Справа № 438/973/15-к
Номер провадження 1-кп/438/19/2016
В И Р О К
Іменем України
05 серпня 2016 року 05 серпня 2016 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 10 квітня 2015 року на підставі обвинувального акту

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, в порядку ст.89 КК України являється особою, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 та ч.2 ст.146 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 , 10 квітня 2015 року, приблизно о 15 години, перебуваючи на територію кладовища по вул. Володимира Великого в м.Борислав, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , умисно ногами, руками та металевими трубами нанесли ОСОБА_5 ряд ударів по тілу та голові, спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: рани біля внутрішнього кінця правої брови, синець на верхній та нижній повіках правого ока, синець на шкірі верхньої губи зліва, перелом першого верхнього зуба зліва на рівні коронки, синець зливного характеру майже на всьому протязі зовнішньо-задньої поверхні верхньої лівої кінцівки, синець зливного характеру майже на всьому протязі задньої поверхні верхньої правої кінцівки, рану по задній поверхні середньої третини правого плеча, масивний зливного характеру синець майже на всьому протязі бокової поверхні грудної клітки зліва по пахвинних лініях, синець на боковій поверхні грудної клітки справа в проекції третього-п`ятого ребер по середньо-пахвинній лінії, синець на боковій поверхні грудної клітки справа в проекції сьомого, восьмого ребер по задньо-пахвинній лінії, набряк м`яких тканин та синюшність шкіри по задній поверхні лівої кисті, множинні синці та на їх фоні садна-поверхневі рани майже на всьому протязі передньо-зовнішніх поверхонь обох нижніх кінцівок, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №334 від 23 червня 2015 відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Після чого, ОСОБА_3 залишив ОСОБА_5 на території кладовища по вул. В.Великого в м. Бориславі Львівської області та втік з місця пригоди .

Крім цього, стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 10 квітня 2015, близько 14.50 год. , знаходячись у м. Борислав, Львівської області, використовуючи автомобіль марки ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та перебуває в постійному довготривалому користуванні ОСОБА_3 , слідуючи на вказаному автомобілі з невстановленою слідством особою, поблизу буд. АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які несли по одній металевій трубі і як усвідомив ОСОБА_3 , що дані труби ймовірно є викраденими з лавки могили його співмешканки ОСОБА_9 , яка знаходиться на кладовищі по вул. Володимира Великого, в м. Борислав Львівської області.

ОСОБА_3 , діючи у групі з невстановленою слідством особою, відібрали металеві труби в останніх, та діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа, трубами почали наносити численні удари по різних анатомічних ділянках тіла ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої протиправні, дії ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа, нехтуючи правом особи на свободу, керуючись умислом на викрадення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , користуючись тим, що вони, у зв`язку з заподіянням їм численних тілесних ушкоджень перебували у безпорадному стані і не могли розуміти характер і значення скоюваних з ними дій та чинити опір, насильно, всупереч волі ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , відчинивши задню кришку багажного відділення автомобіля марки ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в супереч волі потерпілих, помістили останніх в багажне відділення вище вказаного автомобіля та перевезли ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на територію кладовища по вул. Володимира Великого, в м. Борислав, Львівської області, де почали заподіювати їм фізичні страждання, що виражалось у періодичному нанесенні ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ударів металевими трубами по тілу.

Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст.146 КК України як незаконне позбавлення волі та викрадення двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, таке, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Водночас, ОСОБА_3 , 10 квітня 2015, приблизно о 15.00 годин, діючи узгоджено з невстановленою слідством особою, викравши ОСОБА_10 та ОСОБА_5 з вул. Федьковича, м. Борислав та всупереч волі потерпілих перемістивши на територію кладовища по вул. Володимира Великого, зупинили автомобіль на підйомі та під час зупинки відчинили багажник автомобіля, з якого випали потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , намагаючись втекти з місця події.

Однак, ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи у групі з невстановленою слідством особою, умисно ногами, руками та металевими трубами, доганяючи потерпілих, нанесли ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ряд ударів по тілу та голові, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних двобічних переломів ребер, в тому числі - проникаючих в плевральні порожнини, забоїв обох легень, перелому тіла нижньої щелепи, відкритого перелому обох кісток верхньої третини правого передпліччя зі зміщенням кісткових уламків, закритого перелому лівої ліктьової кістки у верхній третині зі зміщенням кісткових уламків, множинних забійних ран, синців та саден тіла, що призвели до розвитку травматично-геморагічного шоку, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №125 від 23 квітня2015 за ступенем тяжкості, відносно живих осіб, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння і в даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Таким чином, дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з метою залякування потерпілого та таке, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення по факту нанесення потерпілому ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я визнав, щиро розкаявся у скоєному та показав, що близько обіду 10 квітня 2015 року йому подзвонив знайомий ОСОБА_11 та повідомив, що двоє невідомих, які напередодні пропонували йому придбати металобрухт, який ймовірно викрадений з кладовища, пішли по вул.Федьковича у м.Бориславі. Обвинувачений разом із своїм племінником ОСОБА_12 вибігли з будинку та наздогнали зазначених осіб (це були ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ), поблизу будинку №12 по вул..Федьковича у м.Бориславі. В руках у ОСОБА_5 була металева труба, в руках у ОСОБА_10 був зав`язаний мішок з якого стирчала труба. Обвинувачений був впевнений, що дані труби ймовірно є викраденими з кладовища. На запитання обвинуваченого звідки в них труби, потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , які були випивши, нецензурно відповіли. Обвинувачений, підійшовши до ОСОБА_5 , вихопивши з рук останнього трубу, двічі вдарив ОСОБА_5 по нозі та передпліччі. ОСОБА_5 впав. В цей час племінник обвинуваченого ОСОБА_13 розмовляв з ОСОБА_10 і можливо теж наносив удари останньому. На пропозицію обвинуваченого, потерпілі погодились поїхати на кладовище, щоб переконатись що вони не крали звідки труб. Після чого, обвинувачений повернувся додому, звідки взяв автомобіль марки ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є в його користуванні і під`їхав до потерпілих. Обвинувачений відкрив багажне відділення автомобіля, поклав туди мішок з металобрухтом. Також допоміг сісти в автомобіль ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . В даному автомобілі було відсутнє заднє сидіння, відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_10 їхали в автомобілі впершись на задні пасажирські двері. Коли приїхали на територію кладовище, обвинувачений відкрив задню ліву пасажирську дверку на яку вперся ОСОБА_5 , від чого останній випав з автомобіля на землю. Після чого обвинувачений наніс декілька ударів руками та ногами у різні частини тіла лежачого потерпілого ОСОБА_5 . В цей час, ОСОБА_10 , який знаходився з іншої частини автомобіля від обвинуваченого ОСОБА_3 , піднявся на ноги та побіг вверх по дорозі кладовища. За ним побіг ОСОБА_13 з трубою у руках, з часом обоє пропали з поля зору за чагарниками та пам`ятниками на кладовищі. Як стверджує обвинувачений ОСОБА_3 більше ні племінника ОСОБА_14 та ОСОБА_10 не бачив.

До обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 в цей час підійшли група людей, яким обвинувачений пояснив причину побиття та показав мішок з металобрухтом ймовірно викраденим з кладовища. Потерпілий ОСОБА_5 , скориставшись цим, сховався від обвинуваченого на території кладовища. Обвинувачений ОСОБА_3 після чого поправив квіти на могилі дружини та поїхав додому.

Обвинувачений категорично заперечив факт нанесення будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 як на вул.Федьковича у м.Бориславі, так і на території кладовища по вул.В.Великого у м. Бориславі. Наносив тілесні ушкодження лише потерпілому ОСОБА_5 . Також категорично заперечує обставини незаконного позбавлення волі та викрадення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , оскільки останні добровільно сіли в автомобіль під його керування в районі вул.Федьковича та під`їхали на територію кладовища по вул..В.Великого у м. Бориславі. Жодного примусу до ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ні обвинувачений ОСОБА_3 та його племінний ОСОБА_13 не застосовували.

Просить суд по факту нанесення потерпілому ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, суворо не карати, обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає себе невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.2 ст.146 КК України та просить винести відносно нього в цій частині обвинувачення виправдувальний вирок.

Аналізуючи покази обвинуваченого, суд визнає їх достовірними, оскільки вони узгоджуються з показами потерпілого та свідків, допитаними під час судового розгляду, зокрема: Показами потерпілого ОСОБА_5 , допитаного під час судового розгляду про те, що 10 квітня 2015 року ближче обіду, потерпілий разом із ОСОБА_10 несли дві металеві труби та інший непотріб щоб здати на металобрухт. На вул.Федьковича у м. Бориславі потерпілого із ОСОБА_10 наздогнали на автомобілі марки «Жигулі» жовтого кольору двоє осіб, серед яких був ОСОБА_3 . На запитання обвинуваченого звідки труби, потерпілий пояснив, що труби його власні, взяті з його дачі. Проте обвинувачений ОСОБА_3 , сказавши що труби крадені з кладовища, вихопив одну із труб, вдарив потерпілого по правій нозі та в область правого передпліччя. Від болю потерпілий впав. Побиття тривало близько 10 хвилин. В цей час ОСОБА_10 удари іншою трубою наносила невідома особа. Можливо ця особа наносила удари і потерпілому ОСОБА_5 , проте останній не може цього стверджувати оскільки закривав обличчя руками та цього не бачив. Обвинувачений ОСОБА_3 запропонував потерпілому проїхати на кладовище, щоб переконатись що труби не крадені. Потерпілий погодився. За допомогою обвинуваченого ОСОБА_3 через задні двері багажного відділення сів в автомобіль (універсал), в якому були відсутнє заднє сидіння. Разом з ним сів також ОСОБА_10 . По дорозі потерпілому ОСОБА_5 стало погано, до тями фактично прийшов на кладовищі. Обвинувачений ОСОБА_3 (на кладовищі) відкрив задні двері автомобіля і потерпілий ОСОБА_5 випав на дорогу кладовища, збоку автомобіля. Обвинувачений ОСОБА_3 без пояснень почали наносити по тілу та голові потерпілого ОСОБА_5 удари ногами, руками та металевою трубою. Побиття тривало близько 10-15 хвилин. Після чого, ОСОБА_10 , який знаходився на дорозі кладовища, трохи вище розміщення потерпілого ОСОБА_5 , почав бігти вверх по дорозі кладовища. Невідома особа, можливо з металевою трубою в руках, почала переслідувати ОСОБА_10 . З часом обох не стало видно через нагробні пам`ятники та зарослі дерев та кущів. Потерпілий стверджує, що обвинувачений ОСОБА_3 не переслідував ОСОБА_10 разом із невідомою особою, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , після того як побіг ОСОБА_10 , продовжив наносити удари металевою трубою у різні ділянки тіла потерпілого ОСОБА_5 . Через певний час обвинувачений ОСОБА_3 відійшов до однієї з могил, чим скористався потерпілий ОСОБА_5 , відповз в сторону та сховався від обвинуваченого ОСОБА_3 за могилами. Чи наздогнав невідомий ОСОБА_10 не знає. Більше живим ОСОБА_10 , а також іншу особу, потерпілий не бачив. Сам потерпілий ОСОБА_5 , після того як сховався від обвинуваченого ОСОБА_3 , втратив свідомість і прийшов до тями лише машині швидкої допомоги.

