Справа № 478/1564/15-к

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем УКРАЇНИ

27.05.2016 року Баштанський районний суд Миколаївської області

в складі: судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка кримінальне провадження № 0000384 по обвинуваченню

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троянка Казанківського району Миколаївської області, гр. України, з повною загально-середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується за ст.ст.15 ч.2, 190 ч.1, 384 ч.2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_3

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представників потерпілої

сторони ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

згідно обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 01.04.2010 року наказом по фермерському господарству «Агропром-Синтез» Казанківського району, зареєстрованому 07.08.2008 року Казанківською районною державною адміністрацією Миколаївської області, він був призначений на посаду водія вказаного господарства.

14.10.2010 року ОСОБА_3 звільнився з роботи за власним бажанням в зв`язку з відсутністю роботи у зимовий час.

01.04.2011 року ОСОБА_3 знову було прийнято на посаду водія до ФГ «Агропром-Синтез», а 18.06.2012 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за власним бажанням (Наказ №-К).

За період часу з 01.04.2010 року по 14.10.2010 року та з 01.04.2011 року по 31.05.2012 року ОСОБА_3 було нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 16145 гривень 89 копійок.

Після звільнення ОСОБА_3 18.06.2012 року, з посади водія ФГ «Агропром- Синтез» в нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме коштами які належать ФГ «Агропром-Синтез» в сумі 16145 (шістнадцять тисяч сто сорок п`ять) гривень 89 копійок.

З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, достовірно знаючи про те, що в ФГ «Агропром-Синтез» відсутні документи, котрі підтверджують факт отримання ним заробітної плата, ОСОБА_3 , 10.07.2012 року звернувся до Казанківського районного суду з цивільним позовом до ФГ «Агропром-Синтез» про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі, мотивуючи це тим, що за період з 01.04.2010 року по 14.10.2010 року та з 01.04.2011 року по 31.05.2012 року заробітну плату йому нібито не виплачували. На підставі даного позову Казанківським районним судом відкрито провадження в справі №1413/1441/2012 провадження №2/478/12/13 та призначено до розгляду.

Під час судового розгляду цивільної справи позивач ОСОБА_3 , діючи умисно, із корисних спонукань, реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме: коштами ФГ «Агропром- Синтез» в сумі 16145 гривень 89 копійок, ввів суд в оману шляхом надання неправдивих показів, перекрутивши дійсні обставини та факти, вказавши, що заробітну плату протягом часу роботи у відповідача, тобто за період часу з 01.04.2010 року по 14.10.2010 року та з 01.04.2011 року по 31.05.2012 року, він не отримував, а жив цей час на кошти отримані за рахунок ведення домашнього господарства..

12.12.2012 року в приміщенні Казанківського районного суду ОСОБА_3 за його згодою було допитано в якості свідка. При цьому ОСОБА_3 , будучи попереджений судом про кримінальну відповідальність свідка за завідомо неправдиві показання, відповідно до ст. 384 КК України, давши суду присягу говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ФГ «Агропром- Синтез» в сумі 16145 (шістнадцять тисяч сто сорок п`ять) гривень 89 копійок надав суду неправдиві показання в якості свідка,перекрутивши дійсні обставини та факти, вказавши, що заробітну плату протягом часу роботи у відповідача, тобто за період часу з 01.04.2010 року по 14.10.2010 року та з 01.04.2011 року по 31.05.2012 року, він не отримував, а жив цей час на кошти отримані за рахунок ведення домашнього господарства.

У зв`язку з чим 09.01.2013 року Казанківським районним судом позовні вимоги ОСОБА_3 до фермерського господарства «Агропром-Синтез» про стягнення заборгованості по заробітній платі було задоволено повністю.

В подальшому ОСОБА_3 виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі не зміг отримати та розпорядитися вказаними коштами, оскільки відповідач в цивільній справі - ФГ «Агропром-Синтез» звернулися до апеляційного суду Миколаївської області з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В ході розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою ФГ «Агропром-Синтез» на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.01.2013 року за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до ФГ «Агропром-Синтез» про стягнення заборгованості по заробітній платі, було встановлено, що ОСОБА_3 протягом часу роботи в ФГ «Агропром-Синтез» щомісячно отримував заробітну плату, а тому його позовні вимоги, які зводяться до того, що він взагалі не отримував заробітну плату за роботу, є безпідставними.

