Провадження № 11-кп/792/346/16
Справа № 676/6137/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.336 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 10.02.2015 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року, -
В с т а н о в и л а:
Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо- спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні якого перебуває двоє малолітніх дітей, раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та виправдано за недоведеності у діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
ОСОБА_8 , органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що всупереч вимогам статті 65 Конституції України, статей 1,22 Закону України Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указу Президента України від 14.01.2015 року № 14/2015 "Про часткову мобілізацію", з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажання їх настання, умисно, будучи відповідно до довідки військово-лікарської комісії за № 1195/2 від 30 січня 2015 року придатним за станом здоров`я до проходження військової служби та належним чином письмово попередженим про необхідність прибуття о 7 годині 31 січня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться по АДРЕСА_2 для подальшого відправлення до команди № НОМЕР_1 навчального центру АДРЕСА_3 на посаду водія для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув у військовий комісаріат, внаслідок чого ухилився від призову за мобілізацією.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за ст. 336 КК України місцевий суд зіслався на те, що органом досудового розслідування не доведено вину ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні.
Зокрема встановлено, що він добровільно з`являвся до військомату на всі виклики, проходив медичний огляд, отримав мобілізаційне розпорядження, однак захворів, що підтверджено відповідними доказами, через що вчасно не з`явився в пункт мобілізації.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що на його думку місцевий суд в порушення вимог ст. 94 КПК України неповно оцінив докази по справі, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок, що потягло за собою необгрунтоване виправдання ОСОБА_8 .
На думку прокурора, є неправильним висновок суду щодо наданих на підтвердження винуватості ОСОБА_8 доказів „поза розумним сумнівом.
Вважає судовий розгляд неповним, оскільки судом безпідставно не допитано свідків, показання яких мали суттєве значення для визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України.
Звертає увагу, що неправильне тлумачення судом закону, яке суперечить його точному змісту, оскільки на ОСОБА_8 не поширюється Закон України „Про військовий обов`язок і військову службу у той час, коли слід було врахувати Закон України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (ст.23).
Також із змісту апеляційної скарги прокурора вбачається сумнів у показаннях свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 щодо захворювання ОСОБА_8 процедури фіксування звернення хворого та видачі йому довідки про хворобу.
У зв`язку із цим просив виправдувальний вирок скасувати та обрати покарання за ст. 336 КПК України у виді 2 років позбавлення волі із звільненням від покарання з випробуванням на підставі ч.1 ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку терміном на 2 роки.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення, з причин відсутності в обвинуваченого умислу ухилитись від мобілізації.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 проти її задоволення, перевіривши матеріали справи, провівши допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , тим самим частково задовольнивши клопотання прокурора, надавши слово обвинуваченому у судових дебатах і останньому слові, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог цього Кодексу, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджується доказами, досліджених та оцінених відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як встановлено перевіркою, суд при ухвалені вироку дотримався вимог цього закону та обгрунтовано дійшов до висновку про недоведеність в суді пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Відповідно до ст. 336 КК України, ухилення від призову за мобілізацією має місце у випадку, коли особа, яка отримала повідомлення (повістку), не з`являється без поважних причин до призовного пункту в строки, зазначені у повідомленні, або хоча і не отримала його, але знає про призов і не з`являється до призовного пункту протягом місяця.
Таким чином, відповідальність за вказаною статтею закону настає за неявку без поважних причин до призовного пункту особи після отримання нею повідомлення, або знаючи про таку явку, не з`являється до військової частини.
В той же час, згідно обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він без поважних причин не прибув до мобілізаційного пункту, внаслідок чого умисно ухилився від призову за мобілізацією, що потягло за собою неприбуття до команди № 184 навчального центру с. Старичі Яворівського району Львівської області на посаду водія для проходження військової служби.
Таким чином, за висновком органу слідства, мало місце ухилення його від призову за мобілізацією.
Проте в ході судового розгляду такий висновок свого підтвердження не знайшов, про що вірно вказав суд у вироку, виправдовуючи ОСОБА_8 за вказаною статтею закону.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням в ухиленні від призову за мобілізацією, місцевий суд, повно та всебічно дослідив зібрані по справі докази, провів їх аналіз та надав належну оцінку, а тому дійшов вірного висновку про відсутність в його діях складу злочину.
