Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3457/16-к
н/п 1-кп/490/427/2016
ВИРОК
Іменем України
03 червня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого та його захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000076, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, є громадянином України, неодруженим, має повну вищу освіту, працює на посаді кабельщика-спаювальника 3-го розряду лінійної дільниці № 6 лінійного цеху Міського центру телекомунікацій № 614 м. Одеси технічного департаменту Одеської філії ПАТ "Укртелеком", зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим 08 грудня 2015 року Київським районним судом м. Одеси за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, від відбування на підставі ст. 75 КК України якого звільнений з випробуванням строком на два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
30 жовтня 2015 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією, проходячи військову службу у військовому званні солдат на посаді стрільця-зенітника 1-го відділення 1-го зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , будучи обізнаним з умовами проходження військової служби, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби та незаконно перебував за його межами, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання у м. Одесі до 14 год. 19 листопада 2015 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що 06 лютого 2015 року його було мобілізовано до Збройних сил України, і він проходив службу на посаді стрільця-зенітника 1-го відділення 1-го зенітного ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . У процесу служби він декілька разів перебував у зоні проведення антитерористичної операції, отримав травму. Через травму та навантаження, носіння броніжилету і стрибки, в нього загострилася хвороба - варикозне розширення вен, і у серпні 2015 року він звернувся до лікарні, через що потрапив до шпиталю. 09 жовтня 2015 року його було прооперовано. 28 жовтня 2015 року військово-лікарська комісія повторно дала йому звільнення від військової служби у зв`язку з хворобою. Цього ж дня у канцелярії військовій частини на столі (оскільки на той момент там нікого не було) він залишив свій рапорт з проханням надати звільнення від військової служби у зв`язку з хворобою та ксерокопію звільнення, наданого у шпиталі, "психанув" і, залишивши територію військової частини, поїхав додому до м. Одеси. Рівно через 15 діб після цього йому зателефонував командир - ОСОБА_6 і сказав, що він самовільно залишив частину. У відповідь на це він повідомив командиру, що залишив на столі у канцелярії рапорт і копію звільнення від служби у зв`язку з хворобою. Командир сказав, що цим документам не надано хід, і що він самовільно залишив частину. Також командир сказав, що він більше не потрібен і може не приїздити. 19 листопада 2015 року в м. Одесі ним було вчинено замах на крадіжку, у зв`язку з чим до нього судом було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. 08 грудня 2015 року його було засуджено за вчинення цього злочину і залишено застосований до нього домашній арешт. Після вироку, 10 грудня 2015 року, він з`явився до Одеського військкомату, а звідти - до військової частини, де йому сказали, щоб він звернутися до військової прокуратури і отримав припис про з`явлення до військової частини, на підставі чого буде проводитися службове розслідування, що він і зробив. До військової частини він з`явився 14 грудня 2015 року. У вчиненому щиро кається.

З дослідженої у ході судового розгляду довідки № 913 від 15.02.2016 слідує, що у періоди з 02 квітня 2015 року по 09 квітня 2015 року, з 12 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року, з 29 квітня 2015 року по 08 травня 2015 року та з 12 травня 2015 року по 23 травня 2015 року солдат ОСОБА_5 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Згідно повідомлення № 557 від 10.03.2016 командира військової частини НОМЕР_2 (військового шпиталю), обвинувачений у період з 27 червня 2015 року по 03 червня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні А 2428 з діагнозом: "Варикозна хвороба. Варикозне розширення підшкірних вен лівої нижньої гомілки. Підгострий тромбофлебіт лівої гомілки", а також у період з 30 вересня 2015 року по 09 жовтня 2015 року з діагнозом: "Варикозна хвороба. Варикозне розширення підшкірних вен обох нижніх кінцівок.", йому було надано звільнення від службових обов`язків на 15 календарних днів.

Згідно довідок військово-лікарської комісії № 2591 від 09.10.2015 та № 2672 від 28.10.2015, цією комісією зроблено висновки про те, що у періоди з 10 жовтня 2015 року по 24 жовтня 2015 року та з 25 жовтня 2015 року по 08 листопада 2015 року, через стан після флебіктоміту ліворуч 01 жовтня 2015 року, солдат ОСОБА_5 потребує звільнення від виконання службових обов`язків.

