АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 648/291/16-к
Провадження: № 11-кп/791/351/16 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 72 ч.5 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2016 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонськоїх області від 02 лютого 2016 року ,-
встановила:
Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком апеляційного суду Херсонської області від 27 травня 2011 року за ч. 2 ст. 17, пп. «г», «і», «е» ч.2 ст. 93, пп.«е», «і» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), ч.1 ст.263 КК України (в редакції 2001 року) до позбавлення волі строком п`ятнадцять років, про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання з 05.09.2008 року по 25.09.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції оскільки вважає, що судом під час розгляду його клопотання не враховано час його перебування в слідчих ізоляторах м.Миколаєва та м. Києва в 2013, 2014 ,2015 роках.
Перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, заслухавши засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію і просив її задовольнити, думку прокурора, що вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвала суду першої інстанції відповідає положенням ст.72 ч.5 КК України, підстав для її зміни колегія суддів не знаходить.

Так відповідно ч.5 ст.72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; г1) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Суд першої інстанції врахував вказані положення закону і включив засудженому в строк відбування покарання період тримання його під вартою як запобіжний захід з 05.09.2008 рокуі до вступу вироку апеляційного суду Херсонської області від 27 травня 2011 року в законну силу, тобто по 25.09.2012 року.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про те, що у строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 суд безпідставно не врахував весь час перебування його в слідчих ізоляторах до моменту прибуття до установи відбування покарання, не ґрунтуються на нормах закону, оскільки в строк попереднього ув`язнення не підлягає зарахуванню термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили і до дати прибуття засудженого до місця відбуття покарання.

Посилання апеляційної скарги, що судом не враховано час перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі м. Миколаєва та м. Києва є також необгрунтованими так, як відповідно до абз1 ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього увязненнязастосовується у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення).
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 доставлявся до слідчого ізолятору м. Миколаїва для участі в судових розглядах за його власними скаргами на дії працівників правоохоронних органів, в задоволені яких йому було відмовлено, а до слідчого ізолятора м.Києва для участі в розгляді його касаційної скарги, що відповідно до вимог Закону не є підставою для зарахування цього строку в період відбування покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України.
Крім того, в матеріалах провадження та апедяційної скарги з доповненнями, відсутні будь які відомості про перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі у зв`язку з проведенням слідчих дій у кримінальному провадженні щодо нього, або щодо іншої особи, та достатніх даних щодо участі в судовому розгляді, а тому такі доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить необгрунтованими.
Таким чином, підстав для скасування ухвали, як про те просить апелянт, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду щодо нього без змін..
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2016 року відносно нього залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді: __підпис______ ____підпис_______ ____підпис______
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2 .