Як вбачається із змісту, апеляційна скарга прокурора обгрунтована тим, що наведені докази судом оцінені неповно, не в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку із істотним порушенням КПК України, допущено неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, що не відповідає фактичним обставинам справи, а також неправильного застосування закону при мотивації виправдання.
Як на доказ вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КПК України, прокурор посилається на Указ Президента України „Про часткову мобілізаціювід 14.01.2015 року №15/2015, витяги з книги протоколів засідань ВЛК від 30.01.2015 року №183, витяг з наказу по Кам`янець Подільському ОМВК про створення позаштатної ВЛК №1 від 5.01.2015 року, дані картки обстеження та медичного огляду (Додаток №13) ОСОБА_8 та його військовий квиток, та на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які на думку прокурора теж викривають ОСОБА_8 в умисному ухиленні від часткової мобілізації.
Однак, показання свідків, у місцевому суді, а також і у суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора жодним чином не спростовують того факту, що ОСОБА_8 , через раптове захворювання на гострий бронхіт, мав законні підстави на отримання медичної допомоги, лікування, які отримав у період з 30.01 по 6.02.2015 року. Ці дані зафіксовані у медичних документах на ім`я ОСОБА_8 , показаннях медичних працівників, які діагностували його хворобу починаючи з 30.01 по 6.02.2015 року, вказують на обгрунтованість висновків суду, щодо його виправдання у тому числі і в частині відсутності умислу в ухиленні від мобілізації.
Із показань лікарів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вбачається наявність захворювання ОСОБА_8 інфекційною хворобою гострим бронхітом у період з 30.01 по 6.02.2015 року, про що були внесені відповідні записи до журналу реєстрації хворих ФАП с. Кульчіївці та амбулаторної картки хворого форми 025/о від 31.01.2015 року, а наділі видана довідка про хворобу з 30.01 по 6.02.2015 року.
Про законність звернення громадянина ОСОБА_8 за медичною допомогою та її надання з боку лікарів ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , правильного діагностування причин захворювання, законності процедури ведення медичної документації та видача хворому довідки про хворобу, свідчить відповідь головного лікаря Кам`янець Подільської районної лікарні від 16.02.2016 року за №01-05/154.
Жодних даних з приводу незаконності процедури надання медичної допомоги хворому ОСОБА_8 по справі не встановлено, тому доводи прокурора про протилежне слід відхилити.
Місцевий суд правильно вказав, що сам по собі факт проходження лікарської комісії з приводу часткової мобілізації, де ОСОБА_8 був визнаний здоровим, не є підставою, щоб сумніватись у його раптовому захворюванні на гостру інфекційну хворобу у період мобілізації, у тому числі 31.01.2015 року.
З такими висновками слід погодитись.
Допитані в судовому засіданні апеляційного суду члени ВКЛ свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 визнали, що гострий бронхіт, який був діагностований в ОСОБА_8 напередодні мобілізації лікарями ОСОБА_10 і ОСОБА_16 відноситься до інфекційних хвороб і має швидкоплинний характер із раптовим підняттям високої температури тіла. За вказаних обставин рекомендовано постільний режим. Що ж до проходження ним комісії 29.01.2015 року, то на той час він ознак захворювання проявляв.
Тому за відсутності будь яких даних, які б свідчили про незаконність перебування ОСОБА_8 на лікуванні з приводу встановлення діагнозу, фіксування цього факту у медичних документах, а на далі видача довідки про хворобу, слід погодитись із висновками місцевого суду про недоведеність його умислу ухилитись від мобілізації до збройних сил України.
З цих причин та підстав колегія суддів відхиляє доводи прокурора і в частині сумніву у хворобі ОСОБА_8 , коли він 30.01.2015 року звернувся до відділу допомоги управління праці та соціального захисту населення з приводу призначення соціальної допомоги по догляду за своєю бабою ОСОБА_17 1928 року народження, у той час, коли до пункту мобілізації мав з`явитись лише 31.01.2015 року.