Та обставина, що солдат ОСОБА_5 у період з 25 жовтня 2015 року по 08 листопада 2015 року, згідно вказаного вище висновку військово-лікарської комісії, потребував звільнення від виконання службових обов`язків, не надавала йому права самовільно залишити військову частину без відповідного рішення командира військової частини про надання відпустки у зв`язку з хворобою (п. 259 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 у редакції від 14.07.2015).
Враховуючи наведене, залишення обвинуваченим ОСОБА_5 місця несення служби 30 жовтня 2015 року (як це зазначено в пред`явленому обвинуваченні) було самовільною та неправомірною дією.

Разом з тим, як слідує з наведених вище показань обвинуваченого та вироку від 08.12.2015 року Київського районного суду м. Одеси, близько 14 год. 19 листопада 2015 року ОСОБА_5 було вчинено замах на крадіжку товару з супермаркету, під час якого його було затримано та у подальшому застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який вироком суду від 08.12.2015 залишено попереднім до набрання цим вироком законної сили.

Таким чином, починаючи з 19 листопада 2015 року по момент добровільного з`явлення обвинуваченого до військової частини діяв застосований до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суть якого полягає у забороні залишення житла, визначеного в ухвалі слідчого судді та суду.

Враховуючи передбачені КПК України умови застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд не вважає правильною кваліфікацію перебування обвинуваченого за місцем проживання, визначеним рішеннями слідчого судді та суду, які є обов`язковими і підлягають негайному виконанню, як продовження вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки, згідно вказаним рішенням ОСОБА_5 був зобов`язаний перебувати за місцем свого проживання, визначеним у вказаних судових рішеннях.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення вказівку на перебування його з власної волі без поважних причин поза місцем проходження служби - за місцем свого проживання у період з 14 год. 19 листопада 2015 року по 16 год. 00 хв. 16 грудня 2015 року і проведення ним часу у цей період на власний розсуд.

Дії ж обвинуваченого в частині самовільного залишення місця несення служби у період часу з 30 жовтня 2015 року по 14 год. 19 листопада 2015 року стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий умисний злочин, його особу, а саме те, він має постійне місце проживання, у теперішній час не є військовослужбовцем, має постійне місце роботи, характеризується посередньо, на момент вчинення злочину був раніше не судимим, неодноразово брав участь в антитерористичній операції, наявність в нього тяжкого хронічного захворювання, відсутність обставин, що обтяжують покарання та як обставини, що його пом`якшують, щире каяття обвинуваченого і з`явлення його зі зізнанням.

Також, суд вважає за необхідне врахувати при призначенні покарання як обставину, яка його пом`якшує, те, що вчинення обвинуваченим вказаного вище злочину було зумовлено наявним в нього тяжким хронічним захворюванням, яке фактично, виходячи з наданих сторонами медичних документів, унеможливлювало виконання ним своїх обов`язків з військової служби у високомобільних військах.

Наведені вище обставини, що пом`якшують покарання, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 злочину.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого виду покарання, ніж той, що передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, і за вчинений злочин призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на один місяць.

З огляду на тривалість ухилення ОСОБА_7 від військової служби, що загалом не перевищує одного місяця, особу обвинуваченого та стан його здоров`я, який спонукав ОСОБА_7 до вчинення злочину, суд вважає зазначене вище покарання таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Крім цього, враховуючи ту обставину, що зазначений вище злочин ОСОБА_7 вчинив до постановлення Київським районним судом м. Одеси вироку від 08.12.2015, яким обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, засуджено до одного року позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування цього покарання з випробуванням строком на два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, суд вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнити з випробуванням строком на два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді арешту строком на один місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаного вище злочину та злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_5 до одного року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на два роки засуджено вироком від 08.12.2015 Київського районного суду м. Одеси, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом двох років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: