Справа № 738/400/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/423/2016
Категорія - ст.81 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції матеріали за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2016 року, ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обгрунтовуючи своє рішення, суд вказав, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, оскільки враховуючи особу засудженого, відсутність у нього заохочень, та те, що ОСОБА_7 працевлаштований на виробництві незначний час, його поведінка свідчить лише про те, що засуджений стає на шлях виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, ухвалити рішення, яким звільнити його від відбування покарання, застосувавши ст. 81 КК України.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що рішення суду є необґрунтованим та невмотивованим, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що суд досліджуючи ступінь його виправлення прийняв до уваги характеристики Менської ВК № 91, протокол засідання комісії та суб`єктивне ставлення до нього адміністрації, яка безпідставно стверджує, що він не виправився, при цьому не взяв до уваги наявність у нього хвороби, що дозволяє йому займатись тільки деякими видами діяльності та те, що праця це не обов`язок, а право засудженого.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що відповідно рішення спостережної комісії Менської районної державної адміністрації( протокол 36, постанова№19 від 09 лютого 2016 року), питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення погоджене на її засіданні.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, скасувавши ухвалу суду першої інстанції та звільнивши його умовно-достроково, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Суд при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про дострокове звільнення врахував вищезазначені вимоги закону, належним чином дослідив безпідставність зазначених в клопотанні підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд перевірив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" при розгляді справ про умовно-дострокове звільнення суди, під час судового засідання у справах цієї категорії, повинні приділяти особливу увагу поясненням представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2013 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій представника влади в правоохоронних органах строком на 3 роки, зі штрафом в розмірі 8500 гривень, з позбавленням спеціального звання - «старший лейтенант міліції».

Початок строку відбування покарання засудженому обчислюється з 03 лютого 2014 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2014 року вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2013 року приведено у відповідність до Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до кримінального та кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції», ОСОБА_7 вважається засудженим за ч. 1 ст. 127, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 371, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - старший лейтенант міліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання.

За час перебування в Одеському СІЗО засуджений ОСОБА_7 порушення режиму утримання та розпорядку дня не допускав, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

В Менській виправній колонії УДПтСУ в Чернігівській області (№91) засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 03 лютого 2014 року.

Із витягу з рішення комісії при МВК №91 з питань застосування пільг до засуджених установи згідно ст. 82 КК України ( протокол№16 від 14.08.2015 року) вбачається, що засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК України, з тих підстав, що засуджений не став на шлях виправлення.

Згідно опитувального аркушу щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким всі керівники частин та служб установи заперечували проти застосування до засудженого ОСОБА_7 ст. 82 КК України.

Крім того, з характеристики, затвердженої 14 серпня 2015 року в.о. начальником Менської ВК-91, вбачається, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, за що отримав одне стягнення, потребує подальшого контролю за його поведінкою та особистістю з боку представників адміністрації, на виробництві установи не працевлаштований, бажання працевлаштуватись на виробництві установи не виявляє. Відмовляється виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії, а саме роботу по благоустрою установи. Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні відвідує, реагує на них посередньо, власної участі у них не приймає. Схильний до створення конфліктних ситуацій та написання скарг.

Як вбачається з рішення спостережної комісії Менської районної адміністрації (протокол №6 від 09 лютого 2016 року, постанова № 19) погоджено застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно характеристики затвердженої 02 лютого 2016 року начальником Менської ВК-91 та довідки про заохочення та стягнення з виправної установи щодо засудженого ОСОБА_7 останній порушень режиму не допускає, розпорядок дня виконує, залучений до робіт по благоустрою установи, з 05 листопада 2015 року та по даний час працевлаштований робітником швейної дільниці, до роботи ставиться сумлінно та старанно, працює незначний час, тому на розгляд комісії по застосуванню заходу заохочення не подавався, виявив бажання займатись за програмою диференційного виховного впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку реалізовує.

Посилання засудженого на те, що суд не врахував наявність у нього хвороби, що дозволяє йому займатись тільки деякими видами діяльності та те, що праця це не обов`язок, а право засудженого, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки ні в матеріалах справи, ні в особистій справі засудженого немає жодного документу (медичного висновку) щодо обмежень ОСОБА_7 видів діяльності (праці).

Праця, дійсно, є правом засудженого, а не обов`язком, але використання цього права (тривалість, ставлення до праці, тощо) є показником ступеню виправлення засудженого.

Засуджений ОСОБА_7 погодився на працевлаштування лише з наближенням часу виникнення права на умовно-дострокове звільнення, працевлаштований на виробництві незначний час, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.

За таких обставин є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи висновки районного суду про те, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 частини строку призначеного покарання, однак його поведінка свідчить лише про те, що засуджений стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним.

Істотних порушень норм кримінального і кримінально-процесуальних законів не допущено, тому будь-яких підстав для скасування рішення суду немає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2016 року про відмову засудженому ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4