УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі трьох професійних суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі: ОСОБА_4
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и л а:
15 липня 2016 року у провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003026 від 04 березня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Цього ж дня відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень зазначений обвинувальний акт отриманий головуючим суддею та призначений у підготовче судове засідання у складі колегії суддів.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду заперечували, просили повернути обвинувальний акт прокурору. Так, захисник ОСОБА_8 звертав увагу що не розкрита форма вини та суб`єктивне відношення до нього ОСОБА_9 у обвинувальному акті.
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Пунктом п`ятим частини першої статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Статтею 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що в обвинувальному акті має бути зазначено про висунення особі обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а також, власне, формулювання обвинувачення з достатніми даними, за якими можливо встановити наявність в діях певної особи ознак діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, та обставини щодо підстав для притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Отже, формулювання обвинувачення має містити дані про подію кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, способу вчинення того чи іншого діяння та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; вказівку на форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також інші дані, необхідні для встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення.
Проте, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , викладаючи формулювання обвинувачення, не вказано спосіб вчинення кримінального правопорушення, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізацію, а вказано лише про нанесення обвинуваченим двох ударів ножем ОСОБА_7 , внаслідок яких останній отримав тяжке тілесне ушкодження, а саме проникаюче колото різане поранення живота та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме різану рану лівого передпліччя.
Більш того, викладаючи формулювання обвинувачення ОСОБА_9 щодо потерпілої ОСОБА_6 , слідчий зазначає, що « ОСОБА_9 , утримуючи в руці ніж, побачивши ОСОБА_6 , яка помітила як ОСОБА_9 завдавав ударів ножем ОСОБА_7 , підійшов до останньої та наніс ножем декілька порізів по частинам тіла, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме рубці на підборідді в центрі, по передній поверхні шиї в нижній третині, тильній поверхні правого передпліччя в середній третині, зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині».
Отже, слідчим так само не вказано спосіб вчинення кримінального правопорушення, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізацію. З обвинувального акту в частині дій ОСОБА_9 щодо ОСОБА_6 взагалі неможливо визначити мотив дій обвинуваченого, не зазначено час та місце таких його дій.
За таких умов, формулювання обвинувачення не містить даних, які необхідні для з`ясування питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого складу інкрімінованого останньому кримінального правопорушення.
Отже, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 не містить формулювання обвинувачення, в розумінні вимог ст. 3 КПК України, як того вимагає п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, що унеможливлює у подальшому у разі визнання особи винуватою дотримання вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Повернення перевіреного судом обвинувального акту разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Враховуючи зазначені вимоги закону, за відсутності клопотань сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який і будь-яких об`єктивних даних щодо недоцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, за наявності обґрунтованої підозри обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, приймаючи до уваги тяжкість покарання, яке може бути призначено у разі доведеності його винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який з 28 березня 2016 року до 06 травня 2016 року перебував у розшуку, колегія суддів вважає за доцільне продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинувачених процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, тобто і на цей час продовжують існувати ризики переховування від суду, перешкоджання встановленню фактичних обставин у справі під час судового провадження.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 314-316, 331, 369 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003026 від 04 березня 2016 року, відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК КК України.
Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у виді триманні під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області строком на 60 днів, тобто до 18 вересня 2016 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення..
Голловуючий суддя:
Судді:
Судді: