Справа № 740/5424/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/376/2016
Категорія - ст. 121 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року по кримінальному провадженню, щодо,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ворзель Київської області, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації у АДРЕСА_2 , без освіти, неодруженого, непрацюючого, несудимого відповідно до ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання 06 (шість) років 06 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахується з 25.09.2015 року - з часу тримання його під вартою та зарахувати у строк відбування покарання період перебування в ІТТ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області - з 22.09.2015 року по 24.09.2015 року включно.

Запобіжний захід до набрання чинності вироком суду ОСОБА_6 залишено у виді тримання під вартою.

Цивільні позови прокурора Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід міського бюджету м. Ніжина 3891 (три тисячі вісімсот дев`яносто одну) грн.61 коп. у відшкодування витрат комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинська центральна міська лікарня ім. Миколи Галицького» на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 у період часу з 22.09.2015 року по 29.09.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід міського бюджету м. Ніжина 820 (вісімсот двадцять) грн.75 коп. у відшкодування витрат комунального лікувально- профілактичного закладу «Ніжинська центральна міська лікарня ім. Миколи Галицького» на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 у період часу з 22.09.2015 року по 29.09.2015 року.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 4 077 (чотири тисячі сімдесят сім) грн. 16 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 34 077 (тридцять чотири тисячі сімдесят сім) грн. 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 815 (вісімсот п`ятнадцять) грн.02 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 30 815 (тридцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 02 коп. У задоволенні позову ОСОБА_11 в іншій його частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта, у розмірі 2706 (дві тисячі сімсот шість) грн. 96 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд 22.09.2015 року близько 16 год. 48 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на першому поверсі в під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 , де йому зробив зауваження мешканець цього будинку ОСОБА_13 з приводу того, що він справив природні потреби у під`їзді вищевказаного будинку. ОСОБА_10 , який у цей час разом з ОСОБА_11 проходив повз під`їзд будинку, почувши голосну чоловічу розмову, зайшов у під`їзд будинку, де також зробив зауваження ОСОБА_6 з того самого приводу, що й ОСОБА_13 , що призвело до сварки з ОСОБА_6 , в ході якої ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи можливість настання наслідків у виді спричинення шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_10 та доводячи свої наміри до кінця, умисно завдав один удар розкладним ножем, який дістав з кишені одягу, ОСОБА_10 в область грудної клітки зліва, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент нанесення, у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки зліва по переднє-пахвовій лінії, проникаюче в плевральну порожнину з напруженим гемопневмотораксом зліва, після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямовану на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_6 цим же розкладним ножем завдав ОСОБА_11 , який знаходився біля під`їзду будинку, один удар в область передньої черевної стінки, чим спричинив йому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент нанесення, у вигляді колото-різаного поранення передньої черевної стінки в області лівого підребер`я, яке проникає в черевну порожнину, без ушкодження внутрішніх органів, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він просить вирок районного суду скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що вирок районного суду необґрунтований та ухвалений з грубим порушенням закону, не в повній мірі досліджені докази його вини та надана правова оцінка. Вказані порушення та недостатність доказів є підставою вважати про неможливість кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 звертає увагу на свої показання, які він давав в суді першої інстанції та зазначив, що першим напав ОСОБА_10 , а він захищав своє життя.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України та зменшити міру кримінального покарання. Мотивує свої вимоги тим, що ОСОБА_6 знаходився біля будинку та не порушував громадського порядку. В під`їзді до нього почали застосовувати силу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , крім того, в під`їзді знаходився ОСОБА_13 .. Вказані троє осіб, переважали обвинуваченого в фізичній силі, тому це призвело до сильного душевного хвилювання обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подав заперечення на вказані апеляційні скарги, в яких вказує на законність та обґрунтованість вироку районного суду та просить його залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, змінивши вимоги та просив її задовольнити, перекваліфікувати його дії на заподіяння тілесних ушкоджень у стані сильного душевного хвилювання, адвоката ОСОБА_7 , який змінив подану ним апеляційну скаргу та просив скасувати вирок, призначити новий судовий розгляд, оскільки у формулюванні обвинувачення визначного судом доведеним виписаний не конкретний, не визначений умисел (прямий, не прямий) нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим, думку прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , які вважали вирок районного суду законним, обґрунтованим та просили подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 374 КПК України визначені вимоги до вироку суду.

Між тим, з матеріалів кримінального провадження убачається, що районний суд під час постановлення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК не дотримався вищевказаних вимог закону, якими передбачено, що мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення, форми його вини й мотивів.

Так, цей суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень і кваліфікував такі дії за ч. 1 ст. 121 КК.

Проте, як убачається з формулювання обвинувачення у мотивувальній частини вироку, в ньому не зазначено мотиву нанесення ударів обвинуваченим потерпілим, що має підтверджуватися дослідженими доказами, зміст яких викладається у вироку. При чому, у цій частині вироку районний суд, зазначив, що у нього був мотив для вищевказаних дій, але який - не вказав.

Такий недолік вироку свідчить про істотне порушення районним судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженого на захист (тим більше, що він свою винуватість у вчиненні злочину визнав частково), адже останній у силу ст. 42 КПК має право знати, в чому його обвинувачують.

Між тим, від перевірки вказаних доводів залежить встановлення мотиву дій особи та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, вказане перешкодило місцевому суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок, і свідчить про неналежне виконання цим судом вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК стосовно того, що при розгляді цього провадження в суді підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Отже, в обвинувальному вироку не визначено того, які остаточні обставини злочину, за який засуджено ОСОБА_6 , встановлено районним судом, а тому він не може залишатися у силі і підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Отже, вирок Ніжинського міськрайонного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в цьому суді, під час якого належить виконати вказівки апеляційного суду (з`ясувати мотив дій обвинуваченої особи під час нанесення ударів потерпілим, якщо це буде доведено), ретельно перевірити доводи сторін, зокрема висловлені в апеляційних скаргах і на підставі сукупності досліджених доказів дати належну юридичну оцінку встановленим обставинам.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до переконання, що змінена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а його захисника ОСОБА_7 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415, 419 КПК України колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити тримання під вартою.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3