Потерпілий частково заперечує свої покази дані на стадії досудового розслідування, зокрема що бачив як обвинувачений ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_10 .

Претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має. Проте не відмовляється від обвинувачення ОСОБА_3 у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;

Показами свідка ОСОБА_11 під час судового розгляду проте, що за місяць перед Паскою 2015 року придбав у відомого йому з вигляду потерпілого ОСОБА_5 металеву трубу довжиною близько 80 см за 10 гривень. Пізніше спілкуючись з обвинуваченим ОСОБА_3 , в якого купував циплят, свідкові стало відомо, що з лавки біля могили дружини обвинуваченого були викрадені невідомими металеві труби. Обвинувачений впізнав трубу, придбану свідком у потерпілого ОСОБА_5 як викрадену з лавки на кладовищі. 10 квітня 2015 року потерпілий ОСОБА_5 знову запропонував придбати ще якісь труби, проте свідок відмовився придбати. При цьому передзвонив обвинуваченому ОСОБА_3 та повідомив що двоє осіб пішли по вул.Федьковича з ймовірно краденими з кладовища металевими трубами;

Показами свідка ОСОБА_15 під час судового розгляду проте, що візуально бачив обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 на кладовищі по вул..В.Великого в м.Бориславі 10 квітня 2015 року близько обіду. В цей час свідок разом із своїми товаришами прибирав на могилі свого батька та бабусі. Почули крики. На відстані 20-30 метрів від них на проїзній частині дороги кладовища біля могил стояв автомобіль марки «ВАЗ» жовтого кольору. Ззаду автомобіля 3-4 метра обвинувачений ОСОБА_3 бив руками та ногами потерпілого ОСОБА_5 . Свідок бачив, що в цей момент із-за машини вибіг неохайно вбраний невідомий чоловік і побіг вверх по дорозі кладовища. За ним побіг інший невідомий чоловік з металевою трубою в руках. Обоє пропали з поля зору за деревами та кущами, що ростуть на кладовищі за короткий проміжок часу. Напевно втікача наздогнали оскільки були чутні крики з цієї сторони. Після того як обвинувачений перестав бити потерпілого ОСОБА_5 , останній відповз та сховався за могилами. Почали сходитись люди, в тому числі підійшов і свідок з товаришами. Обвинувачений пояснив, що піймав злодіїв які крали метал з кладовища і як доказ висипав з мішка різний металобрухт;

Аналогічними показами свідка ОСОБА_15 підтверджені дані обставини показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 даними під час судового розгляду;

Показами свідка ОСОБА_19 під час судового розгляду проте, що 10 квітня 2015 року на кладовищі на вул..В.Великого у м.Бориславі біля могили покійного брата виявив побитого невідомого, який у подальшому виявився потерпілим ОСОБА_5 . На прохання останнього свідок викликав швидку медичну допомогу. По приїзду швидкої допомоги, лікарі виявили на значній відстані між гробами ще одного побитого. Свідок крім автомобіля швидкої медичної допомоги інших автомобілів на кладовищі в цей час не бачив.

Показами свідка ОСОБА_20 під час судового розгляду проте, що працює завідуючим хірургічного відділення ЦМЛ м. Борислава. Під час чергування, точну дату не пам`ятає, доставили особу в критичному стані. Зазначена особа була неконтактна. Які конкретно зазначеній особі були завдані травми не пам`ятає. Разом із лікарем ОСОБА_21 проводили реанімаційні дії, проте дана особа померла. Також надавалась медична допомога іншій особі, яка практично нічого не могла говорити, в неї були численні травми та пошкодження, черепно мозкова травма та садини.

Аналогічні показам свідка ОСОБА_20 надали суду свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 даними під час судового розгляду;

Показами свідка ОСОБА_24 під час судового розгляду проте, що обвинуваченого ОСОБА_3 знає з вигляду. Свідок підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_3 користувався автомобілем марки ВАЗ-2102, універсал, жовтого кольору.

Аналізуючи вищезазначених покази свідків обвинувачення та свідків сторони захисту, суд визнає їх достовірними, оскільки підстав оговорювати обвинуваченого або допомогти йому уникнути кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення під час судового розгляду не було встановлено.

Із показів свідка ОСОБА_25 , даними під час судового розгляду, вбачається що останній періодично займається збором металобрухту. Весною 2015 року обвинувачений ОСОБА_3 , з яким були двоє чи троє невідомих осіб, звинуватив свідка в тому, що останній викрав дві металеві труби з могили його дружини, при цьому побив свідка битою.

Дані обставини підтверджені суду аналогічними показами свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , даними під час судового розгляду.

Із показів свідка ОСОБА_28 в судовому засіданні вбачається, що свідок знайомий з обвинуваченим ОСОБА_3 близько 20 років. Свідок показав, що займається прийомом металобрухту, відповідно обвинувачений з`ясовував у нього чи не приносив йому ОСОБА_29 на прийом металобрухт.

Дана обставина підтверджена суду аналогічними показами свідків ОСОБА_30 , даними під час судового розгляду.

Із показів свідка ОСОБА_31 , та аналогічних показів свідка ОСОБА_32 вбачається, що останні в квітні 2015 року проїзжаючи попри кладовище по вул..В.Великого у м.Бориславі бачили згорівши машину, яка була перекинута на дах.

