Ухвала
іменем україни

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни,

уродженцяс. Рогань Харківського району Харківської області,

мешканця АДРЕСА_1 ,

судимого:1) 6 грудня 2000 року за ч. 3 ст. 81; ст. ст. 17, ч. 2 ст. 140 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України покарання призначено умовно з іспитовим строком 3 роки; 2) 31 серпня 2001 року за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, на підставі ст. 45 КК України покарання призначено умовно з іспитовим строком 3 роки; 3) 24 листопада 2004 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. ст. 70, 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 27 березня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ст. ст. 69, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянинаУкраїни,

уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,

в силу ст. 89 КК Українитакого, що не має судимості,

кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2015 року:

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України засуджено на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено 5 років позбавлення волі;

ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь держави 1 125, 25 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасовано.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 6 квітня 2013 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 384 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України цей вирок щодо ОСОБА_7 змінено, виключеноз мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку ч. 3 ст. 185 КК України вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.

Зниженопризначене ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України постановлено вважати його засудженим та звільненим від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки із покладенням обовязків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, зазначених у вироку районного суду.

Виключено з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 судових витрат в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1 125, 25 грн. процесуальних витрат за проведення судово-технічної експертизи.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, вказує про невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відкинув в повному обсязі показання потерпілого та свідків, які підтверджують участь ОСОБА_6 у крадіжці спільно із ОСОБА_7 , через наявність в них показань з чужих слів, оскільки, крім того, вони містять і показання цих осіб щодо фактів, які вони сприймали особисто. Зазначає про необгрунтованість рішення апеляційного суду щодо визнання неналежними і недопустимими ряду доказів, що призвело до безпідставного закриття провадження щодо ОСОБА_6 . Крім того, вважає, що апеляційним судом необгрунтовано знижено призначене ОСОБА_7 покарання, оскільки попередній вирок оскаржувався прокурором з підстав м`якості призначеного покарання. Також прокурор вказує на суперечливість висновків апеляційного суду, оскільки зі змісту ухвали не вбачається, в якій частині задоволено апеляційну скаргу прокурора, яку було подано з підстав м`якості покарання, призначеного ОСОБА_6 і ОСОБА_7 судом першої інстанції.
Захисником ОСОБА_9 на касаційну скаргу прокурора подано заперечення, у якому він просить залишити ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 і ОСОБА_6 засуджено за те, що вони 6 квітня 2013 року о 2 год. 30 хв., діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою таємноговикрадення чужого майна, шляхом віджиму пластикового вікна проникли до квартири за адресою АДРЕСА_3 , та заволоділи майном ОСОБА_10 на загальну суму 7 781 грн.

Судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що наведені в вироку докази, як кожний окремо, так і їх сукупність,не підтверджують винуватості ОСОБА_6 у злочині, тому відповідно до вимог ст. 417 КПК України скасувала вирок щодо нього і закрила кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченні, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів зточки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Також ч. 4 ст. 95 КПК передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.

Суд апеляційної інстанції при розгляді даного кримінального провадження не дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд обґрунтовуючи свій висновок щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, послався на показання в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , досліджені та оцінені письмові докази.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наведені у вироку докази, як кожний окремо, так і у їх сукупності не підтверджують винуватості ОСОБА_6 тому визнав за необхідне скасувати вирок щодо останнього із закриттям кримінального провадження.

При цьому, як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд не проводив судове слідство, безпосередньо не досліджував докази та прийшов до переконання про відсутність достатніх доказів доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто надав іншу оцінку доказам, які були досліджені судом першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд, зазначивши у мотивувальній частині ухвали про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у резолютивній частині ухвали послався на п. 3 ч. 1 ст. 384 КПК України.

Разом з тим, поза увагою апеляційного суду залишилось те, що згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, питання щодо можливості отримання доказів апеляційним судом не обговорювалось, що свідчить про передчасність висновків апеляційного суду про необхідність закриття кримінального провадження.

Що стосується доводів у касаційній скарзі прокурора про суперечливість висновків апеляційного суду щодо вимог апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів визнає їх слушними. Так, зі змісту апеляційної скарги прокурора убачається, що ним оскаржувався вирок з підстав м`якості обраного судом першої інстанції ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання. Апеляційний суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, при цьому закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та змінив вирок щодо ОСОБА_7 , виключивши з кваліфікації його дій посилання на вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб і знизивши йому покарання, а також визначив новий порядок стягнення процесуальних витрат. Таким чином, зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається, в якій частині задоволено апеляційну скаргу прокурора.

За наведених обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суд має урахувати вищенаведене, розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог чинного законодавства, у тому числі з проведенням судового слідства, під час якого необхідно допитати потерпілого, свідків, дослідити інші докази, надати їм належну оцінку і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статями 433, 436, 438, 376 КПК України

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3