Справа № 522/2102/16-к
1-кс/522/2278/16

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м.Одеса

Слідчий суддя Приморський районний суд м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 12.06.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000209, внесене до ЄРДР 06.04.2015 року за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 365 КК України.
В С Т А Н О В И В:
Заявник адвокат ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_4 подав до Приморського райсуду м.Одеси скаргу на рішення слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 , від 12.06.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000209, внесене до ЄРДР 06.04.2015 року за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 365 КК України.
У своїй скарзі заявник зазначає, що 02.02.2016 року ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Південній виправній колонії (№51), адміністрацією цієї установи було одночасно вручено дві копії повідомлення про завершення досудового розслідування та постанови про закриття кримінального провадження від 12.06.2015 року, згідно яких кримінальне провадження за № 0000209, внесене до ЄРДР 06.04.2015 року за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 365 КК України.

З даною зазначеною постановою заявник не згоден та вважає її передчасною та не обґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 підтримав вимоги зазначені у скарзі у повному обсязі та просив її задовольнити.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду були повідомлений належним чином. Тому за клопотанням заявника слідчий суддя вважає згідно вимог ч.3 ст.306 КПК України розглянути скаргу без їх участі за наданими суду матеріалами кримінального провадження за № 0000209.

Розглянувши скаргу та надані суду матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи заявника ОСОБА_3 , слідчий суддя вважає вимоги с карги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, в провадженні слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 перебували матеріали кримінального провадження № 0000209від 06.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 ,ОСОБА_4 було повідомлено, що 12.06.2015 р. кримінальне провадження № 0000209було закрито за відсутністю в діях колишнього начальника Ізмаїльського СІ УДПтС України в Одеський області ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, встановлено, що кожному державою гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року Україна, як член Ради Європи, повністю визнала обов`язковою і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Україна, ратифікувавши Конвенцію і протоколи № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції, інкорпорувала Конвенцію в національну правову систему та визнала обов`язковою юрисдикцію ЄСПЛ в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Згідно ст. 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
ОСОБА_4 до прокуратури було подано заяву, в який зазначалось, що відносно нього було скоєне кримінальне правопорушення, а саме що він не законно був позбавлений волі.

Свою заяву він обґрунтовував тим, що 28.11.2012 року був затриманий працівниками Ренійського РВ ГУМВС України в Одеський області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

30.11.2012 року, ухвалою слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області, до нього було застосовано запобіжних захід у вигляді тримання від вартою до 27.01.2013 року.

Ухвалою слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області від 25.01.2013 року строк його тримання під вартою було продовжено до 27.02.2013 року.

27.02.2013 року обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування переданий прокурором до Ренійського райсуду Одеської області.

28.02.2013 року його захисником адвокатом ОСОБА_3 до начальника Ізмаїльського слідчого ізолятора подано вимогу про його негайне звільнення з під варти, у зв`язку із закінченням строку дії ухвали слідчого судді.

12 березня 2013 року слідчому судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, захисником було подано клопотання про звільнення ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України.

14.03.2013 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у клопотанні захисника про звільнення позбавленої свободи особи в порядку ч. 2, 3 ст.206 КПК України - відмовлено в повному обсязі.

25.03.2013 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області в задоволені апеляційної скарги захисника на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2013 року відмовлено в повному обсязі, а ухвалу слідчого судді залишено без змін.

15.04.2013 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області обвинувальний акт від 26.03.2013 року повернуто прокурору для усунення недоліків, а запобіжних захід продовжено до 25 травня 2013 року.

З цього приводу ОСОБА_4 звернувся до Європейського суду з прав людини, де зокрема скаржився на порушення підпункту пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) через те, що тримання його під вартою у період з 28 лютого 2013 року до 15 квітня 2013 року без жодного рішення суду було незаконним та що адміністрація СІЗО не звільнила його, а органи прокуратури та судові органи не відреагували на його незаконне тримання під вартою у зазначений період.

09.10.2014 року, Європейський суд розглянувши скарги ОСОБА_4 на незаконне тримання під вартою, дійшов до висновку, що тримання під вартою без ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у період з 28 лютого 2013 до 15 квітня 2013 року є порушенням пункту 1 статті 5 Конвенції, згідно якої кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з вимогами норми ч.3 ст. 20 Закону України «Про попереднє ув`язнення», начальник установи попереднього ув`язнення зобов`язаний негайно звільнити з-під варти підозрюваного, обвинуваченого, стосовно якого на день закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або закінчення строку тримання під вартою, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, не надійшла ухвала слідчого судді, суду про продовження такого строку.

В порушення ч. 3 ст. 20 Закону України «Про попереднє ув`язнення», начальник Ізмаїльського слідчого ізолятора не виконав свого зобов`язання та не звільнив ОСОБА_4 , з-під варти, чим незаконно позбавив його волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено належних слідчих дії спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження слідчим було прийняте рішення про допит ОСОБА_6 з приводу незаконно позбавлення ОСОБА_4 свободи, про що свідчить лист слідчого на адресу начальника Управління Державної пенітенціарної служби в Одеський області (аркуш провадження № 39-40) з вимогою про забезпечення явки ОСОБА_6 для допиту.

Однак після отримання відповіді з Управління Державної пенітенціарної служби в Одеський області про те, що ОСОБА_6 був звільнений у відставку, слідчий не вчинив інших слідчих дій по допиту цієї особи, що є порушенням ст. 9 КПК України.

Окрім того, слідчим не був допитаний ОСОБА_7 , який був особою незаконно позбавленою свободи, як і не вжиті дії по встановленню і допиту іншіх працівників Ізмаїльського СІ УДПтС України в Одеський області, що були очевидцями незаконного позбавлення ОСОБА_4 свободи, з ціллю встановлення обставин прийняття ОСОБА_6 незаконного рішення про не звільнення ОСОБА_4 з-під варти у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо зазначених у постанові висновків слідчого про розбіжності в чинному КПК України, то вони є хибними виходячи із того, відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 19.12.2014р. «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя», чинні міжнародні договори України застосовуються судами під час досудового розслідування і судового розгляду у кримінальних провадженнях, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені кримінальним процесуальним законом України, а так як рішенням Європейського суду із прав людини від 09.10.2014 року у справі «Чанєв проти України», яке набрало законної сили, було встановлено, що тримання ОСОБА_4 під вартою було здійснено із порушенням ст. 5 Конвенції, ніяких інших трактувань щодо законності дій колишнього начальника Ізмаїльського СІ УДПтС України в Одеський області ОСОБА_6 не можебути.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.6 Європейської конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.55, 129 Конституції України, ст.ст.2, 3, 7-9, 36,219, 284, 309, 369 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 12.06.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000209, внесеного до ЄРДР 06.04.2015 року за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 365 КК України - задовольнити.
Скасувати постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 , від 12.06.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000209, внесене до ЄРДР 06.04.2015 року за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 365 КК України.

Копію ухвали суду направити слідчому і прокурору для організації додаткового розслідування, виконанню вимог суду.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1

25.02.2016