Справа № 152/1656/16-к
В И Р О К
іменем України
06 грудня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснянка, Тиврівського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, не судимого в силу вимог ст.89 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Ярошинка, Жмеринського району, Вінницької області, жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, непрацюючої, не одруженої, раніше не судимої,

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 06.08.2016 року приблизно о 14 годині з метою крадіжки яблук із саду ПрАТ «Федорівське» на пропозицію ОСОБА_4 , двома мотоциклами марки «Дніпро-10» з державним номером НОМЕР_1 , що перебував в користуванні ОСОБА_4 , та марки «Дніпро-11» з державним номером НОМЕР_2 , що перебував у користуванні ОСОБА_5 , поїхали із с. Пеньківка в напрямку до с. Федорівка до саду, який напередодні виявив ОСОБА_4 . Приїхавши до с. Федорівка Шаргородського району, до території саду ПрАТ «Федорівське», та, залишивши мотоцикли у лісі біля саду, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 взяли заздалегідь привезені із собою дев`ять мішків і умисно, таємно, за попередньою змовою між собою, упевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшли на територію саду, де обривали та збирали яблука, які складали у мішки. Обірвавши та назбиравши повних дев`ять мішків яблук, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кілька прийомів переносили мішки з яблуками у ліс до залишених там мотоциклів. Таким чином обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перенесли п`ять мішків, наповнених яблуками і склали біля мотоциклів у лісі поруч із садом, а три мішки, наповнених яблуками, перенесли за територію саду до лісу. Продовжуючи свій злочинний намір, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернулися із лісу в сад за останнім дев`ятим мішком з яблуками, проте побачили охоронців ПрАТ «Федорівське», які автомобілем заїхали на територію саду. Після цього обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , залишивши мішки з яблуками, частину біля мотоциклів у лісі, частину за територією саду, а один на території саду, не вчинивши усіх дій, які вважали за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від їх волі, втекли з місця злочину. При цьому, зірвавши та назбиравши дев`ять мішків яблук вагою 314,1 кг., вартістю по 5 грн. за 1 кг., обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли збитку ПрАТ «Федорівське» на суму 1570,5 грн.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, представник потерпілого ПрАТ «Федорівське» ОСОБА_6 в судовий розгляд не з`явився, подав заяву про розгляд кримінальної справи у його відсутності (а.с.25).
Прокурор ОСОБА_3 та обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не заперечують щодо розгляду кримінального провадження у відсутності представника потерпілого, просять врахувати подану ним заяву до суду.
Вислухавши думки учасників судового розгляду, розглянувши заяву представника потерпілого ПрАТ «Федорівське» ОСОБА_6 , суд вважає можливим здійснення судового розгляду у відсутності представника потерпілого, що відповідає положенням ст.325 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому розгляді в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 31.10.2016 року.
Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому розгляді в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй злочині, який передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 31.10.2016 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованому їм злочині, який передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 31.10.2016 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ПрАТ «Федорівське» ОСОБА_6 , викладену в заяві до суду, обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 31.10.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 06.08.2016 року до нього у гості приїхала ОСОБА_5 . Він запропонував останній вчинити крадіжку яблук з території саду, що знаходиться біля с. Федорівка, так як проходив біля цього саду і не бачив охорони, а також вважав, що сад не використовується, так як заріс бур`янами. ОСОБА_5 погодилася на його позицію. Він взяв із дому дев`ять мішків і, маючи у користуванні мотоцикл «Дніпро-10», разом із ОСОБА_5 , яка також мала у користуванні мотоцикл марки «Дніпро-11», поїхав до саду, що знаходиться за селом Федорівка. Приїхавши до саду приблизно о 14 годині, мотоцикли вони заховали в лісі неподалік, а самі пішли в сад. У саду він та ОСОБА_5 рвали і збирали яблука та складали в мішки. Коли ОСОБА_5 закінчувала наповнювати дев`ятий мішок яблуками, то він переносив мішки до мотоциклів. П`ять мішків з яблуками він переніс до мотоциклів, що були заховані в лісі, три мішки з яблуками він доніс до канави, що знаходилася за садом, але перед лісом, де заховав, і повернувся до ОСОБА_5 , щоб перенести разом із останньою яблука до мотоциклів та їхати до додому. В цей час він побачив машину з охоронниками ПрАТ «Федорівське», яка під`їжджала до саду, сказав про це ОСОБА_5 , і вони, заливши яблука та мотоцикли, втекли додому, не вчинивши всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що за яблука, які він та ОСОБА_5 нарвали і намагалися викрасти із саду ПрАТ «Федорівське» вагою 314,1 кг. він та обвинувачена ОСОБА_5 відшкодували ПрАТ «Федорівське» грошові кошти в сумі 1570 грн., по 785 грн. кожен. При цьому, він розумів, що нарвані ним та обвинуваченою ОСОБА_5 яблука вже не були придатні для використання підприємством. У вчиненому розкаюється, готовий нести покарання за вчинений злочин, але просить його суворо не карати.
