Провадження № 11-кп/780/1195/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 11.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
11 жовтня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерно Білоцерківського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 29.06.2016 року, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 20.09.2015 року до 29.06.2016 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 щдо вступу вироку в законну силу залишений тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчиненне за наступних обставин.

Ввечері 19.09.2015 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 вживали спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв між ними на побутовому ґрунті виникла сварка, в результаті якої ОСОБА_8 вирішив вбити ОСОБА_9 . Близько опівночі в ніч на 20.09.2015 ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що ОСОБА_9 знаходиться на ліжку у положенні лежачи на спині, взяв зі столу кімнати кухонний ніж та умисно, з метою протиправного заподіяння смерті останній, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , наніс їй цілеспрямований удар ножем в грудну клітину в область серця, чим спричинив останній несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з ушкодженням серця. В результаті отриманого ножового поранення ОСОБА_9 померла на місці скоєння злочину.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 461 від 29.10.2015 смерть ОСОБА_9 , 1974 року народження, настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з ушкодженням серця та ознаками шоку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи вирок суду першої інстанції в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.
Апелянт зазначає, що вбивство є найтяжчим злочином проти особи. Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не були враховані всі обставини та мотиви вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким, наслідки, які настали, оскільки у вбитої залишилася неповнолітня дочка, яка несе душевні та моральні страждання, дані, що характеризують особу винного та його матеріальне становище, поведінку під час провадження у справі і ставлення до вчиненого злочину, а саме його нещирість і байдужість до заподіяних злочином наслідків, а також те, що обвинувачений не покаявся, вибачення у потерпілої не попросив і заходів щодо залагодження конфлікту не вживав.
Крім цього, судом також не була врахована думка потерпілої, яка просила суворо покарати обвинуваченого за вчинений ним злочин і погодилася із запропонованою прокурором мірою покарання.
В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що судове рішення щодо нього є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом були взяті до уваги покази свідка ОСОБА_10 , яка на досудовому слідстві давала інші покази, ніж в судовому засіданні, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які різняться між собою та невірно викладені судом у вироку. Крім цього, апелянт зазначає, що при винесені вироку судом не взяті до уваги його покази з приводу того, що на першому допиті на місці події слідчий умовив його визнати вину, оскільки він був сильно схвильований і не розумів наслідків своїх слів. Суд також не надав оцінки його показам в судовому засіданні, де він своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення не визнав.
Також, обвинувачений вказує, що на підтвердження своїх доводів він просив суд допитати свідка ОСОБА_14 , однак його клопотання задоволено не було.
В зв`язку з цим ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду про винуватість ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого йому злочину не відповідає фактичним обставинам справи.
Свої доводи захисник обґрунтовує тим, що вирок суду ґрунтується на показах свідків, які не були очевидцями подій, а покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 є суперечливими, що свідчить про те, що судом було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи.
Крім того, апелянт вказує, що у вироку суду не наведено доказів, які б беззаперечно підтверджували наявність в діях ОСОБА_8 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки ні ніж, ні кофта потерпілої, ні інші речові докази, на яких ґрунтуються висновки експертів, незважаючи на те, що вони були отримані на досудовому слідстві, не були надані стороною обвинувачення суду на дослідження. Тобто, оскільки зазначені докази безпосередньо судом не досліджувалися, вони на думку апелянта не можуть бути визнані допустимими доказами в даній справі.
В зв`язку з цим захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити за відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, який свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника підтримав та просив їх задовольнити, проти апеляційної скарги прокурора заперечував;

захисника, яка свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого підтримала частково, проти апеляційної скарги прокурора заперечувала;

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив її задовольнити, проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника заперечував і просив відмовити в їх задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо того, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , сусідів обвинуваченого, які зазначили, що ОСОБА_8 відразу після події прибіг до них додому та просив викликати швидку допомогу, при цьому вказав, що зарізав ОСОБА_9 ; свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , медпрацівників невідкладної допомоги, які пояснили, що коли вони приїхали на виклик, ОСОБА_8 розповідав їм, що підрізав свою співмешканку ножем через сварку; даними, зафіксованими в: протоколі огляду місця події з фототаблицею до нього від 20.09.2015 року; картці виїзду екстреної медичної допомоги № 133 А від 20.09.2015 року; висновку експерта № 461 від 29.10.2015 року; протоколі огляду від 21.09.2015 року; висновках експертів № 161-мк від 12.10.2015 року та № 162-мк від 27.10.2015 року; протоколі огляду речових доказів; протоколі проведення слідчого експерименту від 20.09.2015 року з фототаблицею до нього; висновку експерта № 434-461 від 29.10.2015 року; протоколі медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 20.09.2015 року, та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що він не мав наміру вчиняти злочин і не наносив удари потерпілій ОСОБА_9 , а її вбив хтось інший та розцінив їх як спосіб захисту обвинуваченого.

Суд першої інстанції зробив правомірний висновок, що посилання обвинуваченого на провали в пам`яті, а саме на те, що він на 1-2 хв. втратив пам`ять безпосередньо в той час, коли було скоєно злочин, спростовуються висновком судово-психіатричного експерта № 451 від 30.09.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, а перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зміна показів обвинуваченого ОСОБА_8 в суді та доводи про його непричетність до вчинення злочину свідчать лише про намір уникнути покарання за скоєне, оскільки ОСОБА_8 , будучи допитаним в якості підозрюваного, давав логічні та послідовні покази, що підтверджується судово-психіатричною експертизою № 486 від 30.09.2015 року, згідно якої ОСОБА_8 під час допиту в якості підозрюваного на запитання які йому були поставленні слідчим, відповідав впевнено, динаміка викладення була рівномірною, емоційний фон був рівним. Про всі обставини розповів в деталях, неодноразово повторював та уточнював свої дії в однаковій послідовності.

Оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України за встановлених судом обставин та вірно кваліфікував його дії як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що вирок суду ґрунтується на показах свідків, які не були очевидцями події, а покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_11 є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не можуть бути доказами вини ОСОБА_8 , спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дав належну оцінку показам зазначених свідків та вказав, що вони є логічними, послідовними та такими, які узгоджуються із матеріалами кримінального провадження дослідженими судом.

Доводи захисника про те, що докази, наведені у вироку не можуть бути визнані допустимими доказами у справі, оскільки ґрунтуються на речових доказах, які судом безпосередньо не оглядалися є безпідставними.

Як вбачається з журналу судового засідання від 08.12.2015 року, після допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 349 КПК України судом був визначений наступний обсяг та порядок дослідження доказів, а саме: допит потерпілої, свідків та дослідження матеріалів кримінального провадження. При цьому, будь-яких клопотань від учасників судового процесу про огляд у судовому засіданні речових доказів не надходило.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на невідповідність призначеного судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідки які настали, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не працює, характеризується посередньо, згідно довідки-характеристики голови Озернянської сільської ради має схильність до вживання спиртних напоїв, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обтяжуючу покарання обставину вчинення ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої та вірно призначено покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому доводи викладенні в апеляції прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого особою злочину внаслідок його м`якості задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора.
Крім того, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_8 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 29 червня 2016 року по 11 жовтня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4