28.03.2013 року апеляційним судом Миколаївської області апеляційна скарга була задоволено частково. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.01.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

ОСОБА_3 інкриміновано вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 190 КК України, тобто вчинення закінченого замаху на заволодіння чужим майном (шахрайство) та ч.2 ст.384 КК України - надання завідомо неправдивих показань свідка в суді з корисливих мотивів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчинені інкримінованих йому злочинів не визнав, пояснивши, що дійсно працював в ФГ " Агропромсинтез", але заробітну плату за час роботи господарстві не отримував. Весь цей час існував за рахунок підсобного господарства та інших підробітків. Не отримання заробітної плати було обумовлено тим, що між ними як братами була домовленість щодо вкладення коштів у розвиток господарства. Припускає, що розписався у відомостях про отримання заробітної плати під час святкування закінчення збору врожаю наприкінці 2010 року. При цьому жодних коштів не отримував. Наприкінці 2010 року ОСОБА_10 приніс багато відомостей на підпис. В судовому засіданні 12.12.2012 року письмово про кримінальну відповідальність не попереджався. Текст присяги не підписував.

З показів представника потерпілого ОСОБА_7 встановлено, що дійсно ОСОБА_3 доводиться йому братом. За час роботи ОСОБА_3 у ФГ " Агропромсинтез" йому виплачувалась заробітна плата як і всім іншим працівникам. Зазначені у відомостях дати виплати заробітної плати не відповідають фактичним датам виплати заробітної плати, оскільки у підприємства не було щомісяця достатніх коштів на виплату заробітної плати і на сплату всіх необхідних платежів до бюджету. Відомості по заробітній платі були у ОСОБА_11 , після його звільнення зникли. Відносно ОСОБА_12 є інші кримінальні провадження, пов`язані з його роботою у ФГ " Агропромсинтез". ОСОБА_3 не обвинувачується у крадіжці документів, в тому числі і відомостей на виплату заробітної плати. Цивільний позов підтримав частково, просив стягнути з ОСОБА_3 витрати пов`язані з провадженням у цивільній справі і кримінальному провадженні в загальній сумі 4940 грн.83 коп.

З показів представника ОСОБА_8 встановлено, що він почав працювати у господарстві у 2011 році. Бачив що підприємством складались відомості на заробітну плату, по яким працівникам виплачувалась заробітна плата. В цих відомостях він бачив і підписи ОСОБА_3 про отримання заробітної плати. Також підтримав цивільний позов лише на суму 4940 грн.83 коп.

З показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , судом встановлено, що протягом 2010- 2012 років ФГ " Агропромсинтез" виплачувало заробітну плату своїм працівникам. При цьому не завжди виплата здійснювалась по відомостям на заробітну плату. Свідкам достеменно невідомо чи отримував регулярно заробітну плату ОСОБА_3

- з висновку судово-почеркознавчої експертизи № 107 від 13.03.2015 року, встановлено, що підпис в таблиці в стовпчику "Підпис про одержання" навпроти прізвища " ОСОБА_9 " у відомостях на виплату грошей № за січень 2010 рік, № за травень 2010 рік, № за червень 2010 рік, виконані ОСОБА_3 . Підпис в таблиці в стовпчику "Підпис про одержання" навпроти прізвища " ОСОБА_3 " у відомості на виплату грошей № за червень 2010 рік, виконаний ОСОБА_9 . Підписи в таблиці в стовпчику "Підпис про одержання" навпроти прізвища " ОСОБА_3 " у відомості на виплату грошей № від 17 вересня 2010 рік, виконаний ОСОБА_3 .

- з відомості на виплату грошей № за червень 2010 р.( строк оплати 19.07. 21.07.2010р.) та № за серпень 2010р. ( строк оплати 17.09.-19.09.2010р.), на яких маються дописки слідує, що ОСОБА_3 було видано 790,34 грн. та 1583,88 грн.

- з копії рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.01.2013 року слідує, що позов ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до фермерського господарства «Агропром-Синтез» Казанківського району Миколаївської області про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено повністю та стягнуто з фермерського господарства на користь ОСОБА_3 16145 грн. 89 коп.

- з копії рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28.03.2013 року, встановлено, що рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 09.01.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до фермерського господарства «Агропром-Синтез» Казанківського району Миколаївської області про стягнення заборгованості по заробітній платі;

згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 14.05.2015 р. було здійснено копіювання документів цивільної справи №1413/1441/2012 Казанківського районного суду Миколаївської області на 52 аркушах та технічного запису судового засідання.

з журналу судового засідання і технічного запису судового засідання від 12.12.2012 року у цивільній справ №1413/1441/12 пр.2 1413/354/12 встановлено, що було задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 про допит позивача ОСОБА_3 в якості свідка. ОСОБА_3 надав згоду на допит його в якості. ОСОБА_3 був усно попереджений головуючим про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384,385 КК України.

