Справа № 340/88/16-к
Провадження № 11-кп/779/276/2016
Категорія ч.2ст 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000187, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, за участю: прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Верховинського районного суду від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого певні обов`язки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний - домашній арешт.

Відповідно до вимог ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави 1841,40 грн. за проведення експертиз. За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

24 грудня 2015 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 в темну пору доби, суху погоду, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "Volkswagen Vento", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Р-24 "Татарів Кам`янець-Подільський", що в с. Ільці, присілок Грабовець Верховинського району Івано-Франківської області, у напрямку селища Верховина. Рухаючись ділянкою дороги із заокругленням у праву сторону ОСОБА_6 порушив вимоги п. 1.2.; п. 2.3 "б"; п. 2.9. "а"; п. 10.1.; п. 12.1 Правил дорожнього руху України: проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення із автомобілем марки "ЗАЗ 110307", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що й спричинило смерть потерпілого.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що рішення про призначення ОСОБА_6 покарання з урахуванням ст.75 КК України є недостатньо обґрунтованим, оскільки судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Просить скасувати вирок місцевого суду, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

У своїй заяві, надісланій апеляційному суду під час підготовки до апеляційного розгляду, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 просять відхилити апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду залишити без змін, оскільки не бажають, щоб обвинувачений був позбавлений волі, у зв`язку з чим в засіданні суду першої інстанції просили призначити ОСОБА_6 покарання з іспитовим строком.

Під час апеляційного розгляду: - прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

потерпілий ОСОБА_8 заперечив доводи апеляційної скарги прокурора, пояснив, що ні він, ні його родичі не мають до обвинуваченого жодних претензій, в засіданні суду першої інстанції просили не призначати ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавленням волі, про що надіслали апеляційному суду заяву;

обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому, відшкодував спричинену шкоду потерпілим, просить врахувати позитивні дані про його особу та незадовільний стан здоров`я, а також те, що в сім`ї лише він працевлаштований і здійснює догляд за хворим батьком, просить не позбавляти його волі та залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, дослідивши докази, що впливають на призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, а також правильність кваліфікації його дій не оспорюються апелянтом і апеляційному перегляду згідно ст.404 КПК України не підлягають.

Згідно положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, саме наведеними нормами матеріального права керувався місцевий суд і належним чином дотримався вимог зазначених законів, призначаючи обвинуваченому покарання.

Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого й усі інші обставини, які в силу закону мають правове значення, і дійшов висновку про необхідність застосування до призначеного покарання положень ст.75 КК України.

При визначенні ступеня тяжкості злочину місцевий суд виходив з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких. Разом із цим, суд зважив на необережну форму вини ОСОБА_6 , яка характерна для порушень правил безпеки дорожнього руху, та врахував обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, зокрема на те, що злочин було вчинено у стані алкогольного сп`яніння, так і інші дані, що відповідно до закону впливають на покарання винної особи: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди і те, що потерпілі не мають претензій будь-якого характеру до обвинуваченого та просили суд не позбавляти його волі.

Окрім того, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце роботи, виключно позитивно характеризується як за місцем праці так і за місцем постійного проживання, згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї умови його проживання є задовільними, обвинувачений здійснює догляд за хворим батьком пенсійного віку, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах Верховинської ЦРЛ ОСОБА_6 не перебуває, сам хворіє гіпертонічною хворобою, про що надав апеляційній інстанції медичні документи.

Вчинення засудженим тяжкого злочину не є безумовною перешкодою для застосування до нього ст.75 КК України, на що вказує прокурор у скарзі.

Призначене винній особі покарання має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи», як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Зважаючи на те, що згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на обставини, що мають значення для призначення покарання обвинуваченому, а саме: обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення злочину - відсутність правопорушень до вчинення злочину, порядну поведінку в побуті та сумлінне ставлення до праці, та обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення злочину: відшкодування спричинених збитків матеріального та морального характеру, та з врахуванням індивідуальних властивостей обвинуваченого: способу життя, родинного стану, відсутності судимостей, наявності на утриманні хворого батька, а також позиції потерпілих щодо не призначення винному покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з урахуванням положень ст.75 КК України, є обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів всі ці обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, що в своїй сукупності утворило підставу для висновку суду про можливість звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням, але в умовах трьохрічного іспитового строку належного контролю за його поведінкою, та виконанням покладених на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що переконливих доводів про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання в апеляційній скарзі прокурора не наведено, у зв`язку з чим вважати призначене ОСОБА_6 судом покарання із застосуванням ст.75 КК України надто м`яким підстав не вбачається.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківськорї області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Верховинського районного суду від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4