженні, які існують перепони до не застосування положення ст. 75 КК України, в чому полягає велика суспільна небезпека злочину, та в чому полягає суспільна небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_3 , які не дозволяють застосувати положення ст. 75 КК України.

Суд також критично сприймає позицію прокурора, що обвинувачений ОСОБА_3 вину не визнав, не розкаявся, так як дана позиція прокурора спростовується тим, що потерпіла сама в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений неодноразово просив в неї вибачення, в зв`язку з чим потерпіла в судовому засіданні вибачила обвинуваченого, крім того, обвинувачений в судовому засіданні попросив неодноразово просив вибачення в потерпілої, щиро розкаявся, під час судового слухання даного кримінального провадження частково відшкодував шкоду, заподіяну злочином, і це при тій обставині, що обвинувачений офіційно не працює, відповідно, не має заробітку, тому суд вважає, що у випадку не визнання вини обвинувачений не виплачував би шкоду, заподіяну злочином.

Окрім того, суд вказує на ту обставину, що законодавцем передбачено санкцією ч. 1 статті 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, що передбачає застосування в даному випадку положення ст.ст. 75, 76 КК України, а тому при наявності можливості призначити покарання з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, законом передбачено на підставі ст. 65 КК України законно обґрунтований обов`язок як прокурора при обґрунтуванні позиції про призначення покарання, так і суду при призначенні покарання, обґрунтувати призначення покарання в більш тяжкому об`ємі, ніж в меньш тяжкому.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позиція прокурора щодо неможливості застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України є не обґрунтованою з точки зору загальної частини КК України.

Цивільний позов.
В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , в якій вона просила суд розглянути цивільний позов в рамках кримінального провадження, та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь кошти в сумі:

- 9113 грн. 42 коп. у відшкодування матеріальної шкоди;

- 100000 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Проте, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 позов уточнила в сторону зменшення позовних вимог, та просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь кошти:

-6413 грн. 42 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

-40000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник потерпілої ОСОБА_6 уточнений позов підтримав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 уточнений цивільний позов визнав, йому роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозуміло.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого, - ОСОБА_7 уточнений позов визнав повністю.

Суд, вислухавши потерпілу ОСОБА_5 , її представника ОСОБА_6 , які уточнений позов підтримали в повному обсязі, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_7 які уточнений позов визнали повністю, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині цивільного позову, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Так, згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли в зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
Обгрунтуванням судом стягнення матеріальної шкоди.
Внаслідок даного злочину, вчинення якого саме обвинуваченим ОСОБА_3 судом обґрунтовано вище, потерпіла ОСОБА_5 була змушена перебувати на стаціонарному лікуванні в Кагарлицькій ЦРЛ з 07.01.2016р. по 15.01.2016р. та з 15.01.2016р. по 02.02.2016 р. в КЗ КОР "Київськаобласна клінічна лікарня", (дані факти підтверджуються відповідними довідками, які містяться в матеріалах справи), з діагнозом, - проникаюче ножове поранення грудної клітки зліва, з пошкодженням артерії. Лівобічний гемоторакс.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

За наслідком вчинення кримінального правопорушення потерпіла ОСОБА_5 перенесла операцію, на яку пішли значні кошти.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В результаті неправомірних та винних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 було заподіяно матеріальну шкоду, що знайшло свій вираз у значних витратах на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування її здоров`я, у розмірі 9113 грн. 42 коп., (підтверджується відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи), які, зглядаючись на вищевказані норми права, повинні бути відшкодовані в повному обсязі.

Проте, як судом зазначалося вище, обвинуваченим ОСОБА_3 до винесення вироку під час судового слідства в добровільному порядку було відшкодовано 2700 грн. матеріальної шкоди, відповідно, до стягнення за заподіяння матеріальної шкоди підлягає наступна сума: 9113 грн. 42 коп 2700 грн. = 6413 грн. 42 коп.

Обгрунтування судом стягнення моральної шкоди.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, потерпілій ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах.
Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, в п. 3 вказаної постанови зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Таким чином, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні визнали уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , а також враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, потерпілій ОСОБА_5 були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру її немайнових втрат, суд оцінює в розмірі 40000 грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) у повному обсязі.
Також в даному випадку суд вважає за можливе в рамках кримінального провадження застосувати норми ЦПК України, що стосуються цивільного позову, зокрема, в розрізі судових витрат, що врегульовано ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини.

Так, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, в ній містяться позовні вимоги як матеріального, (стягнення матеріальної шкоди), так і не матеріального (стягнення моральної шкоди) характеру, причому, кожна із даних вимог повинна бути на підставі Закону України «Про судовий збір» оплачена судовим збором в мінімальному розмірі, що становить 551 грн. 20 коп., а так як позовних вимог дві, то сума судового збору, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави становить 551 грн. 20 коп * 2 = 1102 грн. 40 коп.

Речові докази.
Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:
Згідно ч. 1 ст. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішення законної сили, при цьому:
- згідно п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, яке немає ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а в разі необхідності передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання;
- згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Враховуючи вищевикладені норми КПК України, що стосуються речових доказів, суд приходить до висновку щодо наступного:
- спортивну кофту, яка поміщена в спецпакет № 3162423, - знищити.

- ніж, поміщений в спецпакет № 2955514;

- ніж із слідами РБК, опечатаний бірками;

- сліди папілярних ліній № 1 10 в спец пакеті № 2955561, які виявлені та вилучені 07.01.2016 року у будинку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , - які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, - залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження;

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні

Процесуальні витрати.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою, проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, процесуальні витрати по справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 2, 11, ч. 1 ст. 121 КК України, ст.ст. 7 10, 17, 22, 23, 84 86, 89, 91 94, 368, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, як за вчинення ним умисних, протиправних дій, які виразилися в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання, призначивши йому випробування з іспитовим строком на 3 (три) роки.
В порядку п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк ОСОБА_3 відчислювати з 31 жовтня 2016 року, - з дня постановлення вироку.

Цивільний позов.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Тюмень, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 27 квітня 1998 року Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки село Расавка Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 18 грудня 2008 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , кошти в сумі 6413 (шість тисяч чотириста тринадцять) грн.. 42 коп. матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Тюмень, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 27 квітня 1998 року Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки село Расавка Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 18 грудня 2008 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , кошти в сумі 40000 (сорок тисяч) грн.. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Тюмень, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 27 квітня 1998 року Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь держави 1102 (одна тисяча сто дві) грн.. 40 коп. судового збору.
Речові докази.
- спортивну кофту, яка поміщена в спецпакет № 3162423, - знищити.

- ніж, поміщений в спецпакет № 2955514;

- ніж із слідами РБК, опечатаний бірками;

- сліди папілярних ліній № 1 10 в спец пакеті № 2955561, які виявлені та вилучені 07.01.2016 року у будинку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , - які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, - залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження;

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні

Процесуальні витрати.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений на підставі та в порядку п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право на підставі п. 6 ст. 376 КПК України отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_21 Закаблук