Зазначені показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_33 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 суд оцінює як неналежний доказ, оскільки фактичний зміст показань свідків не підтверджують подію кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_34 відмовився від дачі показів під час судового розгляду зіславшись на ст..63 Конституції України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 є його зятем;

Даними протоколу огляду місця події від 10 квітня 2015 року із фото таблицею до нього (т.1 а.с.14-38), відповідно до яких оглянуто територію кладовища по вул.В.Великого у м. Бориславі, в ході якого було зафіксовано загальну обстановку, розташування речей, предметів на момент огляду та було вилучено пара взуття, змив РБК на один бинтовий тампон, полімерний стакан та зіскраби РБК з ґрунту;

Даними висновку експерта №186 від 14 травня 2015 року (т.3 а.с.5-7) відповідно якого при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_5 , 1968р.н., було виявлено рану біля внутрішнього кінця правої брови, синець на верхній та нижній повіках правого ока, синець на шкірі верхньої губи зліва, перелом першого верхнього зуба зліва на рівні коронки, синець зливного характеру майже на всьому протязі зовнішньо-задньої поверхні верхньої лівої кінцівки, синець зливного характеру майже на всьому протязі задньої поверхні верхньої правої кінцівки, рану по задній поверхні середньої третини правого плеча, масивний зливного характеру синець майже на всьому протязі бокової поверхні грудної клітки зліва по пахвинних лініях, синець на боковій поверхні грудної клітки справа в проекції третього-п`ятого ребер по середньо-пахвинній лінії, синець на боковій поверхні грудної клітки справа в проекції сьомого-восьмого ребер по задньо- пахвинній лінії, набряк м`яких тканин та синюшність шкіри по задній поверхні лівої кисті, множинні синці та на їх фоні садна-поверхневі рани майже на всьому протязі передньо-зовнішніх поверхонь обох нижніх кінцівок. Вище зазначені тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_5 могли утворитися 10 квітня 2015 року, внаслідок дій тупих твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я;
Даними висновку експерта №334 від 23 червня 2015 року (т.3 а.с.17-23) відносно потерпілого ОСОБА_5 встановлено, що: 1. Будучи присутнім на слідчому експерименті за участю потерпілого ОСОБА_5 , 1968р.н., та беручи до уваги дані проведеної йому судово-медичної експертизи, приходжу до висновку, що тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_5 , 1968р.н., в основному могли бути заподіяні так і таким чином, як показував на слідчому експерименті потерпілий. 2.При проведенні слідчого експерименту гр. ОСОБА_5 , 1968р.н., вказав, що в основному під час отримання тілесних ушкоджень «... прикривав обличчя руками від ударів... не бачив...» і точно не вказував, яким чином були заподіяні тілесні ушкодження Болехівському 1.1. 3. При проведенні судово-медичних експертиз на тілі громадянина ОСОБА_5 , 1968р.н., та на тілі трупа ОСОБА_10 , 1978р.н., серед множинних тілесних ушкоджень були виявлені множинні синці продовгуватих форм, які могли утворитися від дій тупих твердих предметів продовгуватих форм з обмеженою травмуючою поверхнею, чим, не виключено, можуть являтися і металеві труби (труба) відповідних розмірів. 4. Категоричних судово-медичних даних, спираючись на які, можна було б дати відповідь на запитання «...чи могли бути заподіяні тілесні ушкодження у потерпілих одним знаряддям чи різними...» немає. 5.При проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_5 , 1968р.н., були виявлені консолідовані переломи сьомого та восьмого ребер справа, які утворилися до подій, що мали місце 10.04.2015р., що також підтвердилося при консультації двох рентгенограм грудної клітки гр. ОСОБА_5 від 17.04.2015р. та від 22.04.2015р. лікарем-рентгенологом консультантом КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ». На даний час, встановити точні терміни утворення переломів вище зазначених ребер у гр. ОСОБА_5 не представляється можливим, так як згідно даних медичної літератури і враховуючи певні особливості ушкоджень, кісткова консолідація коливається в дуже широких межах: у дорослих перші ніжні хмаркоподібні вогнища звапнення з`являються на рентгенограмі в середньому не раніше 3-4 неділі після перелому, а так звана кісткова консолідація може наступати на 3-4-6-8-му місяці перелому, а інколи і пізніше. 6. При проведенні судово-медичної експертизи, з врахуванням додатково представлених в експертизу медичної карти стаціонарного хворого №368 Центральної міської лікарні м. Борислава та медичної карти амбулаторного хворого на прізвище « ОСОБА_5 , 1968р.н.», у гр. ОСОБА_5 , 1968р.н., було виявлено такі ушкодження: рану біля внутрішнього кінця правої брови, синець на верхній та нижній повіках правого ока, синець на шкірі верхньої губи зліва, перелом першого верхнього зуба зліва на рівні коронки, синець зливного характеру майже на всьому протязі зовнішньо-задньої поверхні верхньої лівої кінцівки, синець зливного характеру майже на всьому протязі задньої поверхні верхньої правої кінцівки, рану по задній поверхні середньої третини правого плеча, масивний зливного характеру синець майже на всьому протязі бокової поверхні грудної клітки зліва по пахвинних лініях, синець на боковій поверхні грудної клітки справа в проекції третього-п`ятого ребер по середньо-пахвинній лінії, синець на боковій поверхні грудної клітки справа в проекції сьомого-восьмого ребер по задньо- пахвинній лінії, набряк м`яких тканин та синюшність шкіри по задній поверхні лівої кисті, множинні синці та на їх фоні садна-поверхневі рани майже на всьому протязі передньо-зовнішніх поверхонь обох нижніх кінцівок. Вище зазначені тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_5 могли утворитися 10.04.2015року, внаслідок дій тупих твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. На даний час, категорично підтвердити, чи спростувати, виставлений гр. ОСОБА_5 в медичній карті стаціонарного хворого №269/69 ЦМЛ м. Борислава діагноз «ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня тяжкості. Мозкова кома. Травматичний шок», а також встановити всі можливі етіологічні фактори даних патологічних станів, не представляється можливим, в зв`язку з недостатньою інформативністю об`єктивних клінічних ознак, даних лабораторних та інструментальних методів дослідження та відмовою потерпілого від проходження в повній мірі медичних дообстежень. Згідно даних додатково представленої в експертизу медичної карти стаціонарного хворого №368 з центральної міської лікарні м. Борислава гр. ОСОБА_5 , 1968р.н., знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні в період часу з 05.05.2015року по 18.05.2015р. з приводу «вертеброгенної попереково-грудної радикулопатія на грунті після травматичного остеохондрозу грудного та поперекового відділу хребта, компресійного перелому першого поперекового хребця». Вивчивши записи даної медичної карти стаціонарного хворого та медичної карти амбулаторного хворого на прізвище « ОСОБА_5 , 1968р.н.» встановлено, що у гр. ОСОБА_5 , 1968р.н., дані патологічні зміни зі сторони хребта спостерігались протягом останніх Зроків, після цього, як в 2012році впав з даху і отримав компресійний перелом першого поперекового хребця, і в даному випадку, вище зазначені патологічні зміни зі сторони хребта у гр. ОСОБА_5 у прямому причинному зв`язку з подіями, що мали місце 10.04.2015року, не перебувають.
Таким чином усі зазначені вище засоби доказування підтверджують обставини, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не заперечуються самим обвинуваченим, логічно узгоджуються між собою, а тому, на думку суду є об`єктивними та достовірними.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведеною повністю.

При цьому, суд вважає необхідним виключити з обвинувачення вказівку про наявність узгоджених дій обвинуваченого ОСОБА_3 з невстановленою слідством особою, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , а також вказівки «діючи у групі з невстановленою слідством особою», оскільки під час судового розгляду не здобуто доказів на підтвердження зазначених обставин.

Крім цього, як зазначено вище, стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з метою залякування потерпілого та таке, що спричинило смерть потерпілого та ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі та викрадення двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, таке, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, приходить до переконання, що висунуте стосовно ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.121 КК України не знайшло свого підтвердження у судовому розгляді.

Стороною обвинувачення не доведено участь обвинуваченого ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб чи окремо у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

Так, наведені стороною обвинувачення показання потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні, як і дані, що містяться в протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання від 11 квітня 2015 року (т.1 а.с.120-124), а також протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 (т.4 а.с.169-174) не можуть бути покладені в основу встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_3 оскільки потерпілий ОСОБА_5 спростував факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 діючи у групі з невстановленою слідством особою чи окремо та показав, що ймовірно саме невстановлена слідством особа нанесла ОСОБА_10 умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, з метою залякування потерпілого та таке, що спричинило смерть потерпілого.

Окрім того, під час судового розгляду, судом не здобуто об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_3 вчиняв будь-які дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї винуватості у вчиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів, які б спростовували вказані твердження обвинуваченого.

Як зазначено вище, потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду спростував факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Зазначені обставини підтверджені показами свідків сторони захисту ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Покази свідків сторони обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які не були очевидцями події кримінального правопорушення, не підтверджують ні вини обвинуваченого ОСОБА_3 , ні спрямованість його умислу завдати тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Аналогічно не доводять вини представлені стороною обвинувачення і письмові докази.