Будучи допитаною в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 31.10.2016 року, визнала повністю, щиро покаялася, просила її суворо не карати. Суду показала, що 06.08.2016 року приїхала в гості до свого знайомого ОСОБА_4 з с. Краснянка Тиврівського району в с. Пеньківка Шаргородського району на мотоциклі «Дніпро-11», який надав їй у користування знайомий чоловік для перевезення речей та продуктів, так як вона має на утриманні семеро неповнолітніх дітей. Перебуваючи у ОСОБА_4 , останній запропонував викрасти яблука із садка за селом Федорівка, а вона погодилася, так як у цьому році урожаю яблук з її власного саду не було. ОСОБА_4 взяв мішки і вони мотоциклами поїхали до саду. Приїхавши до с. Федорівка, мотоцикли вони заховали в лісі і пішли, взявши мішки, в сад. В саду вони рвали та збирали яблука в мішки. ОСОБА_4 переніс п`ять мішків з яблуками до мотоциклів у ліс, а три мішки доніс до канави перед лісом. Вона закінчила в цей час наповнювати яблуками останній мішок. Коли ОСОБА_4 повернувся за останнім мішком з яблуками, то побачив автомобіль з охоронцями, який їхав у їхньому напрямку, та звернув її увагу на це. Вони вирішили все залишити і втікати додому, не вчинивши всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
Також, обвинувачена ОСОБА_5 суду показала, що за яблука, які вона та ОСОБА_4 нарвали і намагалися викрасти із саду ПрАТ «Федорівське», відшкодували ПрАТ грошові кошти в сумі 1570 грн., по 785 грн. з кожного, які внесли в касу підприємства. Вона розуміє, що нарвані нею та обвинуваченим ОСОБА_4 яблука вже не були придатні для використання підприємством. У вчиненому розкаюється, готова нести покарання за вчинений злочин, але просить її суворо не карати.
Допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 31.10.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на вчинення крадіжки, за попередньою змовою групою осіб, а саме: 06.08.2016 року приблизно о 14 годині з метою крадіжки яблук із саду ПрАТ «Федорівське» на пропозицію ОСОБА_4 , двома мотоциклами марки «Дніпро-10» з державним номером НОМЕР_1 , що перебував в користуванні ОСОБА_4 , та марки «Дніпро-11» з державним номером НОМЕР_2 , що перебував у користуванні ОСОБА_5 , обвинувачені поїхали із с. Пеньківка в напрямку до с. Федорівка до саду, який напередодні виявив ОСОБА_4 . Приїхавши до с. Федорівка Шаргородського району, до території саду ПрАТ «Федорівське», та, залишивши мотоцикли у лісі біля саду, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 взяли заздалегідь привезені із собою дев`ять мішків і умисно, таємно, за попередньою змовою між собою, упевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшли на територію саду, де обривали та збирали яблука, які складали у мішки. Обірвавши та назбиравши повних дев`ять мішків яблук, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кілька прийомів переносили мішки з яблуками у ліс до залишених там мотоциклів. Таким чином обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перенесли п`ять мішків, наповнених яблуками і склали біля мотоциклів у лісі поруч із садом, а три мішки, наповнених яблуками, перенесли за територію саду до лісу. Продовжуючи свій злочинний намір, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернулися із лісу в сад за останнім дев`ятим мішком з яблуками, проте побачили охоронців ПрАТ «Федорівське», які автомобілем заїхали на територію саду. Після цього обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , залишивши мішки з яблуками, частину біля мотоциклів у лісі, частину за територією саду, а один на території саду, не вчинивши усіх дій, які вважали за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від їх волі, втекли з місця злочину. При цьому, зірвавши та назбиравши дев`ять мішків яблук вагою 314,1 кг., вартістю по 5 грн. за 1 кг., обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли збитку ПрАТ «Федорівське» на суму 1570,5 грн.
