Ухвала
іменем україни
15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді громадських робіт звільнено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 140 грн майнової шкоди, 5512 грн моральної шкоди та 800 грн витрат на правову допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
На зазначені судові рішення засуджений подав касаційну скаргу.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2016 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху з наданням п`ятнадцятиденного строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
У межах встановленого строку засуджений повторно звернувся до суду з новою касаційною скаргою, однак вимог ст. 427 КПК не дотримався, не усунув недоліків, зазначених в ухвалі, а також допустив нові.
Зокрема, зазначена засудженим вимога про скасування судових рішень і ухвалення нового вироку не відповідає положенням ст. 436 КПК, якими визначено рішення, які приймає суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, усупереч положенням п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України зі змісту повторної касаційної скарги засудженого, також не вбачається, які саме порушення, що відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України є підставами для скасування або зміни судових рішень, допущені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження, а також у чому полягали саме такі порушення, не наведено конкретних доводів і аргументів в обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень.
Вкотре посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Також, засудженим не враховано, що за змістом ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки, засуджений ОСОБА_4 не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки, касаційна скарга підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року, а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3