Зокрема, з висновку експерта №125 від 23 квітня 2015 року вбачається, що 1) Смерть гр. ОСОБА_10 1978р,н., настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних двобічних переломів ребер, в тому числі - проникаючих в плевральні порожнини, забоїв обох легень, перелому тіла нижньої щелепи, відкритого перелому обох кісток верхньої третини правого передпліччя зі зміщенням кісткових уламків, закритого перелому лівої ліктьової кістки у верхній третині зі зміщенням кісткових уламків, множинних забійних ран, синців та саден тіла, що призвело до розвитку травматично-геморагічного шоку.
2. При проведенні судово-медичної експертизи на тілі трупа ОСОБА_10 ,1978р.н., було виявлено: вертикально розміщений перелом тіла нижньої щелепи, переломи третього і четвертого верхніх зубів справа та другого верхнього зуба зліва на рівні коронок, множинні двобічні переломи ребер (справа: непроникаючі в плевральну порожнину переломи другого, шостого, сьомого, восьмого ребер та проникаючі в плевральну порожнину, з ушкодженнями пристінкової плеври, переломи третього,четвертого та п`ятого ребер, по пахвинних лініях; зліва: непроникаючі в плевральну порожнину переломи другого, п`ятого, шостого, сьомого ребер по задньо- пахвинній лінії, дев`ятого - по біляхребтовій лінії, та проникаючі в плевральну порожнину, з ушкодженнями пристінкової плеври, переломи третього та четвертого ребер по задньо- пахвинній лінії), великовогнищеві крововиливи переважно по реберних поверхнях обох легень, відкритий перелом обох кісток верхньої третини правого передпліччя зі зміщенням кісткових уламків, закритий перелом лівої ліктьової кістки у верхній третині зі зміщенням кісткових уламків, велико-вогнищеві крововиливи в м`які тканини обох бокових поверхонь грудної клітки, садно переривчастого характеру в лобній ділянці голови зліва, по одному синцю в ділянці обох надбрівних дуг, садно на спинці носа в середній третині, осаднення шкіри в ділянці підборіддя, суцільний синець по задній поверхні правої верхньої кінцівки від рівня верхньої третини плеча до рівня середньої третини передпліччя, на фоні якого в середній третині правого плеча та у верхній третині передпліччя є по одній майже горизонтально розміщеній продовгуватої форми ділянці просвітлення шкіри, забійну рану по задній поверхні верхньої третини правого передпліччя, набряк м`яких тканин задньої поверхні правої кисті, осаднення шкіри в ділянках проксимальних відділів другої та третьої п`ясних кісток та по задній поверхні проксимального міжфалангового суглобу третього пальця правої кисті, суцільний синець по задній поверхні лівої верхньої кінцівки від рівня плечового суглобу до рівня верхньої третини передпліччя, на фоні якого в верхній та середній третинах лівого плеча та у верхній третині передпліччя є майже горизонтально розміщені продовгуватої форми ділянки просвітлення шкіри, садно по задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, множинні синці на всьому протязі задньої поверхні лівої кисті, множинні осаднення переважно в ділянці головок п`ясних кісток та проксимальних міжфалангових суглобів лівої кисті, множинні синці в проекції тіла грудини, забійну рану над чашечкою лівого коліна, забійну рану по внутрішній поверхні лівого коліна, множинні садна по передній поверхні верхньої та середньої третин лівої гомілки, садно по передній поверхні верхньої третини правої гомілки, суцільний синець майже на всьому протязі передньої поверхні правої гомілки, забійну рану на межі верхньої та середньої третин передньо-зовнішньої поверхні правої гомілки, множинні вертикально розміщені хвилясто-лінійні садна по зовнішній поверхні правої сідниці. Вище описані тілесні ушкодження на тілі трупа ОСОБА_10 , 1978р.н., могли утворитися від дій тупих твердих предметів, незадовго до поступлення останнього в стаціонар, за ступенем тяжкості, відносно живих осіб, в сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння і, в даному випадку, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
3. При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 ,1978р.н., ознак захворювань, які б могли призвести до смерті виявлено не було.
Даними висновку експерта №334 від 23 червня 2015 року (т.3 а.с.17-23) відносно ОСОБА_10 встановлено, що: 7.Згідно даних висновку експерта № 1255/2015-т судово-токсикологічної експертизи речових доказів - крові та сечі з трупа ОСОБА_10 , 1978р.н., (від 20.04.2015р.) в крові з трупа виявлено етиловий спирт в кількості 1,39% (проміле), в сечі - 1,79%о (проміле); дана концентрація етанолу в крові відносно живої людини відповідає легкому алкогольному сп`янінню. Даний факт вказує на те, що ОСОБА_10 незадовго до смерті вживав алкогольні напої.
Однак, вказані фактичні дані , підтверджують лише факт тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та їх тяжкість,проте безпосередньо не підтверджують винність обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Не підтверджують винність обвинуваченого та спрямованість його умислу завдати тілесні ушкодження ОСОБА_10 представлені стороною обвинувачення інші письмові докази.

Зокрема, даними протоколу огляду місця події від 10 квітня 2015 року з фототаблицею до нього (т.1 а.с.39-48) та протоколом огляду трупа від «11» квітня 2015 року фактично оглянуто труп ОСОБА_10 в приміщенні ЦМЛ м.Борислава;

Даними протоколу огляду місця події від «11» квітня 2015 року з фототаблицею до нього (т.1 а.с.62-70) фактично оглянута могила гр. ОСОБА_9 на території кладовища по вул.В.Великого у м.Бориславі ;

Даними протоколу додатково огляду місця події від «11» квітня 2015 року з фототаблицею до нього (т.1 а.с.72-90) відповідно до яких оглянуто перехрестя ґрунтових доріг на відстані близько 60 метрів від буд. АДРЕСА_3 , в ході якого було зафіксовано загальну обстановку, розташування речей, предметів на момент огляду. Будь-яких слідів крові, речей не виявлено;

Даними довідок по вхідних та вихідних дзвінках з абонентного номеру НОМЕР_2 (т.2 а.с.133-137) та абонентного номеру НОМЕР_3 (т.2 а.с.137-155), які використовував ОСОБА_3 встановлено наявність вхідних та вихідних дзвінків з 10 квітня 2015 року по 11 квітня 2015 року;

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до протоколу (т.2 а.с. 205-210) вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 за пред`явленими фотознімками осіб за №№1-13 не впізнав осіб, причетних до заподіяння тілесних ушкоджень йому та ОСОБА_10 не впізнав;

Дані висновку експерта №572/2015-ім від 14 травня 2015 року (т.3 а.с. 44-47) про можливу приналежність крові потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_3 на речових доказах, дані висновку експерта №563/2015 ім від 30 квітня 2015 року (т.3 а.с.54-55) про визначення групи крові потерпілого ОСОБА_5 , дані висновку експерта № 564/2015-ім від 30 квітня 2015 року (т.3 а.с.62-63) про визначення групи крові ОСОБА_3 , дані висновку експерта №569/2015-ім від 15 травня 2015 року (т.3 а.с.7174) про можливу приналежність крові ОСОБА_10 на досліджених об`єктах, дані висновку експерта №571/2015-ім від 15 травня 2015 року (т.3 а.с.105-112) про можливу приналежність крові ОСОБА_10 на досліджених об`єктах, представлені стороною обвинувачення лише непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Далі, згідно протоколу обшуку від «14» квітня 2015 року житла обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджено фактичні дані про наявність на час проведення обшуку речей, які є предметом цього кримінального провадження та вилучено спортивні штани темно синього кольору та кросівки білі з грантом та речовиною бурого кольору (т.2 а.с. 88-89). Виявлені під час обшуку штани та кросівки були пред`явлені понятим, вилучені поміщені поліетиленовий пакет та опечатані.

Зазначені обставини підтвердили під час судового розгляду в якості свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , залучені в якості свідків.

