Справа № 128/3292/15-к
ВИРОК
Іменем України
13 червня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000530, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрик, Літинського району Вінницької області, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно, раніше судимого: 23.10.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.; 01.12.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.389 КК України до покарання у виді громадських робіт 240 годин,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2015 року до Вінницького міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області надійшли на виконання розпорядження та вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2014 року відносно засудженого ОСОБА_4 30.01.2015 року засуджений ОСОБА_4 з`явився до Вінницького міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції для постановки на облік, де з ним проведена бесіда, роз`яснено порядок і умови відбування покарання, відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, за результатами якої цього ж дня засуджений дав підписку і власноручно зазначив про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт і заповнив анкету. Згідно ст.13 ч.3 Кримінально-виконавчого кодексу України винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію (1-го вівторка кожного місяця), яка була оголошена засудженому під підпис та заведено листок реєстрації, з якою був ознайомлений ОСОБА_4 . 30.01.2015 року засудженому ОСОБА_4 видано направлення до Якушинецької сільської ради Вінницького району для відбування покарання у виді громадських робіт та він мав приступити до відпрацювання 02.02.2015 року. Однак, ОСОБА_4 , будучи в належній формі ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання у вигляді 240 годин громадських робіт, присуджених йому вироком суду, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, ігнорував вимоги законодавства, умисно ухилявся від покладених на нього обов`язків без поважних причин, не повідомляючи Вінницький міжрайонний відділ кримінально-виконавчої інспекції та посадових осіб Якушинецької сільської ради Вінницького району, в період часу з 16.02.2015 року по 18.02.2015 року, 20.02.2015 року, 23.02.2015 року, 27.02.2015 року, з 04.03.2015 року по 06.03.2015 року, з 10.03.2015 року по 13.03.2015 року, 16.03.2015 року, з 07.04.2015 року по 14.04.2015 року, 17.04.2015 року, з 20.04.2015 року по 24.04.2015 року, з 27.04.2015 року по 30.04.2015 року, з 05.05.2015 року по 08.05.2015 року, 12.05.2015 року на відпрацювання громадських робіт не з`являвся, на попередження інспектора КВІ приступити до роботи згідно графіку Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області не реагував, періодично самовільно залишав місце проживання, невідбувши таким чином призначене покарання у вигляді громадських робіт в розмірі 240 (двісті сорок) годин, тобто скоїв кримінальне правопорушення проти правосуддя.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину вину визнав повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду показав, що дійсно не з`являвся до Якушинецької сільської ради для відпрацювання громадських робіт, оскільки працював в м. Києві. У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На досудовому розслідуванні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Тому при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставини його вчинення, особу винного, який не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення, з приміненням ст.ст.75, 76 КК України з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості.

При цьому, зважаючи на роз`яснення, надані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», на вимоги ст.ст.71, 72 КК України, відсутність доказів сплати штрафу за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2013 року, а також невідбуття громадських робіт 240 годин за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2014 року, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за сукупністю вироків з самостійним виконанням покарань.

Відносно обвинуваченого досудовим розслідуванням запобіжний захід не застосовувався, підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з самостійним виконанням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2014 року, яким призначено покарання у виді 240 (двісті сорока) год. громадських робіт з самостійним виконанням покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2013 року.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1