Код суду 233 Справа № 233/1471/16-к
Вирок
Іменем України
01 квітня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Улянівка, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо - технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
02 лютого 2015 року, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», затвердженого Законом України №1614-18-VIІ від 25 липня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та цього ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 - №319 від 8 листопада 2015 року був зарахований до списків її особового складу, а також призначений на посаду стрільця помічника гранатометника 2-го мотопіхотного відділення 3-го мотопіхотного взводу 2-ої мотопіхотної роти на якій проходе військову службу по теперішній час.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, га маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.
Так, під час виконання завдань за призначенням частину підрозділів військової частини - польова пошта НОМЕР_1 передислоковано на Схід України, які розташувалися польовим табором у АДРЕСА_2 .
Водночас, 1 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової
служби за мобілізацією, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, ведучі бездіяльний та дозвільний спосіб життя, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби самовільно, без дозволу командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний намір у період часу з 1 лютого 2016 року по 6 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час вільно на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи заходів для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Надалі, виконуючи дії, пов`язані між собою єдністю мети та умислу, спрямовані на ухилення від військової служби, про своє місцезнаходження солдат ОСОБА_4 до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 6 лютого 2016 року.
У подальшому, ОСОБА_4 вирішив припинити ухилятися від проходження військової служби та 6 лютого 2016 року прибув добровільно до місця служби до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , після чого 22 лютого 2016 року з`явився до органів військової прокуратури із зізнанням.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 за викладених вище обставин обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця помічника гранатометника 2-го мотопіхотного відділення 3-го мотопіхотного взводу 2-ої мотопіхотної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , 1 лютого 2016 року останній самовільно залишив військову частину - польову пошту НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, розташованої у АДРЕСА_2 га продовжував ухилятися від військової служби до 6 лютого 2016 року, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, - тобто самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він дійсно 01.02.2016 року без дозволу командування військової частини полова пошта НОМЕР_1 , де проходить службу, поїхав додому в АДРЕСА_1 , без поважної причини. Зараз розуміє, що не повинен був так поступати, шкодує про свій вчинок, щиро розкаявся. Має намір продовжити військову службу.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості
скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується посередньо, на медичних обліках за станом здоров`я не перебуває, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження та виховує ще двох неповнолітніх дітей.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_4 , судом не виявлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної частини статті, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Беручи до уваги те, що обвинувачений скоїв злочин вперше, щиро розкаявся в скоєному, співпрацював з органами досудового розслідування, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки відсутні відомості щодо нього, які давали б підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості, і до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та відповідно до ст. 76 КК України з встановленням спеціальних обмежень.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти командира військової частини або в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу командира військової частини або кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя