АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/46/16 Справа № 703/7028/13-к Категорія: ч.1 ст.366 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурораОСОБА_5 ,

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальну справу за апеляціями заступника прокурора Кам`янського району ОСОБА_8 та засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

засуджена за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону до 01.01.2010 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гр.;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українка, громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_2 , раніше не судима, -

засуджена за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону до 01.01.2010 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 гр..

Прийнято рішення про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відмовлено в задоволенні пред`явленого КБ «Арма» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільного позову.

Відповідно до вимог ст. 81 КПК України 1960 року вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за те, що вони, працюючи відповідно на посаді начальника ДВС у Кам`янському районі та на посаді державного виконався державної виконавчої служби у Кам`янському районі, будучи представниками влади, 22.03.2006 року в приміщенні кабінету директора ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» по вул. Перемоги, 2 в м. Кам`янка Черкаської області, в порушення п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5від 15.12.1999 року, при примусовому виконанні виконавчого напису № 686, виданого 14.03.2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 про звернення стягнення на товари в обороті, а саме цукор-пісок у кількості 1000 тон, на загальну суму 2 237 328 грн. 67 грн., що належить ТОВ «Ціль» м. Жовті Води Дніпропетровської області, на користь ТОВ комерційного банку «Арма», по відкритому виконавчому провадженню, разом ( ОСОБА_6 диктувала, а ОСОБА_7 записувала) склали акт опису і арешту майна серії АА № 873529 від 22.03.2006 року, яким було описано і накладено арешт на цукор-пісок на загальну суму 3 800 000 грн. і в який умисно внесли завідомо неправдиві відомості про проведення огляду й опису майна, оскільки акт складався не за місцем знаходження описаного майна, візуальний огляд цукру виконавцями не проводився, а особи, що підписались в складеному акті, як поняті, фактично не приймали участі в огляді описаного майна.

В поданих на вирок апеляціях:

- прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій засуджених, порушує питання про скасування судового рішення через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості, просить постановити новий вирок, яким засудити: ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільнивши її від покарання в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України; ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 366 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих функцій строком на рік, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік, а згідно ст. 49 КК України звільнити останню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Прокурор мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції при призначенні засудженим покарання належним чином не було враховано те, що вони вину у вчиненому не визнали, а злочин вчинили за попередньою змовою групою осіб.;

- засуджена ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати за відсутності в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та прийняти процесуальне рішення відповідно до п.п. 2, 3 ст. 366 КПК України 1960 року. Вказує, на безпідставність посилання суду у вироку на порушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, оскільки ні даний пункт, ні загалом інструкція не конкретизує порядок проведення опису та арешту товарів в обороті і застосовується для забезпечення збереження майна боржника. Крім того, зазначає, що в акті опису й арешту майна від 22.03.2006 року вона не вносила завідомо неправдиві відомості про проведення огляду і опису майна, а акт складався не в кабінеті директора ДП «Кам`янський цукровий завод», а в ТОВ «Руна» в м. Кам`янка, вул. Перемоги, 2, тобто за адресою, яка зазначена в нотаріальному написі по якому відкрито виконавче провадження. Стверджує, що відомості в акті про участь понятих відсутні, оскільки така графа в бланку акта відсутня взагалі.

- засуджена ОСОБА_6 також просить скасувати вирок суду першої інстанції як такий, що не відповідає фактичним обстав, а провадження по справі закрити за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Посилається на відсутність доказів того, що вона під диктовку ОСОБА_7 записувала в акт опису і арешту майна завідомо неправдиві відомості, оскільки акт це документ суворої звітності і в довільній формі не складається. Інші доводи своєї невинуватості зазначає аналогічні доводам викладеним в апеляції засудженої ОСОБА_7 .

На апеляцію прокурора подано заперечення засудженою ОСОБА_6 , а на апеляції засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прокурором.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 10.02.2015 року вирок Смілянського міськрайсуду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано, а справу провадженням закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в діянні складу злочину.

09.06.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ увалу апеляційного суду Черкаської області від 10.02.2015 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвала вмотивована тим, що апеляційний суд не дотримався принципу безпосередності дослідження доказів та, без проведення судового слідства, надав доказам, які містяться в матеріалах справи та якими обґрунтовано обвинувальний вирок іншу оцінку, порушивши вимоги ст. 362 КПК України та п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку».

20.11.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області вирок Смілянського міськрайсуду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано, а справу провадженням закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в діянні складу злочину, з тих же мотивів як і при попередньому апеляційному перегляді справи.

19.04.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ увалу апеляційного суду Черкаської області від 20.11.2015 року скасовано через істотні порушення кримінально-процесуального закону, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвала вмотивована тим, що апеляційний суд під час нового апеляційного розгляду не дотримався вимог ст.ст. 377, 399 КПК України 1960 року, не врахував підстави скасування попередньої ухвали, не виконав вказівок касаційного суду щодо невмотивованості ухвали апеляційного суду від 10.02.2015 року, не перевірив доводів прокурора та засуджених, викладених в апеляціях, та не зазначив переконливих підстав, через які апеляції останніх визнані обґрунтованими, а сторони обвинувачення ні. В своїй ухвалі суд апеляційної інстанції знов навів ті ж мотиви для закриття провадження в справі, що були наведені в попередній ухвалі цього суду. Ставить питання при необхідності, провести судове слідство.

В ході апеляційного розгляду прокурор та засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили проти проведення в справі часткового судового слідства на виконання ухвал ВССУ від 09.06.2015 року та 19.04.2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який не підтримав апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції та ставить питання про залишення вироку суду без змін, а апеляції засуджених без задоволення, думки засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних вимог прокурора та задоволення в повному обсязі їх апеляційних вимог, останнє слово засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, вивчивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 323, 327 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим.

За змістом ст. 367 КПК України 1960 року, серед інших, підставою для скасування вироку суду першої інстанції є однобічність та неповнота дізнання, досудового чи судового слідства.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 р. № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» досудове слідство визнається неповним, а справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, якщо під час провадження досудового слідства всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України 1960 року не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається зі ст. 22 КПК України 1960 року прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого.

Як вбачається з обвинувального висновку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачуються в тому, що вони працюючи відповідно начальником ДВС та державним виконавцем цієї служби у Кам`янському районі, будучи представниками влади, 22 березня 2006 року в приміщенні кабінету директора ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» по вул. Перемоги, 2 в м. Кам`янка Черкаської області, в порушення п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5від 15.12.1999 р., при примусовому виконанні виконавчого напису № 686 виданого 14.03.2006 р. приватним нотаріусом ОСОБА_9 про звернення стягнення на товари в обороті, а саме: цукор-пісок, у кількості 1000 тон, на загальну суму 2237328,67 грн., що належить ТОВ «Ціль» м. Жовті Води Дніпропетровської області, на користь ТОВ комерційного банку «Арма», по відкритому виконавчому провадженню, разом ( ОСОБА_6 диктувала, а ОСОБА_7 записувала) склали акт опису і арешту майна серії АА № 873529 від 22.03.2006 р., яким було описано і накладено арешт на цукор-пісок на загальну суму 3800000 грн., в який умисно внесли завідомо неправдиві відомості про проведення огляду і опису майна, оскільки акт складався не за місцем знаходження описаного майна, візуальний огляд цукру виконавцями не проводився, а особи, що підписались в складеному акті, як поняті, фактично не приймали участі в огляді описаного майна.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали кримінальної справи прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внесли до офіційного документу, зокрема акту опису і арешту майна завідомо неправдиві відомості та кваліфікував їх дії за ч.1 ст.366 КК України в редакції, що діяла до 01 січня 2010 року.

При цьому суд вказав, що факт наявності чи відсутності майна, яке підлягало опису, жодним чином не впливає на подальшу кваліфікацію дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказаним Законом і не може слугувати підставою для їх подальшого виправдання.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів кримінальної справи, органом досудового розслідування достовірно не встановлена дійсна наявність на складському зберіганні цукру-піску в кількості 1000 т, станом на 22.03.2006 року, тобто на той момент, коли державними виконавцями ДВС у Кам`янському районі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснювався його огляд та опис, а матеріали кримінальної справи не містять належних і допустимих доказів, на підставі яких можливо дійти висновку про фактичну відсутність 1000т цукру-піску на території складу № 3 ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна».

Так, досудовим слідством у формулюванні обвинувачення пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначено, що останні склали акт опису і наклали арешт на цукор в кількості 1000 т на загальну суму 3 800 000 грн., якого на ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» в наявності не було, в обґрунтування цього обвинуваченням наведені докази, які під час перевірки їх судом виявились сумнівними.

