У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000009 за касаційною скаргою першого заступника прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки без конфіскації майна.
Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_6 процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, відповідно 05, 06, 16 та 21 січня 2015 року при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою у перерахунку на суху речовину відповідно 7,49 г, 3,02 г, 1,61 г та 0,22 г, який у с. Жовтневому м. Нововолинська незаконно збув відповідно за 300 грн., 200 грн., 100 грн. та 100 грн. закупівельнику ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд не надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора, зокрема не врахував, що ОСОБА_6 не розкаявся у вчиненому, наркотичні засоби неодноразово збував за гроші, а вирок місцевого суду містить суперечності щодо виду призначеного засудженому покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого. 2 ст. 307 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Посилання прокурора на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є необгрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 69 вказаного Кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. На підставах, передбачених у частині 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини провадження, особу винного, який щиро розкаявся, позитивно характеризується, має сім`ю та постійне місце проживання, стан здоров`я, те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту ним не порушувався, злочин у сфері обігу наркотичних засобів ним вчинено вперше і шкідливих наслідків від цього не настало, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді обмеження волі та не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
Твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував своєї ухвали, є безпідставними.
Розглянувши за апеляціями заступника прокурора Волинської області та засудженого ОСОБА_6 матеріали провадження, та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильність призначеного ОСОБА_6 покарання, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування явної невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_6 ,то скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
Разом з тим, посилання прокурора на те, що апеляційний суд не звернув уваги на наявність суперечності у вироку місцевого суду щодо виду призначеного ОСОБА_6 покарання заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Як убачається з мотивувальної частини вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року суд помилково зазначив про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності, оскільки уже в наступному абзаці та в резолютивній частині визнав за можливе призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді обмеження волі на строк 4 роки без конфіскації майна.
За таких обставин посилання місцевого суду у мотивувальній частині вироку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності, підлягає виключенню.
Оскільки апеляційний суд, переглядаючи провадження щодо ОСОБА_6 , вказав на таке порушення, допущене судом першої інстанції, однак не усунув його, то така вказівка підлягає виключенню також і з ухвали апеляційного суду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з мотивувальних частин цих судових рішень посилання на призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3