У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду відкрите підготовче судове засідання за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Колодисте Уманського р-ну Черкаської обл., зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, -

сторони провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :
До суду 22 вересня 2016 року надійшов обвинувальний акт (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 30 вересня 2013р.) стосовно ОСОБА_6 , який обвинувачується, з огляду на сформульоване обвинувачення, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.

Прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту, вважаючи, що по справі дотримані вимоги, передбачені ст. ст. 32, 291 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, який погодився з думкою прокурора про можливість призначення даного провадження до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, вважаю, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема у даному випадку, містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому за змістом закону, дійсно фактичні обставини викладаються так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування і які, на думку останнього, містять значимі для формулювання обвинувачення факти, що підлягають доказуванню в межах даного провадження (ст. 91 КПК України). Є очевидним те, що за межами фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими під час досудового розслідування, не може бути сформульоване обвинувачення, оскільки воно не може ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, обвинувачення твердження про вчинення певним суб`єктом злочину, відтак формулювання обвинувачення повинно за результатами аналізу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, містити чіткий висновок про наявність в діянні суб`єкта встановлених ознак всіх елементів юридичного складу конкретного злочину, який передбачений законом про кримінальну відповідальність та у вчиненні якого обвинувачується вказаний суб`єкт із зазначенням, зокрема, місця, часу, способу вчинення діяння та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність.

Натомість вказані вимоги закону виконані не були.

Що стосується формулювання обвинувачення у межах даного провадження (а. 21-22 акта), то воно викладено суперечливо, містить взаємовиключні положення, відтак юридично неграмотно.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що (стисло) маючи прямий умисел, направлений на пособництво в умисному ухиленні від сплати податків…, діючи за попередньою змовою із групою осіб…, сприяв подачі звітності…, чим здійснив пособництво службовим особам… в умисному ухиленні від сплати податків…, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.
За змістом такого обвинувачення ОСОБА_6 : по-перше, визнано одночасно і виконавцем (співвиконавцем), і пособником (поза межами співвиконання) у вчиненні одного і того самого злочину; по-друге, одні й ті самі дії ОСОБА_6 одночасно оцінені через такий вид спільного вчинення злочину, як пособництво, та через просту форму співучасті, яка передбачає співвиконавство злочину за попередньою змовою двох і більше осіб про спільне його виконання. Тобто автором обвинувального акта змішані різни види співучасників злочину із простою формою співучасті співвиконавців в ньому, що дає підстави надзвичайно широко тлумачити зміст формулювання обвинувачення, або як у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, тобто в складі групи його співвиконавців, або як лише у пособництві у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, тобто поза складом групи його співвиконавців, або взагалі як у пособництві групою осіб у вчиненні злочину його одиничним виконавцем.

Використання у сформульованому обвинуваченні юридичних конструкцій «за попередньою змовою із групою осіб» не ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 28 КК України.

Більш того, сформульоване обвинувачення на початку містить конкретний перелік дій, які нібито мав намір вчинити ОСОБА_5 на реалізацію свого злочинного умислу в пособництві злочину, а саме: ведення переговорів, узгодження предмету укладання фіктивних договорів та передача останніх службовим особами ТОВ «Адванс груп» та ТОВ «Спецмонтажприлад». Проте, у подальшому сформульоване обвинувачення охоплює зовсім інші дії з його боку лише сприяння у подачі податкової звітності перелічених ТОВ. Залишається незрозумілим, яким все ж таки шляхом ОСОБА_5 сприяв вчиненню злочину іншими особами.

Вчинені в різний час діяння, що полягали в ухиленні від сплати різних видів податків, необхідно кваліфікувати залежно від наявності чи відсутності в них ознак єдиного продовжуваного злочину. Якщо ці діяння охоплювались єдиним умислом - не сплачувати певні види податків, розмір коштів, що не надійшли до бюджетів, дійсно потрібно обчислювати виходячи із загальної несплаченої суми і залежно від її розміру кваліфікувати вчинене за відповідною частиною ст. 212 КК України. Формулювання обвинувачення в цьому контексті не містить жодних положень.
Повна невизначеність з цих приводів автора обвинувального акта не дає змогу зрозуміти сутність та зміст сформульованого обвинувачення,

Крім того, виклад тексту сформульованого обвинувачення не можна визнати бездоганним і з точки зору можливості звичайній розсудливій людини взагалі зрозуміти його зміст. Так, в акті зазначено (стисло) ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що… діючи за попередньою змовою …, та за використання документів… сприяв подачі звітності…, чим здійснив пособництво службовим особам… в умисному ухиленні від сплати податків…, вчиненим службовою особою..., що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів коштів…., вчиненими за попередньою змовою групою осіб… Такого роду плутанина між частинами тексту одного речення, які не з`єднані єдністю думки, є неприпустимою при складанні офіційних документів.

Обвинувальний акт є важливим процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування і остаточно формулюється обвинувачення, а тому до його оформлення належить ставитися з винятковою відповідальністю, оскільки наспіх, непослідовно, неохайно написаний обвинувальний акт може викликати сумніви в законності, обґрунтованості та конкретності обвинувачення. Обвинувальний акт за загальними правилами діловодства має бути викладений офіційно-діловою мовою, юридично грамотно, з коротким, точним та ясним описом обставин справи з тим, щоб сформульоване обвинувачення було зрозумілим. Проте у даному випадку прокурор не дотримався цих правил.
Вказані недоліки обумовлені аналогічними суперечностями, яких припустився автор обвинувального акта, викладаючи встановлені ним фактичні обставини злочину. До того ж, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин щодо досягнення ОСОБА_7 попередньої змови на спільне вчинення злочину групою осіб, якщо ж вважати таку змову встановленою. Якщо ж ШЕВЧЕНКО лише сприяв у вчиненню злочину, то автору обвинувального акта необхідно визначитись, скільком особам тощо.

Що стосується правової кваліфікації злочину, то фактично за структурою та текстом обвинувального акта дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 212 та за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, тобто за сукупністю злочинів, про це вказується і наприкінці обвинувального акта під час наведення правової кваліфікації (а. 21 акта), проте за підсумком дії останнього кваліфіковані як одиничний злочин, лише за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, тобто сукупність злочинів, визначення якої дається ст. 33 КК України.

Вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах останнього відповідно до обвинувального акту.

Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів робить ілюзорними засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим. Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, його розмиті межі, суперечливий виклад, порушує право на захист обвинуваченого, оскільки унеможливлює реалізацію такого права у таких умовах.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає невідповідність обвинувального акта вимогам закону щодо його змісту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314-316, 350, 369-372 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 від 30 вересня 2013р.) стосовно ОСОБА_6 , який обвинувачується, з огляду на сформульоване обвинувачення, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, разом з додатками, - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. В іншій частині ухвала суду набирає законної сили негайно.

СУДДЯ ОСОБА_9