АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/9798/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/63/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене, 13.10.2014р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000905 відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок суду Саксаганського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2015р.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення і призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком на 1р., з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 1р. 6міс., на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 1р., на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України, покладено обов`язки: не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Вирішено питання про цивільний позов, відшкодування процесуальних витрат і речові докази.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково, на її користь стягнуто: з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у відшкодування матеріальної шкоди 49000,00 грн.; з ОСОБА_6 - у відшкодування матеріальної шкоди 185026,03 грн., у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., судові витрати за правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, на її користь: з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням - 279,97 грн., у відшкодування моральної шкоди -14,00 грн.; з ОСОБА_6 - у відшкодування моральної шкоди 9986 грн., судові витрати за правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10

потерпіла ОСОБА_8

представник потерпілих ОСОБА_11

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати вирок суду Саксаганського району м.Кривого Рогу від 10 листопада 2015р., щодо ОСОБА_6 , та звільнити його від кримінальної відповідальності, з передачею на поруки колективу, на підставі ст.47 КК України, закривти кримінальне провадження.
Потерпілим відмовити у задоволенні цивільних позовів.
За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину за наступних обставин.
12 жовтня 2014р., приблизно о 12.20 год., ОСОБА_6 , рухався на автомобілі «ВАЗ-2115» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул.Мелешкіна, з боку майдану 30-річчя Перемоги, в напрямку майдану Артема м.Кривого Рогу.

В порушення вимог п. 2.9 «а» «Правил дорожнього руху» України, де зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, водій ОСОБА_6 , відповідно до висновку медичного огляду № 3458 від 12.10.2014р. керував зазначеним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

В цей час, попереду, в попутному напрямку, рухався невстановлений автомобіль під керуванням невстановленого водія, який при зміні дорожньої обстановки, застосував екстрене гальмування в займаній ним смузі і зупинив керований ним автомобіль.

Водій ОСОБА_6 , який в порушення вимог п.13.1 «Правил дорожнього руху» України, відповідно до якого, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не обрав безпечної дистанції, при застосуванні невстановленим водієм гальмування, не встигаючи зупинити керований ним автомобіль, застосував технічно необґрунтований маневр відвороту ліворуч, як наслідок, втратив керування та, виїхавши в стані заносу на зустрічну половину дороги, допустив зіткнення з автомобілем «Хюндай Туксон» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що під керуванням водія ОСОБА_8 , рухався в зустрічному напрямку прямо.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди була травмована пасажир автомобіля «Хюндай Туксон» ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2334 від 20.10.2014р., отримала тілесні ушкодження у вигляді - синців нижніх кінцівок, садна лівої нижньої кінцівки, перелому правої променевої кістки, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно з висновком авто-технічної експертизи №58/27-322 від 24.11.2014р., при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем «ВАЗ-2115», вбачається невідповідність вимогам п.13.1 «Правил дорожнього руху» України, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається.

Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.13.1 «Правил дорожнього руху» України і наслідками що настали - спричинення потерпілій ОСОБА_9 , середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, вбачається прямий причинний зв`язок.

Захисник ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що висновки суду першої інстанції викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і містять істотні суперечності, він вважає, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосовано закон, який підлягав застосуванню, у зв`язку з чим, на його думку, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , закриттю.
На думку захисника, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання трудового колективу щодо звільнення ОСОБА_6 , від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки колективу, не вмотивував прийняте рішення.
Крім того, захисник вважає, що суд першої інстанції незаконно задовольнив позовні вимоги цивільних позивачів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .
Захисник вказує, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а не з вартості відновлюваного ремонту, як це вказав суд у вироку.
Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження, яке проведено на підставі заяви ОСОБА_8 , визначена сума матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Хюндай Туксон» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить - 120653 грн.

В подальшому за клопотанням представника потерпілих була призначена, на вирішення, якої представником потерпілих було поставлено питання, яка сума матеріально збитку спричинена власнику пошкодженого автотранспортного засобу на момент призначення експертизи.

Згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи №1622-15 від 30.06.2015р. вартість відновлюваного ремонту становить - 231776,03 грн.

На його думку, у суда не було підстав для задоволення цивільного позову оскільки потерпіла ОСОБА_8 не надала суду чеків, які б підтверджували вартість проведеного нею відновлюваного ремонту.

