Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ? ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ? ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000471 від 03.08.2015 року за апеляційними скаргами заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у судовому кримінальному провадженні, прокуратури Здолбунівського району Рівненської області ОСОБА_10 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року, -
по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинськ, Здолбунівського району Рівненської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
-засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки.
Зобов`язано ОСОБА_6 відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 витрати за перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні в сумі 4675 грн. 90 коп., які підлягають зарахуванню до бюджету м. Рівне, з якого фінансується Рівненська центральна міська лікарня.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану майнову шкоду в сумі 22279 грн. 27 коп. та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 02 серпня 2015 року приблизно о 12.00 год., у будинку по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час суперечки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_8 два удари молотком в область голови, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

В поданих апеляційних скаргах прокурор ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, покликаються на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Суд першої інстанції не навів переконливих доводів про доцільність звільнення ОСОБА_6 від покарання відповідно до ст. 75 КК України, а лише послався на обставини, які, на думку суду, пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), а також посередню характеристику за місцем проживання та не перебування обвинуваченого на обліку у лікарів нарколога і психіатра), тобто судове рішення належним чином не мотивоване. Тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 заподіяно небезпечним способом ударом молотка по голові, що є життєво важливим органом людини. Шкода, заподіяна здоров`ю потерпілого, обвинуваченим не відшкодована. Злочин вчинено ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, тобто на грунті пияцтва. Судом при призначенні покарання не дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Безпідставне застосування ст. 75 КК України призвело до ухвалення судового рішення, яке є явно несправедливим через м`якість. Просять вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити стосовно ОСОБА_6 новий вирок, яким засудити його за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданих апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги прокурорів без задоволення, потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги прокурорів, дослідивши матеріали кримінального провадження й доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК України в апеляційних скаргах не оскаржується.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції в достатній мірі не були враховані вимоги ст.ст. 65, 75 КК України, у зв`язку з чим суд помилково дійшов висновку про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року п. 2 Про практику призначення судами кримінального покарання, з наступними змінами, роз`яснив, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, про що правомірно йдеться у поданих апеляційних скаргах.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції належним чином не врахував те, що ним вчинено тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, його небезпечний спосіб вчинення завдання ударів молотком по голові, що є життєво важливим органом людини, особу ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, і вчинив новий умисний злочин в стані алкогольного сп`яніння, а також той факт, що завдана злочином шкода потерпілому ОСОБА_8 на момент розгляду апеляційних скарг взагалі не відшкодована, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді кримінального провадження, а отже є неправильним та несправедливим внаслідок м`якості.
Згідно вимог п.4 ч.1ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання слід скасувати в зв`язку з безпідставним застосуванням судом щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням та постановити новий вирок.
Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 розміру покарання, колегія суддів, виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує фактичну тяжкість вчиненого умисно злочину та його підвищену суспільну небезпеку, особу ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст. 89 КК України є не судимим, посередньо характеризується за місцем проживання, ніде не працює, порушує громадський порядок та зловживає спиртними напоями (т. 2 а. с. 81), обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілого ОСОБА_8 , який підтвердив, що обвинуваченим з моменту вчинення злочину жодних кроків на відшкодування завданої шкоди не зроблено, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що в своїй сукупності, на думку колегії суддів, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а дає підстави для призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, однак, без застосування ст. 75 КК України. В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На думку суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_6 , так і іншими особами.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, ?

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, прокуратури Здолбунівського району Рівненської області ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 15 березня 2016 року.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3