- згідно повідомлення в.о. керівника Казанківського райсуду від 12.04.2016 року в матеріалах справи №1413/1441/2012 відсутні розписки ОСОБА_3 про попередження його про кримінальну відповідальність.

- постановами від 07.07.2015 року і 08.07.2015 року з кримінального провадження № 0000149 виділени в окремі кримінальні провадження № 0000384 і № 0000396 матеріали щодо ОСОБА_3 за ст. 384 ч.2 КК України і за ч.2 ст.15, ч.1 ст.190 КК України .

Оцінивши докази у кримінальному провадженні в їх сукупності суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчинені інкримінованих йому злочинів не доведена.

Обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у ст. 91 КПК України.

Відповідно до ст.. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 94 КПК України , кожний доказ оцінюється судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ немає наперед встановленої сили.

Відповідно до диспозиції ст. 190 КК України шахрайство - це

заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом

обману чи зловживання довірою.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року "По судову практику у справах про злочини проти власності обман це повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин чи зловживання довірою -

недобросовісне використання довіри потерпілого при шахрайстві

застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого

впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або

права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна

передача потерпілим майна чи права на нього.

Як встановлено у судовому засіданні, 10.07.2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі у встановленому законом порядку.

Право громадянина на звернення до суду за захистом своїх прав гарнтовано ст. 55 Конституції України і передбачено ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз`яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов`язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 184 ЦПК) не можуть використовуватися як засіб доказування.

Відповідно до ст. 57,60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ст. 212 ЦПК України передбачено,що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28.03.2013 року ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних щодо причетності ОСОБА_3 до зникнення документації ФГ " Агропромсинтез", що підтверджують і представники потерпілих.

За такого суд вважає, що дії ОСОБА_3 по факту звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі не утворюють складу злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а гарантоване Конституцією України право на звернення до суду з позовом не може розцінюватись як спосіб вчинення злочину, а саме формулювання обвинувачення щодо вчинення закінченого замаху на шахрайство шляхом введення в оману суду є юридично некорректним.

Також на думку суду не доведено і вчинення обвинуваченим злочину передбаченого ст. 384 ч.2 КК України.

Завідомо неправдиві показання утворюють склад цього злочину, якщо вони дані уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку і належним чином процесуально оформлені.

Відповідно до ст. 50 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. За завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав свідок несе кримінальну відповідальність, а за невиконання інших обов`язків - відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 57,59,62 ЦПК України доказами у цивільному процесі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Ці дані зокрема можуть встановлюватися на підставі пояснень сторін допитаних як свідків. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Порядок допиту свідка регламентовано ст.180 ЦПК України. Зокрема ч.5,6 зазначеної статті передбачено, що якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги. Текст присяги підписується свідком. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи.

Стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 під розписку був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, оскільки підписані ним як свідком текст присяги і розписка в матеріалах цивільної справи відсутні.

Лише усне попередження ОСОБА_3 головуючим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачи показань, як свідка та проголошення тексту присяги без його підпису і долучення до матеріалів справи на думку суду не є належним процесуальним оформленням процесуального статусу свідка для утворення складу злочину передбаченого ст. 384 ч.2 КК України.

Крім того як слідує з журналу судового засідання від 12.12.2012 року після вчинення вищезазначених дій головуючим, ОСОБА_3 продовжував давати показання як позивач і фактично повторив викладене ним в позовній заяві і в раніше наданих показах.

За такого, через недотримання процедури, ОСОБА_3 не набув статусу свідка, а відповідно і не є суб`єктом злочину передбаченого ст. 384 КК України.

У відповідності до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не зібрано достатньо незаперечних доказів, які б у своїй сукупності доводили вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів поза розумними сумнівами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України суд усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачить на його користь.

За такого суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає виправданню в зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів пердбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 190 , ч.2 ст. 384 КК України.

Заявлений у справі цивільний позов відповідно до ст. 129 ч.3 КПК України підлягає залишенню без розгляду.

Речовий доказ: оптичний носій DWD -R з написом ЦС № 1413/1441/2012, № 2/478/12/13 підялгає залишенню у справі

На підставі викладеного та керуючись ст. 373, 374 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 за ст. 15 ч.2,190 ч.1, ст. 384 ч.2 КК України - виправдати.

Речовий доказ: оптичний носій DWD -R з написом ЦС № 1413/1441/2012, № 2/478/12/13 залишити у справі.

Апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: