Справа № 344/8324/16-к
Провадження № 1-кс/344/3642/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей в ЄРДР після отримання заяви про злочин, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася з скаргою, в якій просить скасувати висновок Бельведерського РВ УМВС, внести відомості в ЄРДР на підставі заяви про злочин від 11.09.2014 року та зобов`язати внести відомості до ЄРДР про злочин скоєний групою осіб.

ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 02.09.2016 року, 16.09.2016 року, 04.10.2016 року, 13.10.2016 року не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином.

Прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд скарги здійснювати за його відсутності, в задоволенні скарги відмовити. Крім цього, звернув увагу на те, що скарга подана з порушенням строків, передбачених КПК України.

А тому, виходячи із передбаченої п. 21 ч. 1 ст. 28 КПК України засади розумності строків кримінального провадження, яка в свою чергу випливає з завдання швидкого розслідування і судового розгляду, закріпленого в ст. 2 КПК України, і відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, вважаю за можливе розглянути скаргу ОСОБА_3 по суті за відсутності заявника, дослідивши матеріали якої, вважаю наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, п.2.1. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань до Реєстру вносяться відомості, зокрема, про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону, дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Як вбачається із матеріалів скарги, скаржниця зверталась до Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказувала, що у липні 2013 року були скоєні злочини групою осіб за попередньою домовленістю, а саме: гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 з приводу заволодіння правом на нерухоме майно та документами у м.Городенка, шляхом видачі незаконного Свідоцтва про право на спадщину.

Вказана заява була зареєстрована Івано-Франківським МВ УМВС України в Іванол-Франківській області в ЖЕО за №13343. За результатами перевірки 30.10.2014 року оперуповноваженим СДСБЕЗ МВ УМВС лейтенантом міліції ОСОБА_8 , погоджено із в.о. начальника СДСБЕЗ МВ УМВС старшим лейтенантом міліції ОСОБА_9 складено висновок по результатах розгляду звернення громадянки ОСОБА_3 , відповідно до якого встановлено, що 18.07.2013 року Перша Івано-Франківська державна нотаріальні контора в особі державного нотаруса ОСОБА_7 видала правочин свідоцтво про право на спадщину за заповітом через представника громадянку ОСОБА_5 на імя ОСОБА_10 , про що свдчить довіреність від 28.05.2012 року, де громадянин ОСОБА_10 довіреністю уповноважує ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_12 представляти інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності, галузевої незалежності та підпорядкування при укладенні від імені ОСОБА_10 всіх передбачених законом угод по управлінні належним майном громаднину ОСОБА_10 та майновими правами, а також будь-яких інших не заборонених законом угодах купувати приймати в дар, вносити зміни в укладені угоди, проводити розрахунки за даними договорати, тощо.

Проведеними заходами встановлено, що з однієї сторони між ОСОБА_3 , та з іншої між ОСОБА_10 , який на підставі довіреності, що уповноважує його право на спадщину ОСОБА_5 проводяться судові спори з приводу успадкування житла, а саме, квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .

В ході розгляду звернення матеріалами перевірки встановлено, що 22.01.2007 року було складено заповіт ОСОБА_13 , 1944 року народження, згідно якого дана особа робить наступне розпорядження, яким заповідає ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить громадянці ОСОБА_14 . Однак, 22.12.2008 року було складено заповіт даною громадянкою, про те, що все майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалось і взагалі, все те, що за законом матиме право і буде належати громадянці ОСОБА_13 , заповіла громадянину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто дійсним заповітом являється той, який складений 22.12.2008 року на ОСОБА_10 даний заповіт затверджений приватним нотаріусом ОСОБА_15 та зареєстрований в реєстрі за №4841.

В ході проведеної перевірки встановлено, що будь-яких неправомірних дій зі сторони державного нотаріуса ОСОБА_7 та приватного нотаріуса ОСОБА_16 не підтверджено, оскільки, вказані нотаріуси проводили нотаріальні дії в рамках чинного законодавства, дані обставини підтверджують матеріали проведеної перевірки.

Проведеною перевіркою встановлено, що правовідносини між сторонами носять цивільно-правовий характер, що відноситься до компетенції органів судової влади.

Слідчий суддя вважає обґрунтованим та правомірним висновок оперуповноваженого СДСБЕЗ МВ УМВС лейтенанта міліції ОСОБА_8 , погодженого із в.о. начальника СДСБЕЗ МВ УМВС старшим лейтенантом міліції ОСОБА_9 .

Слідчий суддя вважає, що факти, викладені в заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, не містять конкретних обставин, які можуть свідчити про вчинення групою осіб кримінального правопорушення, оскільки, згідно ст. 91 КПК України у заяві необхідно вказати про подію кримінального правопорушення, в тому числі - час, спосіб, місце, мотив і мета його вчинення, наслідки, які настали, їх обґрунтування та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Нормами кримінально-процесуального законодавства України передбачено, які саме діяння є правопорушеннями (злочинами), в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать про ознаки певного злочину, то є підстави вважати таку заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомленням про злочин і тільки такі заяви і повідомлення повинні вноситись до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відповідною правовою кваліфікацією. Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей в ЄРДР після отримання заяви про злочин, зобовязання вчинити дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1