№ 336/ 4113/16 к
Пр. 1 кп/ 336/399 /16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .
03 жовтня 2016 р.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Шевченко Василевського району Запорізької області , громадянина України, зі середньо-технічною освітою, працюючого оператором середньої школи, проживающего АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
У скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 408 КК України, суд-
В С Т А Н О В И В :
У відповідності до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17.-03.2014 р.. № 607/2014 « Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації .
На виконання зазначеного Указу , 01. серпня 2014 р. ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією Вільнянсько- Михайлівським ОРВК Запорізької області.
У цей день наказом командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4 , призначено на посаду радіо-телеграфіста .
У цей же день, ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на всі види забезпечення.
Солдат ОСОБА_4 ,, , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , ст 1,4, Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України був забов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України , віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки , берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою , про все сталося з військослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові , за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців , за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
09 грудня 2014 р. солдат ОСОБА_4 убув у відпустку терміном до 24 грудня 2014 р.
Проте, 24 грудня 2014 р. солдат ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , не прибув.
. Водночас , діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 24 грудня 2014 р.. не з`явився вчасно з відпустки на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував , час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення на службу та про місце знаходження до органів військового чи цивільного управління , не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 22 березня 2016 р.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснив, що на часс проходження служби у нього загострилась хвороба, он думав , що його комисували, тому поїхав у відпустку і більше не повернувся до служби.
На теперішній час розкаюється в скоєнні даного правопорушення.
Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст 408 КК України як дезертирство , нез"явлення із відпустки на службу, з метою ухилитися від військової служби.
При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
У вчиненому злочині обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, суспільно-небезпечних наслідків від його дій не настало.
Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.
З урахуванням згаданих обставин, а також даних про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, роботу, двох неповнолітніх дітей , розкаявся, суд вбачає всі підстави для призначення йому самого м`якого виду покарання в межах санкції частини статті звинувачення у вигляді звільнення від відбування покарання з випробуванням , що ,на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Відомостей про речові докази суду не надано.
Процесуальних витрат в провадженні немає.
У відсутність клопотань учасників кримінального провадження про обрання запобіжного заходу суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу, який відносно обвинуваченого в цьому провадженні не застосовувався, до набрання вироком законнної сили.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 395 КПК України ,
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ст. 408 ч. 1 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.
У порядку ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.
У порядку ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки не виїжджати на межі України на постійне проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1 .
Суддя ОСОБА_1 .