Разом з тим, відповідно до протоколу огляду речей від «13» липня 2015 року з фототаблицею до нього (т.5 а.с.88-106), постанови про визнання речей речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження (т.5 а.с.108-110) було оглянуто та у подальшому визнано речовими доказами спортивні штани, виготовлені з синтетичної тканини чорного кольору та пара кросівок, виготовлених з шкіроподібного матеріалу білого, темно-сірого та червоного кольорів.

Саме зазначені речові докази досліджувались та описані у висновку експерта №574/2015-ім від 15 травня 2015 року(т.3 а.с.93-96). За підсумками якої в слідах об`єктів №№1,2 на спортивних штанах підозрюваного ОСОБА_3 , знайдена кров людини і антиген А ізосерологічної системи АВО, яка може походити як від потерпілого ОСОБА_10 так від іншої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічною системою АВО, в тому числі і від підозрюваного ОСОБА_3 . В слідах об`єкта №11 на правій кросівці підозрюваного ОСОБА_3 , знайдена кров людини. ОСОБА_37 і Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В не виявлені через вплив предмета носія, який усунути не вдалося, тому висловитись про групову належність крові не можливо.

Даний об`єкт, а саме штани спортивні з синтетичної тканини чорного кольору, також були предметом дослідження та описані у висновку експерта №571/2015-ім від 15 травня 2015 року (т.3 а.с.104-112).

Дані речові докази: спортивні штани, виготовлені з синтетичної тканини чорного кольору та пара кросівок, виготовлених з шкіроподібного матеріалу білого, темно-сірого та червоного кольорів були оглянуті під час судового розгляду судом.

Під час огляду речових доказів обвинувачений показав суду, що зазначені речові докази не належать йому. 10 квітня 2015 року в момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 обвинувачений був одягнутий у чорні штани, білу сорочку та лакові туфлі. Представлені суду для огляду речові докази спортивні штани довжиною 110 см явно є великі для обвинуваченого, а кросівки є 40-розміру, хоча сам обвинувачений новить взуття 41.

При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів, які б спростовували вказані твердження обвинуваченого, а також дослідженні судом письмові докази.

Відповідно, доказ визнається допустимим, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частина друга цієї статті Кодексу визначає, що процесуальними джерелами доказів, в тому числі, є документи.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, документом є складений в порядку передбаченому цим Кодексом, протокол процесуальної дії.

Частина третя статті 104 КПК України, встановлює обов`язкові складові протоколу, де вступна частина повинна містити відомості, в тому числі, про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по-батькові, дати народження, місця проживання).

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 104 КПК України, описова частина протоколу повинна містити послідовність дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи.

Як вбачається з вищезгаданого протоколу обшуку від «14» квітня 2015 року було вилучено спортивні штани темно синього кольору та кросівки білі з грантом та речовиною бурого кольору. Проте у подальшому було оглянуто та у подальшому визнано речовими доказами зовсім інші предмети, зокрема спортивні штани, виготовлені з синтетичної тканини чорного кольору та пара кросівок, виготовлених з шкіроподібного матеріалу білого, темно-сірого та червоного кольорів.

Дані протиріччя не можуть бути усунуті судом шляхом допиту свідків та перевірки інших доказів у справі, відповідно суд приходить до висновку що вищезазначений доказ не може бути покладений в основу обвинувального вироку, як доказ вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, наданий стороною обвинувачення та досліджений під час судового розгляду протокол огляду речей від «13» липня 2015 року з фототаблицею до нього (т.5 а.с.88-106), постанови про визнання речей речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження (т.5 а.с.108-110), отримані з порушенням порядку, встановленого ст.104 КПК України, суд визнає дані докази недопустимими.

Відповідно до ч.2 ст. 86 КПК України, суд не може посилатись на недопустимий доказ при ухваленні судового рішення.

А відтак, всі інші докази, які є похідними від протоколу обшуку, також не можуть бути визнані належними та допустимими і покладені в основу обвинувального вироку.

Висновок експерта за №574/2015-ім від 15 травня 2015 року(т.3 а.с.93-96) є недопустимим доказом виходячи з того, що відповідно до ч.5 ст.101 КПК України - висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

У відповідності зі ст. 87 КПК України, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, - є недопустимими. Підставою для визнання доказів недопустими є порушення права учасників кримінального провадження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, оскільки це суперечить вимогам ст. 62 Конституції України.

Суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження органів державного обвинувачення про те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене, ч.2 ст.121 КК України, і що всі сумніви мають тлумачитися на користь таких осіб.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не доведена.

Як вказують положення ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За наведених обставин, докази, на які посилається сторона обвинувачення, не були підтверджені безпосередньо у суді, в зв`язку з чим вони не можуть бути визнані достатніми для доведення обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено таке: « 1. Кожен має право на справедливий … розгляд його справи … судом, …, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення …».

З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань свідків, кожен з яких не надав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показів про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не доведене під час судового розгляду, а тому його необхідно виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Також, дослідивши всі надані докази в частині обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.146 КК України суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення виходячи з наступного.

Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення передбачає незаконне позбавлення волі або викрадення людини.