За словами свідка ОСОБА_11 (голова ЛКК Кам`янець Подільської ЦРЛ), Ярушевська 1928 року народження є рідною бабою ОСОБА_8 , живе в одному з його сім`єю помешканні, повністю залежна від його допомоги, оскільки за віком та станом здоров`я вже декілька років нерухома.
За довідкою сільської ради, до складу сім`ї ОСОБА_8 у якій 6 осіб, у тому числі і входять двоє його малолітніх дітей.
Слід зазначити, що у період захворювання ОСОБА_8 , із слів його матері ОСОБА_18 , вона у телефонному режимі інформувала працівників Кам`янець Подільського міського військомату про хворобу сина і його неспроможності до виздоровлення, явки за мобілізаційною повісткою.
Крім того, як свідчать дані квитанції від 10.02.2015 року на адресу військомату з боку ОСОБА_8 була подана заява, про причини неявки на мобілізацію.
Згідно журналу обліку Кам`янець Подільського ОМВК, згадана заява зафіксована 11.02.2015 року працівником військомату ОСОБА_19 , хоч він і не міг пригадати такої події.
Колегія суддів констатує, що неодноразові спроби та клопотання сторони захисту, щодо встановлення абонента військомата, якому адресувалась заява про хворобу ОСОБА_8 , та посадової особи відповідальної на прийняття заяви про неможливість прибуття за мобілізаційною повісткою, органи досудового розслідування, прокурор ігнорували, як ігнорували інші положення з приводу збирання і оцінки доказів та їх спроможності у тому числі і щодо призначення судово медичної експертизи стану ОСОБА_8 у період з 30.01 по 6.02.2015 року, коли він хворів, визнаючи у той час факт хвороби обвинуваченого згідно змісту постанов про відхилення зазначених процесуальних дій.
Між тим, згідно ст.ст. 91, 92 КПК України обов`язок доказування кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину покладається саме на прокурора.
Між тим, достовірно не з`ясувавши причини неприбуття ОСОБА_8 31.01.2015 року до пункту мобілізації, військовий комісар вже 5.02.2015 року звернувся до Міністерства оборони та правоохоронних органів з повідомленням про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
На підтвердження доводів та умислу ухилення ОСОБА_8 від мобілізації, прокурор наводить показання свідка ОСОБА_20 (посадова особа військомату) про докази здійснення ним виклику обвинуваченого через Кульчіївську сільську раду та працівників правоохоронних органів після 31.01.2015 року.
Між тим, допитані у судовому засіданні місцевого суду сільський голова ОСОБА_21 та поліцейський Кам`янець Подільського ВПГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_22 вказаний факт не підтвердили і його заперечили.
За повідомленням в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 3.09.2015 року за №4207 ОСОБА_8 після його неявки за мобілізацією 31.01.2015 року більше до військомату не викликався.
За змістом п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Тобто зазначено вичерпну підставу виправдання із посиланням, якраз на недоведеність у діянні обвинуваченого складу злочину.
Виправдовуючи ОСОБА_8 , місцевий суд, як видно із резолютивної частини вироку застосував точний зміст закону, щодо підстав виправдання обвинуваченого, тому доводи прокурора про те, що суд неправильно застосував цей закон, оскільки такі підстави не передбачені кримінально процесуальним законодавством, колегія суддів відхиляє.
Виходячи із буквальних приписів ст. 373 КПК України, та маючи на увазі, що мобілізація, як складова військової служби спрямована на захист України є все ж одним із основних обов`язків громадянина України, колегія суддів дійшла висновку про те, що резолютивна частина вироку стосовно ОСОБА_8 відповідає фактичним обставинам справи, обгрунтування та мотивації, точному змісту закону і не спотворює висновків місцевого суду щодо підстав його виправдання і не знайшла підстав для зміни вироку в частині формулюванню резолютивної частини вироку.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У пой же час колегія суддів вважає, що обов`язок захищати Україну є священним.

Не вбачає колегія суддів і колізії у праворозумінні і застосуванні Законів України „Про військовий обов`язок і військову службу та „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки ці законодавчі акти один відносно іншого є перший, Конституційним, а тому прерогативним, а інший оперативним законами.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законним, обгрунтованим, належним чином вмотивованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку.

Керуючись ст. 407 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/
Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду ОСОБА_2