Зокрема, як вбачається з висновків проведеної за рішенням суду економічної експертизи № 3/11 від 19.07.2012 року, єдина інформація про вивезення цукру з заводу ТОВ фірма «Ціль» по накладній № 280206/2 від 28.02.2006 року міститься в представленому на експертизу зошиті вивозу цукру. Але вказана інформація суперечить усім первинним та іншим документам, які містяться у матеріалах к/с №1-48/08. У зошиті вивозу цукру зазначено, що цукор вивозився на ТОВ «Ціль»: 28.02.2006 року у кількості 250 т, автомобіль не вказується; 02.03.2006 року у кількості 180 т автомобілем МАЗ 029-14МЕ; 03.03.2006 року у кількості 200 т, автомобіль не вказується; 04.03.2006 року у кількості 170 т, автомобіль не вказується. Вказана інформація суперечить інформації, що міститься у відомостях руху цукру на складах, в журналі руху цукру на складі №3, в облікових даних по рахунку бухгалтерського обліку №023 «Товари на відповідальному зберіганні», в журналі реєстрації виїзду автомобілів з заводу, тому не може бути-прийнята експертом як дійсна.

В свою чергу, дані договору складського зберігання №20041230/сх від 30.12.2004 року, укладеного між ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна" та ТОВ "Фірми"Ціль" про зберігання цукру-піску в кількості 1 000 тонн, який також покладено в основу пред`явленого обвинувачення, лише вбачається, що ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна" взяло на себе зобов`язання зберігати отриманий від ТОВ фірма «Ціль» цукор в кількості 1 000 т. Разом з тим, під час проведення експертного дослідження встановлено, що рух цукру в кількості 1 000 т, переданий на зберігання ДП «Кам`янський цукровий завод» від ТОВ фірма «Ціль», згідно договору від 30 грудня 2004 року №20041230/сх. та акту приймання-передачі на складське зберігання від 30.12.2004 року, в обліку ДП «Кам`янський цукровий завод» по рахунку №023 «Товари на відповідальному зберіганні» за 2005-2006 роки, не значиться. В обліку по вказаному рахунку числиться лише цукор отриманий на зберігання від Аграрного фонду. Вказане підтверджується також актом КРУ №10-21/015 від 22.06.2007. По представленим первинним документам не можливо встановити, чи надходив цукор від ТОВ фірма «Ціль» на склади ДП «Кам`янський цукровий завод» за період з 30.12.2004 по 06.10.2005 року.

Обставини невідповідності первинних бухгалтерських документів, що виявлені експертом під час проведення судової економічної експертизи №3/11 від 19.07.2012 року, ставлять під обґрунтований сумнів достовірність таких документів як: акту прийомки-передачі на складське зберігання від 30.12.2004 року відповідно до якого ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна" прийняло на складське зберігання від ТОВ фірми «Ціль» цукор в кількості 1 000 т; акту №31/12 від 28.02.2006 року прийомки-передачі із складського зберігання (повернення із зберігання), відповідно договору складського зберігання №20041230/сх від 30.12.2004 року, відповідно до якого ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна" повернуло після зберігання цукор в кількості 1 000 т ТОВ фірмі «Ціль»; довіреність серії ЯЖЖ №326457 від 28.02.2006 року, виданою ТОВ "Фірма"Ціль" ОСОБА_11 на отримання цукру-піску в кількості 1 000 тонн, згідно якої останній довірено ТОВ фірмою «Ціль» отримати в ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна" цукор в кількості 1 000 т; накладної №28020612 від 28.02.2006 року про відпуск ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна" та отримання ТОВ фірма "Ціль" цукру-піску в кількості 1 000 т, згідно якої ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна" відпустило цукру в кількості 1 000 т ТОВ фірмі «Ціль»; записки начальнику охорони про випуск цукру в кількості одна тисяча тон ТОВ "Ціль" від 28.02.2006 року, згідно якої охорону підприємства поставлено до відому про відпуск цукру ТОВ «Ціль» від 28.02.2006 року та необхідність пропустити; журналу зберігання цукру-піску в складах по договорам відповідального зберігання ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна", згідно якого 30.12.2004 року був зареєстрований договір складського зберігання на цукор кількості 1 000 т; журналу вивозу цукру з ДП "Кам`янський цукровий завод" ТОВ "Руна", яким підтверджує що з 28.02.2006 року був відпущений ТОВ фірми «Ціль» цукор кількості 1 000 т; копій первинних бухгалтерських документів по руху цукру-піску на складі №3 на ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» від 22.03.2006 року що відображають рух 22.03.2006 цукру-піску на складі №3 ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» та його фактичний залишок.