Отже, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із аналізу норм кримінального законодавства.
Так, відповідно до ч.1 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Частиною 3 ст.15 КК України встановлено, що замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.
Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 06.08.2016 року не встигли викрасти яблука із саду ПрАТ «Федорівське», так як під час перенесення яблук з саду до лісу, де знаходилися мотоцикли, на яких вони мали намір перевезти яблука до себе додому, були викриті охоронниками ПрАТ, то вони повинні нести кримінальну відповідальність за вчинений ними злочини за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, тобто за незакінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочин, що передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, відшкодував заподіяні злочином збитки. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
За місцем проживання в с. Пеньківка Шаргородського району ОСОБА_4 характеризується позитивно (а.с.50).
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_4 не перебуває (а.с.48).
Крім того, ОСОБА_4 , в силу вимог ст.89 КК України, є таким, що не має судимості, що підтверджується довідкою про судимість та довідкою Шаргородського РВ КВІ про зняття його з обліку 04.05.2012 року після закінчення іспитового строку, встановленого вироком Шаргородського районного суду від 13.04.2011 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік (а.с.47, 51).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував шкоду, з врахуванням думки представника потерпілого ОСОБА_6 , який в заяві до суду зазначив, що ПрАТ «Федорівське» не має до обвинуваченого претензій, оскільки збитки, заподіяні злочином, відшкодовано, при призначенні покарання покладається на вирішення суду, але просить суворо не карати обвинуваченого, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
ОСОБА_5 щиро покаялася у скоєному, відшкодувала заподіяні злочином збитки. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_5 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена визнала вину, надала показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.
За місцем проживання в с. Краснянка Тиврівського району ОСОБА_5 характеризується позитивно (а.с.44).
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_5 не перебуває (а.с.35).
До кримінальної відповідальності ОСОБА_5 притягується вперше (а.с.45).
На утриманні ОСОБА_5 має семеро неповнолітніх та малолітніх дітей, що підтверджується довідкою Краснянківської сілької ради (а.с.43) та свідоцтвами про народження дітей (а.с.37-42).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_5 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, відшкодувала шкоду, з врахуванням думки представника потерпілого ОСОБА_6 , який в заяві до суду зазначив, що ПрАТ «Федорівське» не має до обвинуваченої претензій, оскільки збитки, заподіяні злочином, відшкодовано, при призначенні покарання покладається на вирішення суду, але просить обвинувачену суворо не карати, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням на неї обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
При цьому, суд враховує також, що ОСОБА_5 має на утриманні дітей до досягнення семи років: ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із чим, крім ст.75 КК України, при призначенні їй покарання слід враховувати вимоги ст.79 КК України щодо особливостей звільнення від відбування покарання з випробуванням жінок, які мають дітей до досягнення семи років.
Відповідно до вимог ч.1 ст.79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який, згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в абзаці 6 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК, так і на підставі статті 79 КК.
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначене вище покарання суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинувачених, для запобігання вчиненню ними нових злочинів, таким, що відповідає їх особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченим суд не вбачає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Яблука в кількості 314,1 кг., що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.52) і знаходяться на зберіганні в ПрАТ «Федорівське» (а.с.61), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути власнику ПрАТ «Федорівське»; мотоцикл «Дніпро-10» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що визнаний речовим доказом (а.с.52) і переданий на зберігання ОСОБА_4 , слід, відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, повернути власнику ОСОБА_8 , котрий зазначений власником відповідно до технічного паспорта (а.с.58-59), оскільки доказів на підтвердження придбання цього мотоцикла ОСОБА_4 суду не представлено; мотоцикл «Дніпро-11» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що визнаний речовим доказом (а.с.52) і переданий на зберігання ОСОБА_5 , слід, відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, повернути власнику ОСОБА_9 , котрий зазначений власником відповідно до технічного паспорта (а.с.56-57), оскільки доказів на підтвердження придбання цього мотоцикла ОСОБА_5 суду не представлено.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки п`ять місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити її до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст.ст.75, 79 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 не застосовувати.
Речові докази: яблука в кількості 314,1 кг. повернути власнику ПрАТ «Федорівське»; мотоцикл «Дніпро-10» з державним номерним знаком НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_8 ; мотоцикл «Дніпро-11» з державним номерним знаком НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_9 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1