Крім того, захисник вважає, що суд незаконно стягнув з ОСОБА_6 витрати пов`язані з розбиранням автомобіля потерпілої у сумі 1900 грн., які були сплачені СПД Попову за виконання ремонтних робіт, оскільки зазначена сума, згідно висновку експерта і висновку спеціаліста була включена до майнової шкоди, тому додатковому стягненню не підлягає.

Захисник вказує, що судове рішення має суперечності, на які суд першої інстанції не звернув уваги.

Так, у вироку суду (ар.в.5) зазначено, що висновок спеціаліста який знаходиться на ар.пр.29-65,т.1, і який прямо стосується доказування розміру завданої шкоди, він вважає належним доказом, а на (ар.в.7), суд, оцінюючи цей же висновок спеціаліста (ар.пр.29-65, т.1) щодо визначення розміру збитків, вже зазначає, що приймає до уваги, що в частині визначеного цим висновком розміру завданої шкоди, він спростовується висновками судової автотоварознавчої експертизи, яка проведена на даний час, тому висновок спеціаліста, проведений 5 грудня 2014р., суд визнає недостовірним, і відкидає його.

Захисник вважає, що з урахуванням приведених ним підстав, позовна заява про відшкодування майнової шкоди, не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим, рішення суду у цій частині є незаконним і необґрунтованим.
Не погоджується захисник і з сумою моральної шкоди стягнутої судом з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 , у розмірі 10000 грн.
Захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання по цивільному позову потерпілої ОСОБА_8 , вийшов за його межі, оскільки у зміненій та доповненій позовній заяві, ОСОБА_8 , просила стягнути з ОСОБА_6 , моральну шкоду у розмірі 5000 грн. і майнову шкоду у розмірі 182776,03 грн.
Захисник ОСОБА_7 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, повністю підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 10 листопада 2015р. відносно ОСОБА_6 , звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу на підставі ст.47 КК України, закривши кримінальне провадження, а також відмовити потерпілим у задоволенні їх цивільних позовів у повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, повністю підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, звільнити його на підставі ст.47 КК України від кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективу, закривши кримінальне провадження, відмовивши потерпілим у задоволенні їх цивільних позовів у повному обсязі.
Прокурор, який брав участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, просила апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , без змін.
Потерпіла ОСОБА_8 , представник потерпілих ОСОБА_11 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, кожний окремо, просили апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, перевіривши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника варто частково задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги захисника, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме ст.47 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, однак доводи, щодо незаконності вироку, в частині вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , де суд вийшов за межі пред`явленого позову, оскільки стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду у більшому розмірі ніж було заявлено позивачем, вважає слушними.
Доводи захисника про незаконність ухвали від 10 лютого 2015р., якою суд відмовив обвинуваченому у задоволенні його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу на підставі ст.47 КК України і закритті кримінального провадження, не ґрунтуються на законі.
За наявності підстав та передумов, зазначених у ст.47 КК України та з огляду на роз`яснення п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», суд першої інстанції може звільнити від кримінальної відповідальності.
Підставою такого звільнення є щире каяття особи.

Суд першої інстанції, встановив, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, що обвинувачений змінював свою позицію в продовж досудового і судового слідства, визнаючи свою провину частково і в повному обсязі, крім того, заперечував, що він скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, це стало, на думку колегії суддів, законною підставою для відмови у передачі обвинуваченого на поруки колективу та закритті кримінального провадження.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції незаконно стягнув з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 суму відновлюваного ремонту її пошкодженого у ДТП автомобіля «Хюндай Туксон» реєстраційний номер НОМЕР_2 ., яка становить 231776,03грн., яка була встановлена автотоварознавчою експертизою №1622-15 від 30.06.2015р., а не суму матеріальної шкоди спричиненої ДТП, яка була визначена експертним дослідженням №212/14 від 05.12.2014р., яка становила 120653,69 грн., суперечать закону і є надуманими.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції виходячи з висновку експертизи №1622-15 від 30.06.2015р., встановив розмір спричиненої потерпілій шкоди на момент розгляду справи, враховуючи витрати на розбирання автомобіля в сумі 1900 грн., та витрати з евакуацією автомобіля в сумі 350 грн., розмір майнової шкоди, у сукупності складає - 234026,03 грн.

Колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції, зазначаючи у вироку про недостовірність доказу, а саме експертного товарознавчого дослідження №212/14, складеного, 05.12.2014р,. мав на увазі те, що висновок автотоварознавчої експертизи №1622-15 від 30.06.2015р. був наданий суду на час судового розгляду і його данні, були отримані на час розгляду справи, тоді, як попередній висновок експертизи №212/14 проведеної значно раніше, 05.12.2014р. містить данні отриманні на момент вчинення ДТП, тому, суд у відповідності з вимогами ст.1192 ЦК України, законно надав перевагу доказу - висновку автотоварознавчої експертизи №1622-15 від 30.06.2015р.

Суд першої інстанції, дослідив у судовому засіданні усі докази, надані сторонами щодо вирішення цивільного позову.

Колегія суддів встановила, що суму матеріальної шкоди, яку належить стягнути з ОСОБА_6 , суд першої інстанції розрахував наступним чином: від повної суми спричиненої шкоди - 234026,03 грн. відрахував суму шкоди, яку належить стягнути з другого відповідача ПрАТ - 49000грн., отримав різницю в сумі-185026,03 грн., яку і стягнув з обвинуваченого у відповідності з вимогами закону, тому твердження захисника, про неправильність стягнутої суми і вихід суду за межі позовних вимог позивачки ОСОБА_8 , оскільки у позові вона просила стягнути з ОСОБА_6 меншу суму - 182776,03 грн., є безпідставними.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 не повинен нести цивільно-правову відповідальність перед потерпілою ОСОБА_9 , оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження вона отримала 14 жовтня 2014р., вже після події злочину, яка сталася 12 жовтня 2014р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються доказами наявними у справі, а саме вказаним захисником висновком судово-медичної експертизи і поясненнями обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції було встановлено, що мала місце подія злочину, а саме ДТП відбулося 12 жовтня 2014р. і в результаті цього, потерпіла ОСОБА_9 була травмована, отримавши середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, що повністю визнавав обвинувачений в ході судового розгляду і не заперечував, що саме від його дій ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.

З висновку експерта №2334 від 20.10.2014р. (ар.пр.31-32,т.2) вбачається, що в описовій частині свого висновку, судмедексперт ОСОБА_12 , посилаючись на данні амбулаторної карти на прізвище ОСОБА_9 , зазначає, що 13.10.2014р. ОСОБА_9 звернулася до лікаря ортопеда у зв`язку з отриманою, 12.10.2014р. в результаті ДТП травмою, де також експерт зазначив, що первісна допомога потерпілій була надана 12.10.2014р. в травмпункті 2-ї міської лікарні м.Кривого Рогу ( ар.пр.31-зворот, т.2).

Зазначення експертом у відповіді на друге питання щодо строку виникнення у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, дати 14.10.2014р., можуть бути сприйняті, як описка, яку допустив судовомедичний експерт при виготовлені висновку, оскільки зазначена експертом дата виникнення тілесних ушкоджень, суперечить наданим експерту медичнім документам, а саме амбулаторною картою потерпілої ОСОБА_9 , поясненнями потерпілої і іншим зібраними у справі доказами.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника в тій частині, що при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого нею позову, збільшивши на її користь суму моральної шкоди.

Відповідно до ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань, колегія суддів встановила, що потерпіла ОСОБА_8 у своїх позовних вимогах, як у першому позові (ар.пр.13-15,т.1), так і в зміненому та доповненому цивільному позові (ар.пр.19,т.3), так і в судовому засіданні, в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, наполягала на сумі - 5000 грн., однак суд першої інстанції, порушивши вимоги закону, не обґрунтовуючи збільшення суми моральної шкоди, стягнув з ОСОБА_6 - 10000 грн.

Виходячи з норм ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оскільки колегією суддів було встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 не змінювала своїх позовних вимог до ОСОБА_6 , в частині відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції збільшивши розмір моральної шкоди, вийшов за межі позовних вимог, чим допустив порушення вимог закону і прав обвинуваченого, погіршивши його становище.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст.408, п.3. ч.1 ст.409 КПК, підлягає зміні у частині стягнення суми моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 , підстав для його скасування і закриття кримінального провадження, як про це просить сторона захисту, немає.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407,408, 409, 412,419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Змінити вирок Саксаганського районного сду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2015р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 .
Зменшити суму моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 , з 10000 грн. до 5000 грн.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не застосовувалася.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4