АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_11 , -
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 161 КК України, повернуто прокурору Генеральної прокуратури України у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, а саме: відсутністю в обвинувальному акті відомостей щодо місця проживання обвинуваченого; відсутністю вказівки на конкретні час та місце вчинення кримінальних правопорушень при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень; не визначення редакцій інкримінованих обвинуваченому статей закону про кримінальну відповідальність. Також суд зазначив, що ч. 3 ст. 161 КК України, за якою, окрім іншого, пред`явлено обвинувачення ОСОБА_10 , не входить до переліку визначених ст. 297-1 КПК України статей, що є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року про повернення обвинувального акта прокурору скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Своє прохання прокурор мотивує тим, що ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору є незаконною, невмотивованою, необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Прокурор вказує, що в обвинувальному акті дійсно не вказано місце проживання обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки останній перебуває у розшуку (п. 33 розділу II реєстру матеріалів досудового розслідування) і судом надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання у виді тримання під вартою (п. 2 розділу III реєстру матеріалів досудового розслідування). Крім того, в самому обвинувальному акті вказано, що він складений у кримінальному провадженні за матеріалами спеціального досудового розслідування, а в п. 43 розділу II реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акта, вказано про надання Шевченківським районним судом м. Києва дозволу на спеціальне досудове розслідування.

З викладеного, на думку прокурора, вбачається, що орган досудового розслідування не мав можливості указати місце проживання обвинуваченого, а суд, якому достовірно було відомо про вказані обставини, безпідставно зробив висновки про необхідність зазначення в обвинувальному акті місця проживання обвинуваченого, що стало підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Також прокурор наполягає на тому, що при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулюванні обвинувачення викладені обставини щодо конкретного часу та місця вчинення інкримінованих ОСОБА_10 дій, а порушень вимог ст. 291 КПК України, на які посилається суд в ухвалі, не допущено.

Надуманим, на думку апелянта, є висновок суду про необхідність зазначення в обвинувальному акті редакції статті Закону, передбаченої ч. 2 ст. 110 КК України (чинної до 18.04.2014 року), оскільки до 18.04.2014 року була лише одна її редакція, а зміни внесені згідно із Законами № 1183-УІІ від 08.04.2014, № 1689-УІІ від 07.10.2014 року, про що вказано в обвинувальному акті.Прокурор також вважає, що суд безпідставно вказав у рішенні про необхідність зазначення вобвинувальному акті редакції статті Закону, передбаченої ч. 3 ст. 161 КК України, оскільки станом на момент вчинення вказаного злочину, з 19.01.2014 року по 17.03.2014 року, діяла ст. 161 КК України в редакції Закону № 1707-УІ від 05.11.2009 року, а подальші зміни внесені згідно із Законом № 1519-УІІ від 18.06.2015 року жодним чином не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого та міру покарання.
Прокурор наполягає, що незважаючи на те, що ч. 3 ст. 161 КК України відсутня у переліку ч. 1 ст. 297-1 КПК України, здійснення спеціального досудового розслідування щодо вказаного злочину, виходячи з положень ч. 2 ст. 297-1 КПК України, можливе, оскільки виділення із матеріалів кримінального провадження матеріалів стосовно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 161 КК України може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а ухвалу суду слід змінити, виходячи з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості обвинуваченого і, зокрема, дані про місце проживання обвинуваченого.
В обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 місце проживання обвинуваченого не вказано, тому обвинувальний акт в цій частині не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Доводи апеляції прокурора про те, що орган досудового розслідування не мав можливості указати місце проживання обвинуваченого, та посилання на те, що обвинувачений перебуває у розшуку, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, вимога п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України про зазначення місця проживання обвинуваченого має бути виконаною у кожному кримінальному провадженні незалежно від того, чи перебуває обвинувачений у розшуку, оскільки вказаний закон не містить винятків щодо осіб, які оголошені у розшук.

Окрім того, зазначення місця проживання в обвинувальному акті має значення для вирішення комплексу питань при застосуванні норм кримінального процесуального закону у процесі підготовки та розгляду кримінального провадження в судовому засіданні (надіслання повісток, повідомлень, процесуальних документів тощо).
Посилання апелянта на те, що не зазначення в обвинувальному акті місця проживання обвинуваченого ОСОБА_10 пов`язано з тим, що обвинувальний акт було складено за результатами у кримінальному провадженні за матеріалами спеціального досудового розслідування, колегія суддів також вважає безпідставним.
Так, Главою 24-1 КПК України «Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень» не передбачено будь-яких інших чи особливих вимог до обвинувального акту, складеного у кримінальному провадженні за матеріалами спеціального досудового розслідування.

Отже, обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні за матеріалами спеціального досудового розслідування, має відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ст. 297- 5 КПК України містить поняття останнього відомого місця проживання обвинуваченого, за яким підозрюваному надсилаються повістки про виклик.

Отже, у кримінальному провадженні за матеріалами спеціального досудового розслідування орган досудового розслідування, принаймні, має встановити місце проживання підозрюваного перед оголошенням особи у розшук (останнє відоме місце проживання) та відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначити відомості про таке місце проживання в обвинувальному акті.

Оскільки в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 вказано лише місце реєстрації, а місце проживання (останнє відоме місце проживання) не зазначено, то такий обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Повертаючи прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , суд першої інстанції окрім невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України вказав і інші підстави, а саме: не зазначення обставин щодо конкретного часу та місця вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, не зазначення редакції статті закону про кримінальну відповідальність, за якими обвинувачується особа, та необхідність здійснення розслідування правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України, за загальними правилами КПК України.

Колегія суддів, виходячи з вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України про те, що повернення обвинувального акту може мати місце лише у випадках невідповідності вимогам кримінального процесуального закону, вважає, що інші обставини, на які послався суд першої інстанції, не можуть бути підставами для повернення обвинувального акту прокурору.
Питання по суті пред`явленого обвинувачення, які полягають у зазначені конкретних обставин провадження щодо часу та місця вчинення кримінального правопорушення, редакції статті закону про кримінальну відповідальність, за якими обвинувачується особа, а також питання про дотримання органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування не можуть бути предметом судового розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Тому, викладаючи в ухвалі про повернення обвинувального акту прокурору вказівки про не зазначення обставин щодо конкретного часу та місця вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, не зазначення редакції статті закону про кримінальну відповідальність, за якими обвинувачується особа, та вказівку щодо здійснення розслідування правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України, за загальними правилами КПК України, суд першої інстанції фактично вдався до оцінки обставин, які не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог ст. 314 КПК України.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляції прокурора про те, що зазначені обставини не можуть бути підставами для повернення обвинувального акту прокурору і вважає, що в цій частині апеляція прокурора підлягає до задоволення, а вказівки на відсутність в обвинувальному акті конкретного часу та місця вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, редакції статті закону про кримінальну відповідальність, за якими обвинувачується особа, та необхідність здійснення розслідування правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України, за загальними правилами КПК України необхідно виключити з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 змінити - виключити з мотивувальної частини ухвали вказівки, як на підстави повернення обвинувального акту, про не зазначення обставин щодо конкретного часу та місця вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, не зазначення редакції статті закону про кримінальну відповідальність, за якими обвинувачується особа, та вказівку щодо здійснення розслідування правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 161 КК України, за загальними правилами КПК України.
В решті ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Справа № 11-кп/796/2292/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 161 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12

Доповідач ОСОБА_1