Справа № 460/915/16-к
Провадження №1-кп/460/249/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 15.12.2014 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бебихи Радехівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військова частина польова пошта НОМЕР_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
23.05.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 прибув для проходження військової служби під час часткової мобілізації, у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 .
В цей же день наказом командира №115 був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка водія 2 механізованого батальйону військової частини - НОМЕР_1 та набув статусу військовослужбовця.
Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , умисно, маючи намір назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 24.10.2014 року самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 та перебував по місцю свого проживання, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 .
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог нормативно-правових актів, переслідуючи мету ухилитися від військової служби, 24.10.2014 року самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 та перебував по місцю свого проживання, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 .
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 24.10.2014 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України, оскільки самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби - дезертирство.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, покликаючись на обставини оголошені у обвинувальному акті.
Крім цього, пояснив, що він перебував в зоні АТО і готовий і надалі захищати державу.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин з метою ухилитися від військової служби, дезертирство, доведена повністю а його дії за ч.1 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття та визнання своєї вини, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину, внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Суд враховує, що дезертирство є одним з найбільш небезпечних злочинних посягань в даний складний період для держави.
При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи обставини справи, те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного злочину, обставини, які склались у нього в сім"ї, те що він не переховувався, жодних дій щоб уникнути відповідальності не проводив.
З урахуванням наведеного слід прийти до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2(два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 01/один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 , обов`язки: а саме, не покидати територію військової частини без дозволу командира частини, контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини, а в разі його звільнення повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1