Справа № 562/442/16-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
15 листопада 2015 року ОСОБА_4 дізнався про те, що 10.10.2015 інспектор відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Здолбунівського району, підпорядкованого УМВС України в Рівненській області ОСОБА_6 , з яким він був знайомим, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тимчасово вилучив у ОСОБА_7 посвідчення водія серії НОМЕР_1 .
У період часу з 15.11.2015 по 30.11.2015 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_7 шляхом обману, а саме отримання від ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 1000 гривень для себе за, начебто, вплив на прийняття рішення про повернення посвідчення водія інспектором поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_6 .
Тоді ж, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що за грошові кошти в сумі 1000 грн., та за умови винесення судом рішення, не пов`язаного з позбавленням ОСОБА_7 права керування транспортним засобом, ОСОБА_6 поверне йому посвідчення водія, хоча наміру передавати будь які кошти ОСОБА_6 та можливості здійснити вплив на ОСОБА_6 він не мав, про факт вимоги грошових коштів від ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не повідомив.
Постановою судді Здолбунівського районного суду 03.12.2015 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Продовжуючи свої злочинні дії, 04.12.2015 близько 13.00 год., поблизу будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 у сумі 1000 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся та в своїх показах повідомив, що 15 листопада 2015 року відпочиваючи в компанії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 він дізнався, що в останнього за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння вилучив посвідчення водія інспектор ОСОБА_6 , з яким був знайомий.
Коли ОСОБА_10 дізнався, що він знає вказаного інспектора, попросив дізнатися як можна забрати вилучене посвідчення водія та повідомив що готовий дати за це ОСОБА_11 2000 грн.
Пізніше він зателефонував ОСОБА_11 , який роз`яснив, що якщо буде рішення суду, яким ОСОБА_12 не буде позбавлено права керування транспортними засобами, він поверне ОСОБА_13 посвідчення водія. Після чого у нього виник умисел привласнити обіцяні ОСОБА_14 кошти.
Після рішення суду, яким до ОСОБА_12 було застосоване стягнення у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, він зустрівся з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Коли були наодинці з ОСОБА_15 останній передав йому грошові кошти для ОСОБА_17 в сумі 1000 грн., хоча наміру передавати будь які кошти ОСОБА_11 він не мав, про обіцяні ОСОБА_15 кошти, ОСОБА_11 не повідомляв.
Після отримання коштів, він пішов до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» для погашення заборгованості за кредитом. По дорозі на автомобілі його наздогнав ОСОБА_18 , який запропонував підвезти, на що він погодився. На залізничному переїзді їх автомобіль затримали працівники СБУ, які вилучили вказані кошти.
Беручи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, його показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ч. 1 ст. 190 КК України, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, не працює, компрометуючі матеріали та відомості про перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, тому суд обирає ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. ст.75,76 КК України.
Стосовно судових витрат на залучення експертів в кримінальному провадженні в сумі 3719,40 грн., які прокурор просить стягнути з обвинуваченого, то такі стягнення не відповідають вимогам закону. Згідно з ст.15 Закону України «Про судову експертизу» від 25 січня 1994 року, проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України, а на замовлення засудженого здійснюється за рахунок замовника. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за дорученням слідчого прокуратури ОСОБА_19 Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром та Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено три експертизи, загальною вартістю 3719,40 грн., які виконані за рахунок асигнувань загального фонду Державного бюджету України. Таким чином, витрати за проведення судових експертиз не підлягають стягненню з обвинуваченого.
Крім того, ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05.08.2016 року визнано недопустимим доказом висновок № 361/362 криміналістичної експертизи відеозвукозапису від 18.02.2016 року.
Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме 10 купюр номіналом по 100 грн. серії та номери купюр МЄ4229253, СЕ3072874, ЕЯ5091718, ЕД7581603, ГГ7874891, ЗЗ5681088, КН6514088, ЗВ7378111, ГЖ5536180, МП4619989, які передані на зберігання у Філію ПАТ «Укрексімбанк» у м. Рівному, вул. Соборна, 2 - повернути Управлінню СБУ в Рівненській області; 6 купюр номіналом по 500 грн. серії та номери купюр ГН1883856, ВА9100789, МВ4915421, ГК1633076, ВА7602197, МА7807500, купюра номіналом 200 грн. КЛ8873367, 5 купюр номіналом по 100 грн. ЕЦ8127086, БА5662752, ЕЩ2977254, КЛ4390331, ГА0140992 - залишити ОСОБА_6 за належністю.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.
Суддя: ОСОБА_1