За результатом аналізу первинної документації підприємства експерт дійшов висновку, що 28.02.2006 року відвантаження цукру в кількості 1 000 т зі складу №3 ДП «Кам`янський цукровий завод» товариству фірма «Ціль», не відбувалось.

Крім того, в ході проведення зазначеної експертизи були встановлені невідповідності журналу обліку готової продукції цукроскладу № 3 в ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» за 2005 рік, в якому відображено рух цукру-піску на складі, що може свідчити про його видозмінювання і не може слугувати доказом фактичної відсутності цукру в кількості 1 000т на складі № 3 станом на 22.03.2006 року, як про це зазначено в обвинувальному висновку.

З огляду на висновки вказаної експертизи, суду першої інстанції не вдалося усунути протиріччя в показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які вказували на наявність на складському зберіганні ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» цукру ТОВ фірми «Ціль», який в кінці лютого на початку березня 2006 року був вивезений власником.

На вказану наявність цукру піску на зберіганні ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» вказують і показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Ці обставини залишились не дослідженими і їм не надана правова оцінка. Всі прийняті судом можливості для усунення допущених досудовим слідством недоліків, вичерпані і у межах судового розгляду суд позбавлений можливості правовим шляхом їх усунути.

В зв`язку з цим, при наявності вказаної неповноти досудового слідства, суд першої інстанції був позбавлений можливості винести відносно підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будь-яке остаточне судове рішення, в тому числі і обвинувальний вирок, який у даному випадку підлягає безумовному скасуванню.

Крім того, матеріали кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містять даних про прийняття будь-яких процесуальних рішень стосовно службових осіб ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» по факту розтрати, привласнення майна, зокрема цукру-піску в загальній кількості 1 000 т, на загальну суму 2237328, 67 грн., який, як на думку органів досудового розслідування, був відсутній на складі на момент проведення його огляду та опису 22.03.2006 року державними виконавцями ДВС у Кам`янському районі.

Аналіз наведених обставин як кожної із них, так і в їх сукупності свідчить про те, що органом досудового слідства при проведенні попереднього розслідування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допущена неповнота та неправильність досудового слідства, яка виразилась в недотриманні вимог ст. 22 КПК України 1960 року в частині не вжиття всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, яка не може бути усунута в судовому засіданні внаслідок неправильного досудового слідства, що тягне за собою незаконність вироку суду, який з даних підстав належить до скасування, а справа направленню на додаткове розслідування відповідно до вимог ст. 374 КПК України 1960 року.

При проведенні нового досудового слідства необхідно всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи та здобуті у справі докази, дати їм правильну юридичну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

При цьому з метою встановлення об`єктивних обставин про внесення службовими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, необхідно за вказаними обставинами детально повторно допитати обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , усунути протиріччя між показами причетних до цього осіб та висновками судово-економічної експертизи № 33/11 від 19.07.2012 року про відсутність оспорюваного цукру станом на 22.03.2006 року, у разі наявності підстав, прийняти відповідні процесуальні рішення стосовно службових осіб ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» по факту розтрати, привласнення саме цього цукру, перевірити обставини та дати відповідну правову оцінку подальших виконавчих дій щодо вказаного цукру за матеріалами виконавчого провадження, достовірно встановити факт здійснення згідно акту прийому-передачі від 30.12.2004 року ТОВ «Руна» цукру ТОВ «Ціль» 1000т, при необхідності провести інші слідчі дії.

При новому досудовому розслідування також підлягають перевірці інші доводи, викладені в апеляційних скаргах учасниками судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 362, 366, 374 КПК України 1960 року, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляції заступника прокурора Кам`янського району ОСОБА_8 та засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати, а справу направити на додаткове розслідування прокурору Черкаської області.

При новому розслідуванні необхідно виконати вказівки, наведені у мотивувальній частині даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :