Провадження № 1-кп/361/19/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
===============================================================================
01 червня 2016 року м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого, судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого двох неповнолітніх дітей, тимчасово офіційно не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України ,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст.15ч.3, 186ч.1 КК України,-
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна(грабіж) за таких обставин.
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 31 серпня 2013 року, близько 21 години 30 хвилин проходив по вул. Київське шосе в с.Семиполки Броварського району Київської області. В цей час на дорозі поблизу шосе Київ-Чернігів, яка примикає до вказаної вулиці, та за 200 метрів від магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться по АДРЕСА_3 , він помітив потерпілу ОСОБА_5 та в нього виник умисел на відкрите викрадення її майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно та з корисливих мотивів, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та почав виривати у неї з рук жіночу сумку, вартістю 400 гривень, яка висіла в неї на правому плечі та в якій знаходились: телефон -марки «SamsungGT-S5360», вартістю 1107 грн., сім карта «Life» вартістю 20 грн. гаманець, вартістю 100 грн. з грошовими коштами в сумі 100 грн.
Не спромігшись вирвати з рук у потерпілої ОСОБА_5 її жіночу сумку з вказаними речами, оскільки остання міцно її тримала, ОСОБА_4 схватив потерпілу ОСОБА_7 за шию та почав зривати з неї золотий ланцюжок, вагою 3гр., вартістю 1010 гривень.
В цей час протиправні дії ОСОБА_4 були помічені ОСОБА_8 , який підбіг до нього та відштовхнув від потерпілої, тим самим припинив його дії. В зв`язку з цим, ОСОБА_4 не зміг виконати всіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі. Після того, як ОСОБА_8 відштовхнув ОСОБА_4 від потерпілої ОСОБА_7 тим самим припинив його протиправні дії, останній втік у невідомому напрямку.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто вчинив злочин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в скоєному розкаявся, визнав повністю свою вину та пояснив, що дійсно в серпні місяці 2013 року він працював в с.Семиполки і вечором коли ішов по селу то зустрів незнайому дівчину в якої намагався вирвати з рук жіночу сумку та із шиї цепочку, але через незнайомого чоловіка, який почав кричати нічим не заволодів, втік з місця події.
Про скоєне жалкує.Минула судимість погашена. Після цих подій тривалий час лікувався стаціонарно через травму голови, і зараз потрібно продовжити лікування, але немає коштів. Постійно працює неофіційно під Києвом. В міліцію не з`являвся тому що думав справу закрили. Вже більше трьох років проживає з жінкою в цивільному шлюбі, мають спільну дитину.
Просить суворо не карати, більше злочинів вчиняти ніколи не буде.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого злочину, добровільності та істинності його позиції.
Суд, відповідно до вимог ст.349 КПК України, переконавшись, що фактичні обставини справи учасниками судового провадження не оспорюються та з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та прокурором зміст цих обставин і за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, а також тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого та вивченням таких матеріалів справи, що характеризують його особу.
Таким чином, на підставі наведеного, суд робить висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому злочині.
Суд, аналізуючи зібрані та надані матеріали кримінального провадження приходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна(грабіж) і такі його дії правильно кваліфіковано за ст.ст.15ч.3,186ч.1 КК України, тому він повинен нести відповідальність за вказаною статтею.
Обираючи покарання ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст.186ч.1 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винного, який по місцю проживання до скоєного характеризувався посередньо, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебував.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття та сприяння встановленню істини по справі, що передбачено п.1ч.1ст.66 КК України, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також те, що він тривалий час хворії і потребує подальшого лікування.
Обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України в діях ОСОБА_4 судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_4 до покарання відповідно до санкції ч.1ст.186 КК України.
Відповідно до вимог ч.2ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність всіх обставин його вчинення, пом`якшуючі обставини, дані про його особу, що він кається у вчиненому, правову позицію прокурора про призначення покарання не пов`язаного із ізоляцією його від суспільства, думку потерпілої яка поклалася на розсуд суду, а також його поведінка в суді свідчить, що він не є особою, яка твердо стала на шлях вчинення злочинів, значних наслідків від скоєного злочину не наступило, тому суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, при призначенні покарання відповідно до санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі, при цьому вважає за необхідне звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст.131 КПК України не застосовувалися, запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 під час судового провадження був обраний у виді тримання під вартою, але оскільки він звільняється від відбуття покарання з випробуванням, тому суд вважає, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід йому слід змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду. Покласти на нього наступні обов`язки: повідомити суд про своє тимчасове місце проживання та контактні номери зв`язку, прибувати в разі виклику до суду, повідомляти суд про зміну місця проживання чи роботи, а також роз`яснити що в разі невиконання вказаних вимог або їх порушення до нього може бути застосований більш суворіший запобіжний захід.
Цивільний позов по справі не заявлявся, процесуальних витрат та речових доказів немає.
Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд,-
З А С У Д И В:
ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ст.ст.15ч.3,186ч.1 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 2(два) роки.
Звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України, з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 1(один) рік 6(шість) місяців, в період якого відповідно до ст.76 КК України зобов`язати його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися туди для реєстрації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомити суд про своє тимчасове місце проживання та контактні номери зв`язку, прибувати в разі виклику до суду, повідомляти суд про зміну місця проживання чи роботи, а також роз`яснити що в разі невиконання вказаних вимог до нього може бути застосований більш суворіший запобіжний захід.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1