Справа № 343/1182/16-к
Провадження № 11-кп/779/426/2016
Категорія ст.286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції на вирок Долинського районного суду від 15 липня 2016 року відносно

обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Слобода-Болехівська Долинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, пенсіонера, раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :
даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного призначеного судом покарання з іспитовим строком 2(два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не обирався.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 04 копійок витрат, пов`язаних з наданням експертних послуг.

Постановлено задовольнити цивільний позов заявлений прокурором Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА, фінансового управління Долинської РДА про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської обласної державної адміністрації 9675 (дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 91 коп., витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь фінансового управління Долинської районної державної адміністрації 771 (сімсот сімдесят одну) гривню 97 коп., витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 .

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

ОСОБА_9 , 11.03.2016 приблизно о 20.15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим не міг адекватно оцінювати дорожню обстановку, керуючи технічно справним автомобілем марки Daewoo , реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Р-21 Долина Хуст, в м. Долині по вулиці Обліски в напрямку до м. Хуст та в темну пору доби, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, і безпричинно виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом марки Viper V200r, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався на зустріч.

Внаслідок зіткнення транспортних засобів водій мотоцикла ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент, спричинення у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки, внутрішньо-мозковою гематомою, забоєм головного мозку середнього ступеню; травми лівого ліктьового суглоба, яка відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя в момент спричиненню; забійної рани, яка відносяться до ушкоджень легких, як таких, що викликали короткочасний розлад здоров`я; а також садна яке відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки призначене ОСОБА_9 покарання не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочині. Також вважає, що позбавлення права керувати транспортними засобами лише на 1 рік є надто м`яким додатковим покаранням. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину за ст. 286 ч.2 КК Українина 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з його суворістю, оскільки на його думку суд має призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити йому м`якше покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та обвинуваченого, які вважали вирок суду незаконним та необґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому вирок в цій частині не перевіряється.

Що стосується призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 ч.2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Ці вимоги закону судом дотримані в повному обсязі.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року п. 2 Про практику призначення судами кримінального покарання, з наступними змінами, роз`яснив, що відповідно до ст. 65 ч. 1 п. 1 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Так, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину за ст. 286 ч.2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

При призначенні покаранння обвинуваченому ОСОБА_9 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують йому покарання: раніше несудимий, (а.с.37), позитивно характеризується з місця проживання (а.с.43) та з попереднього місця роботи (а.с.23), на обліку в психоневрологічному, наркологічному кабінеті Долинської ЦРЛ не знаходиться (а.с. 44), щиросердечне каяття, активно сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, потерпілий ОСОБА_11 просив його суворо не карати, являється пенсіонером (а.с.34).

В судовому засіданні апеляційного суду, в інтересах потерпілого ОСОБА_11 його представник ОСОБА_8 пояснив, що потерпілий з обвинуваченим помирилися, останній відшкодував йому шкоду і будь яких претензій потерпілий ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_9 немає.

В апеляційних скаргах, апелянти не вказали, будь яких інших обставини, окрім тих, що враховані місцевим судом при призначенні покарання, які могли бути підставою для призначення іншого покарання, яке б було не пов`язане із ізоляцією від суспільства.

Суд першої інстанції, обгрунтовано прийшов до висновку, що покарання ОСОБА_9 відповідає загальним засадам призначення покарань, встановлених у ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, посилання апелянтів в апеляційних скаргах щодо м`якості чи суворості призначеного покарання є безпідставними та необгрунтованими, оскільки їхні твердження були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а ті твердження на які вони посилається, не знаходять свого підтвердження виходячи із матеріалів кримінального провадження та не можуть лягти в основу для скасування вироку суду.

Тому, апеляційних підстав для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанці залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду від 15 липня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками провадження шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_2