Незаконним позбавлення волі є у всіх випадках, коли воно здійснюється не відповідно до Конституції, законів України, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жодна людина не може бути позбавлена волі інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема у таких випадках, як: а) законне ув`язнення людини після її засудження компетентним судом; б) законний арешт або затримання людини для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, передбаченого законом; в) законний арешт або затримання людини з метою забезпечення її присутності перед компетентним державним органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину чи зникненню її після його вчинення; г) затримання неповнолітньої людини на підставі законного розпорядження з метою виховного нагляду або законне затримання неповнолітньої людини з метою забезпечення її присутності перед компетентним державним органом; д) законний арешт або затримання людини, здійснені з метою запобігання її незаконному в`їзду до країни, або людини, стосовно якої вживаються заходи з метою депортації або екстрадиції.
Викрадення людини означає заволодіння нею і незаконне переміщення її з одного певного місця, де вона вільно перебувала згідно з власною волею, до іншого, і може виразитися у формі: а) відкритого заволодіння нею (коли остання або інші, треті особи, у присутності яких здійснюється викрадення, завідомо для винного розуміють значення вчинюваних ним злочинних дій; б) таємного заволодіння (вчиненого за відсутності інших осіб щодо людини, яка не розуміє значення вчинюваних з нею дій у зв`язку з малоліттям, знаходженням у безпорадному стані тощо); в) заволодіння людиною, вчиненого шляхом обману чи зловживання довірою; г) заволодіння людиною в результаті вимушено-добровільної передачі її винному під погрозою насильства над її батьком, усиновителем, опікуном, піклувальником, вихователем тощо, або під погрозою насильства над особами, близькими для останніх, або розголошення відомостей, що ганьблять їх, пошкодження чи знищення їхнього майна. Закінченим злочином викрадення людини є з моменту заволодіння нею.
Як вбачається із обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа, нехтуючи правом особи на свободу, керуючись умислом на викрадення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , користуючись тим, що вони, у зв`язку з заподіянням їм численних тілесних ушкоджень перебували у безпорадному стані і не могли розуміти характер і значення скоюваних з ними дій та чинити опір, насильно, всупереч волі ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , відчинивши задню кришку багажного відділення автомобіля марки ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в супереч волі потерпілих, помістили останніх в багажне відділення вище вказаного автомобіля та перевезли ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на територію кладовища по вул. Володимира Великого, в м. Борислав, Львівської області, де почали заподіювати їм фізичні страждання, що виражалось у періодичному нанесенні ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ударів металевими трубами по тілу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї винуватості у вчиненні незаконного позбавлення волі та викраденні людини. Показав, що потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_10 добровільно сіли в автомобіль під його керування в районі вул.Федьковича та під`їхали на територію кладовища по вул..В.Великого у м. Бориславі. Жодного примусу до ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ні обвинувачений ОСОБА_3 та його племінний ОСОБА_13 не застосовували.

Аналогічно, потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду спростував факт застосування до нього та ОСОБА_10 будь-якого примусу щодо поміщення їх в транспортний засіб та незаконне переміщення їх з вул.Федьковича у м.Бориславі, де вони перебували з ОСОБА_10 на територію кладовища по вул.В.Великого у м.Бориславі. Потерпілий ОСОБА_5 ствердив, що внаслідок завданих тілесних побоїв обвинуваченим ОСОБА_3 не перебував у безпорадному стані та міг чинити опір. Добровільно сів у транспортний засіб під керуванням обвинуваченого ОСОБА_3 щоб переконати останнього що наявні в нього металеві труби та інший металобрухт не є краденими з кладовища. На думку потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_10 також добровільно погодився їхати в автомобілі на кладовище.
Незаконне позбавлення волі та викрадення людини припускають дії, що скоюються проти волі потерпілої особи.
Проте добровільна згода потерпілого ОСОБА_5 сісти в автомобіль та поїхати з вул.Федьковича у м.Бориславі на територію кладовища по вул.В.Великого у м.Бориславі виключає відповідальність за даним складом кримінального правопорушення.
При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів, які б спростовували вказані твердження обвинуваченого та потерпілого.

Таким чином, суд вважає, що дослідженими доказами не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дії, які б давали підстави твердити про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним обвинуваченого ОСОБА_3 виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Разом з тим, як зазначено вище, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведеною повністю.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України законодавцем віднесено до злочину невеликої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, в порядку ст.89 КК України визнається таким, що не має судимості, має постійне місце проживання, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №98 від 27 травня 2015 року психічним захворюванням не страждає, виявляє розлад адаптації, тривожно-депресивна реакція, за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, відповідно суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання на рівні максимальної межі санкціїінкримінованого кримінального правопорушення у виді обмеження волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень абз.2 ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку:
1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини;
2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст.377 КПК України, у разі якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі за проведення судової дактилоскопічної експертизи №31 від 27 травня 2015 року у розмірі 491,04 гривень та судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/242 від 09 червня 2015 року у розмірі 3139,22 гривень, всього 3630 (три тисячі шістсот тридцять) гривень 26 копійок необхідно віднести за рахунок держави.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Майно, на яке накладено арешт відсутнє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373,374,376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2015 року по день ухвалення вироку 05 серпня 2016 року, на підставі абз.2) ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та відповідно визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі перевести в обмеження волі відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, зокрема одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та виправдати за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області з-під варти в залі судового засідання у разі засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Речові докази, які були передані суду, а саме магнітний носій DVD-R диск з написом «Kaktuz», на якому зафіксований слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_5 від 09 червня 2015; магнітний носій DVD-R диск з написом «ANV»,на якому зафіксовано слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_3 від 19 червня 2015; магнітний носій СD-R диск з написом «Datex», на якому зафіксована виїмка інформації в оператора мобільного зв`язку «МТС» від 19 травня 2015 року; магнітний носій СD-R диск з написом «VS», на якому зафіксована виїмка інформації в оператора мобільного зв`язку «Київстар» від 10 червня 2015 року; магнітний носій СD-R диск з написом «ARITA», на якому зафіксована виїмка інформації в оператора мобільного зв`язку «Лайф» від 21 травня 2015; спортивні штани чорного кольору та пару кросівок з шкіроподібного матеріалу білого, темно-сірого та червоного кольорів залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: суддя ОСОБА_1