Справа № 442/1080/16-к
Провадження № 1-кп/442/137/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобича кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002570 від 19.11.2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

встановив :
19.11.2015 року приблизно о 17год. 40 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN Golf 2» р.н. НОМЕР_1 , із несправним переднім правим та задніми гальмовими механізмами, рухаючись вулицею Стрийська м. Дрогобича, в напрямку м. Стрий, неподалік будинку №443/6, порушуючи вимоги п.1.5 ПДР, згідно якого "дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків"; п.2.3 ПДР, згідно якого "для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі"; п. 8.1 ПДР, згідно якого "регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками"; п.12.3 ПДР, згідно якого "у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди"; п.18.1 ПДР України, згідно якого "водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека", п. 31.4.1 ПДР, згідно якого "забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності порушеної герметичності гідравлічного гальмового приводу", вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.1 (зебра) дод.2 розділу 34 «Дорожня розмітка», яка позначає нерегульований пішохідний перехід» та проявивши неуважність до дорожньої обстановки здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який переходив проїзну частину дороги нерегульованим пішохідним переходом (зеброю).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку експерта №682 від 05.12.2015 року отримав тілесні ушкодження: важкої черепно-мозкової травми у вигляді забою скроневої ділянки головного мозку зліва, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, рани в скроневій ділянці голови справа; закритий перелом лівої променевої кістки; садна на правій щоці, на спинковій поверхні правої китиці; синці в ділянці лопатки справа, на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, на внутрішній поверхні лівої гомілки з переходом на гомілково-ступневий суглоб. Вказані тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди та по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.
Таким чином ОСОБА_4 своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, зіслався на обставини, викладені в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження.

В скоєному щиросердечно розкаюється.
Потерпілий ОСОБА_5 щодо призначення покарання обвинуваченому просить суворо не карати його, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки останнім йому повністю відшкодовано спричинену шкоду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, він та інші учасники судового провадження не оспорюють докази щодо обставин справи, суд, з`ясувавши, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів у даному провадженні. А тому розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно, так як він порушив правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, що скоїв кримінальне правопорушення, не будучи в стані алкогольного сп`яніння, його позитивну характеристику по місцю проживання, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою винність та щиросердечно розкаявся у вчиненому.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Суд) передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи".

Крім цього, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за №7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року), вбачається, зокрема, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, при відсутності інших об`єктивних та суб`єктивних обставин, які в сукупності не створюють обґрунтованої впевненості суду, зокрема, в необхідності обрання обвинуваченому більш тяжкого виду покарання, не може свідчити за його беззастережним обранням, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

В даному кримінальному провадженні, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Разом з тим, ті обставини, яких є більше ніж дві, а саме: що вчинив кримінальне правопорушення вперше (тобто відсутня звичка до злочинного ремесла), визнав свою винність, щиросердечно розкаюється, має на утриманні батьків інвалідів 3-ї групи, які потребують стороннього догляду, також має на утриманні двох неповнолітніх дітей, обставини та характер вчинюваних ним злочинних дій, добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку та добровільне відшкодування Дрогобицькій міській лікарні № 1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 , позитивно характеризується по місцю проживання, - суд вважає за такі, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного ОСОБА_4 .

За наведених вище обставинах та на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України основне більш м`яке покарання, не передбачене в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, що позитивно характеризує його особу, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе при застосуванні покарання у виді штрафу без позбавленням права керувати транспортними засобами, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судові витрати, що складаються із вартості проведених експертиз, слід стягнути із обвинуваченого в повному обсязі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та на час судового розгляду не обирався, а тому до вступу вироку в законну силу підстав для його обрання також немає.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень штрафу в дохід держави без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 3686 грн. 40 коп.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1