Справа № 206/1158/16-к
Провадження № 1-кп/206/84/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" травня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0001885 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, громадянина України, раніше судимого:

-02.07.2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік;

-04.12.2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту (покарання відбуте повністю);

-29.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

потерпілі: - ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисник-адвокат - ОСОБА_9 ,

обвинувачений - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за скоєння корисливих умисних злочинів, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, і повторно скоїв корисні умисні злочини за наступних обставин:

В період часу з 22 години 27.11.2015 року до 00 годин 30 хвилин 28.11.2015 року, більш точний час в ході розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 знаходився на перехресті доріг вулиці Гвая та провулку Порічкового в м. Дніпропетровську разом зі знайомою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час ОСОБА_4 побачив у ОСОБА_6 її мобільний телефон та у нього повторно виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме зазначеним мобільним телефоном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись на перехресті доріг вулиці Гвая та провулку Порічкового в м. Дніпропетровську, в період часу з 22 години 27.11.2015 року до 00 годин 30 хвилин 28.11.2015 року, більш точний час в ході розслідування встановити не представилось можливим, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи завідомо надуманий привід, ОСОБА_4 повідомив потерпілій ОСОБА_6 про необхідність здійснення телефонного дзвінку, та попрохав у неї її мобільний телефон.

Будучи введеною в оману та не підозрюючи про дійсний злочинний намір ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 передала йому в руки свій мобільний телефон марки «Леново А518», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 850 гривень, в якому були встановлені сім картка оператора «Лайф» НОМЕР_3 та сім картка оператора «МТС України» НОМЕР_4 , які не мають для потерпілої ОСОБА_6 матеріальної цінності. Одержавши вказаний мобільний телефон та не маючи наміру повертати його потерпілій, ОСОБА_4 з місця події з викраденим зник, тим самим повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом шахрайства заволодів чужим майном, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 70/34-142 від 09.12.2015 року заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 850 гривень.

Крім того, 28.11.2015 року близько о 16 годині 30 хвилин, більш точний час в ході розслідування встановити не представилось можливим,

ОСОБА_4 знаходився біля торгівельного центру «Новий центр», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, б. 1, де в цей час у нього повторно виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме мобільним телефоном, належним його неповнолітньому знайомому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, цього ж дня, близько 17 години, більш точний час в ході розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , на автомобілі таксі прибув до місця проживання свого знайомого неповнолітнього ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрівшись з останнім біля зазначеного домоволодіння, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи завідомо надуманий план, повідомив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 про необхідність здійснення телефонного дзвінку, та попрохав у нього мобільний телефон.

Будучи введеним в оману та не підозрюючи про дійсний злочинний намір ОСОБА_4 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 добровільно передав йому в руки мобільний телефон, який належить його матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебував у його віданні, марки «Nokia 2680 slide», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_5 , вартістю 460 гривень 80 копійок, в якому була встановлена сім картка оператора «Лайф» НОМЕР_6 , яка не має для потерпілої ОСОБА_7 матеріальної цінності. Одержавши вказаний мобільний телефон, та не маючи наміру повертати його потерпілим, ОСОБА_4 з місця події з викраденим зник, тим самим повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом шахрайства заволодів чужим майном, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 6220-15 від 22.12.2015 року заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на суму 460 гривень 80 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі, пояснивши суду, що дійсно він під`їхав до місця проживання ОСОБА_10 та попросив у нього телефон та поїхав звідти, телефон потім віддав своєму товаришу, з потерпілою ОСОБА_11 аналогічна ситуація, він попросив телефон, сів у автомобіль та поїхав. Наміру повертати ці телефони у нього не було.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_12 її рідний син, у листопаді 2015 року, син їй розповів, що ОСОБА_13 попросив у нього мобільний телефон, однак в подальшому його не повернув.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила суду, що у листопаді 2015 року до неї з подругою під`їхав ОСОБА_13 та попросив телефон марки «Леново» подзвонити, однак не повернув та поїхав на автомобілі геть, коли вона зрозуміла, що це не жарт, звернулась до працівників правоохоронних органів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що ОСОБА_13 того дня телефонував ОСОБА_6 , коли він під`їхав, то попрохав в неї телефон подзвонити, а далі сів з ним у автомобіль та поїхав звідти. Вони намагались дзвонити на телефон подруги, думаючи що це жарт, але коли телефон відключився, зрозуміли, що телефон викрадено.

Крім вищезазначених показів обвинуваченого, потерпілих, свідків, винуватість ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, належність і допустимість яких ніким не оспорюється і не спростовується, а саме:
-висновком експерта № 70/34-142 від 09.12.2015 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «Lenovo A516», станом на 29.11.2015 року, без урахування зносу експлуатації, втрати товарного виду та умов, в яких він зберігався, могла складати 850,00 грн. (т. 1 а.п. 25-27);
-висновком судово-товарознавчої експертизи № 6220-15 від 22.12.2015 року, відповідно до якого середньо ринкова вартість телефону «Нокия 2680», станом на 01.12.2015 року, складала 460,80 гривень (т. 1 а.п. 64-66);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.02.2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав за формою обличчя, лобу, очей, вух, носу, губ, підборіддя та ін. обвинуваченого ОСОБА_4 (т. 1 а.п. 90-91).
Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості, такими, що вірно відображають фактичні обставини справи, у зв`язку з чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.
Підводячи підсумок викладеному, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України
При вирішенні питання про вид та міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вказує повне визнання ним своєї винуватості, щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.
При призначенні покарання суд також враховує, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив вказаний злочин до його засудження 29.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, відносно нього необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, та визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Крім того, до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 02.03.2016 року до 30.04.2016 року включно, а тому цей термін підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 368, 369, 370-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року 4 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, покаранням обраним за даним вироком поглинути покарання призначене за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2016 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи № 70/34-142 в розмірі 245,52 гривень та на користь Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 6220-15 від 22.12.2015 року в розмірі 123 гривні.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 02.03.2016 року по 30.04.2016 року включно у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Термін покарання ОСОБА_4 обчислювати з 18.12.2015 року.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1