йСправа № 304/989/16-к Провадження № 1-в/304/29/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника РВ КВІ ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання старшого інспектора Перечинського РВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області про скасування іспитового строку та направлення засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, одруженого (має на утриманні двох малолітніх дітей), українця, громадянина України, раніше судимого,
для відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

у поданні старший інспектор РВ КВІ ОСОБА_4 ставить питання про скасування засудженому ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення останнього для відбування призначеного йому за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року покарання у виді позбавлення волі. Посилається на те, що вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року (уточнений ухвалою цього ж суду від 03 листопада 2015 року) ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 194 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Однак, ОСОБА_5 не виконує покладений на нього вказаним вироком обов`язок, а саме 25 травня та 06 червня 2016 року не з`явився за викликом для проведення з ним профілактичної бесіди. У зв`язку з наведеним 07 червня 2016 року до Перечинського ВП було внесено подання про здійснення приводу засудженого, однак такий виконано не було через відсутність ОСОБА_5 за місцем проживання та його перебування на заробітках у Російській Федерації. Для встановлення можливого місця перебування засудженого Перечинським РВ КВІ було проведено ряд першочергових розшукових заходів направлено запити до сільської ради за місцем постійного проживання такого, до Перечинського РС ГУ ДМС України в Закарпатській області, до Перечинського відділення поліції, до Закарпатської УВП № 9, до Перечинської ЦРЛ, до ОКТМО «Фтизіатрія», до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідками яких встановити місце перебування ОСОБА_5 не вдалося. Разом з цим, 07 липня 2016 року під час перевірки за місцем проживання засудженого в с. Дубриничі відібрано пояснення від його дружини та встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на заробітках, а в телефонній розмові повідомлено про обов`язок з`явитися до Перечинського РВ КВІ. Оскільки місцезнаходження засудженого протягом 30 днів не встановлено, 08 серпня 2016 року до Перечинського ВП інспектором було направлено подання про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів. У зв`язку з наведеним інспектор просить подання задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні проти даного подання заперечив та просив у його задоволенні відмовити, оскільки три місяці з травня по серпень 2016 року перебував на заробітках, а не виїхав за кордон на постійне проживання.

У судовому засіданні прокурор також просила у задоволенні подання відмовити, оскільки зазначені ОСОБА_5 обставини, а також положення ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у даному випадку виключають скасування іспитового строку.

Представник Перечинського РВ КВІ у судовому засіданні, з урахуванням наведених ОСОБА_5 доводів, залишив вирішення подання на розсуд суду.

Обміркувавши пояснення представника кримінально-виконавчої інспекції, заслухавши думку прокурора та засудженого, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 09 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 194 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, що стверджується вироком Свалявського районного суду Закарпатської області та ухвалою цього ж суду від 03 листопада 2015 року.

Також встановлено, що 25 травня та 06 червня 2016 року ОСОБА_5 не з`явився за викликом КВІ для проведення з ним індивідуально-профілактичної роботи, спрямованої на виправлення та попередження учинення правопорушень та нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до п. п. 6.6., 6.9. розділу ІV Інструкції «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затвердженої наказом № 270/1560 Державного департаменту України з питань виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року зниклим з місця проживання визнається засуджена особа, місцезнаходження якої не встановлено протягом 30 днів у результаті проведення інспекцією початкових розшукових заходів. Після затримання засудженої особи /установлення місцезнаходження/ працівник інспекції з`ясовує всі обставини і причини залишення нею постійного місця проживання або неприбуття до обраного місця проживання і, впевнившись, що мало місце ухилення від відбування покарання, надсилає до суду подання та матеріали для вирішення питання про направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.

Як вбачається із зазначеного вироку, на підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Зазначене положення міститься також і в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33 Конституції України).

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Разом з цим, в судовому засіданні, а також представником Перечинського РВ КВІ ще під час перевірки засудженого за місцем його постійного проживання встановлено, що ОСОБА_5 з травня по серпень 2016 року через брак коштів перебував на заробітках у Російській Федерації, оскільки вироком Свалявського районного суду від 09 квітня 2015 року з нього стягнуто понад п`ятнадцять тисяч гривень заподіяної шкоди, а також має на утриманні двох малолітніх дітей.

На підставі наведеного, а також з урахуванням того, що засуджений не ухилився від виконання покладеного на нього за судовим рішенням обов`язку, а виїхав за межі України лише тимчасово, на заробітки, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 умови звільнення не порушив.

Керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. 539 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
у задоволенні подання старшого інспектора Перечинського РВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області про скасування засудженому ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення останнього для відбування призначеного йому за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1