Ухвала
іменем україни

18 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0001023 касаційні скарги захисника та потерпілого на вирок Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки й покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК і призначив ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 вказаного Кодексу покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 22 жовтня 2015 року близько 14.30 год. всупереч вимогам пунктів 2.9 «а», 12.9 «б» Правил дорожнього руху, перебуваючи під впливом наркотичних засобів, керував технічно справним автомобілем марки Hyundai Accent (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з перевищенням максимально дозволеної швидкості в населених пунктах, рухаючись по вул. Артема з боку б-ру Шевченка у напрямку просп. Леніна у м. Маріуполі. При цьому ОСОБА_9 порушив також вимоги пунктів 1.7, 2.3 «б», 18.4 вищевказаних Правил, адже при переїзді нерегульованого пішохідного переходу на перехресті з вул. Євпаторійською проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни: наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкості руху, не звернув уваги на автомобіль марки Nissan Sunny 1,6 (державний номерний знак НОМЕР_2 ), який зупинився перед цим пішохідним переходом, продовжив рух і вчинив наїзд на малолітнього ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину вул. Артема справа наліво відносно руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні у той же день.

У касаційних скаргах захисник та потерпілий, не оспорюючи доведеності винуватості й правильності кваліфікації дій засудженого, просять змінити вирок апеляційного суду і звільнити засудженого від призначеного покарання з випробуванням на підставі 75 КК, про що наводять відповідні доводи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, захисників та засудженого на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Законність та обґрунтованість вироку стосовно події злочину, доведеності винуватості ОСОБА_9 в його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 КК у касаційних скаргах не оскаржувалися.

Доводи сторони захисту та потерпілого про суворість призначеного покарання та про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, на думку колегії суддів, є безпідставними, тому що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому й особі засудженого.

Апеляційний суд при цьому врахував усі пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу засудженого, що позитивно його характеризують і підтверджуються матеріалами справи, з якими захисник та потерпілий пов`язують свої касаційні вимоги, адже цей суд призначив покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, тим самим пом`якшивши покарання, призначене судом першої інстанції.

При цьому апеляційний суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину (тяжкий), характер та спосіб злочинних дій, скоєння злочину щодо малолітньої дитини, а також обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння.

Крім того, цей суд правильно врахував і дані про особу засудженого, який не вперше порушив Правила дорожнього руху.

За таких обставин слід визнати, що призначене ОСОБА_9 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, а підстави для звільнення від його відбування з випробуванням відсутні.

Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі потерпілого про необґрунтоване визнання судами обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, то такі були ретельно перевірені місцевим та апеляційним судами, й не знайшли свого підтвердження.

Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК.
З огляду на наведене касаційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілого та захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3