Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 15 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувшив судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003263

від 18 квітня 2014року, за касаційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , засудженої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9

на вирок Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року

за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дружелюбовки Добровеличковського району Кіровоградської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , жительки того АДРЕСА_2 , такої, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбаченихч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190КК,

в с т а н о в и л а:

За вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня

2015 року ОСОБА_10 засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 358 КК на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 358 КК на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 358 КК на строк 2 роки, а також до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 190 КК на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 190 КК на строк 5 років. На підставі ст. 70 КК ОСОБА_11 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Постановлено стягнути з ПАТ «Марфін Банк» на користь:
ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 604 091,6 грн та 20 000 грн відповідно;
ОСОБА_12 у рахунок відшкодування моральної шкоди

10 000 грн;
ОСОБА_13 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди

1 547 000 грн;
ОСОБА_14 у рахунок матеріальної шкоди 375 587,8 грн.
Цивільні позови ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
Вирішено питання про долю речових доказів.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження

за апеляційними скаргами представника ПАТ «Марфін банк», потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та прокурора скасував вирок районного суду

в частині призначення покарання й вирішення цивільних позовів і постановив новий, яким призначив ОСОБА_15 покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 358 КК на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 358 КК на строк 2 роки, а також покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 190 КК на строк

2 роки; за ч. 3 ст. 190 КК на строк 5 років. На підставі ст. 70 КК суд визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Матеріали кримінального провадження в частині вирішення цивільних позовів направив до суду першої інстанції на новий розгляд

у порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишив без зміни.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочинів за таких обставин.
ОСОБА_16 , будучи провідним спеціалістом із роздрібних продаж Одеського відділення АТ МТБ «Морський транспортний банк»

(в подальшому ПАТ «Марфін банк») у період із 04 березня 2009 року

по 08 лютого 2011 року (більш точної дати й часу не встановлено) умисно

з корисливих мотивів в особистих інтересах, знаходячись у службовому приміщенні ПАТ «Марфін банк» по вул. Сегедській, 13 Приморського району в м. Одесі виготовила завідомо неправдиві платіжні документи, а саме: заявки на видачу готівки від імені ОСОБА_14 на загальну суму

10 781 дол. США.
У подальшому в період із 04 березня 2009 року по 08 лютого 2011 року (більш точну дату та час не встановлено) шляхом обману використала завідомо підроблені платіжні документи надавши їх до каси зазначеного відділення банку, в результаті чого заволоділа належними ОСОБА_14 грошима в сумі 10 781 дол. США.
07 липня 2011 року ОСОБА_16 у службовому приміщенні

ПАТ «Марфін банк», що знаходиться за вищевказаною адресою склала завідомо неправдивий документ «Договір банківського вкладу (депозиту) від 07 липня 2011 року № LD», де замість номеру депозитного рахунку ОСОБА_16 вказала номер депозитного договору

№ НОМЕР_1 , поставила відтиск печатки, неіснуючого на той час

ВАТ «Морський транспортний банк», та виконала підпис в графі «Банк»,

при цьому не зареєструвала вказаний договір в програмному комплексі

ПАТ «Марфін Банк».
Цього ж дня ОСОБА_16 вказаний підроблений нею договір надала ОСОБА_14 для ознайомлення та підпису, який та, будучи введеною в оману, підписала та передала ОСОБА_15 гроші в сумі 5 000 дол. США, якими остання заволоділа і розпорядилася на власний розсуд.
У такий же спосіб у період із 23 вересня 2009 року по 23 січня

2012 року (більш точну дату та час не встановлено) ОСОБА_16 , внісши до каси вищевказаного банку раніше підроблені нею платіжні документи заяви на видачу готівки від імені ОСОБА_7 , заволоділа грошима останнього в сумі 20 123 дол. США.
30 вересня 2013 року ОСОБА_16 у вищевказаний спосіб там же з метою заволодіння грошима ОСОБА_7 склала завідомо неправдивий документ «Договір банківського вкладу (депозиту)»

від 30 вересня 2013 року № LD.
ОСОБА_7 , будучи введеним в оману ОСОБА_17 та переконаним в законності та правомірності дій останньої, як співробітника банку, підписав вище вказаний договір та передав ОСОБА_15 гроші в сумі 5 259 дол. США, якими остання розпорядилась на власний розсуд.
У період із 26 квітня 2012 року по 03 лютого 2014 року (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_12 у службовому приміщенні

ПАТ «Марфін Банк» на погашення кредитного договору передала ОСОБА_15 гроші в сумі 167 800 грн, з яких остання внесла в касу банку лише 147 900 грн, чим спричинила ОСОБА_18 матеріальну шкоду на суму 19 900 грн.
19 лютого 2013 року ОСОБА_16 у вищевказаний спосіб умисно в особистих інтересах з корисливих мотивів у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк» з метою заволодіння грошима

ОСОБА_19 склала завідомо неправдивий документ «Договір банківського вкладу (депозиту)» від 19 лютого 2013 року № LD 305000038 з нереальною процентною ставкою, який надала для ознайомлення та підпису ОСОБА_13 та, будучи введеною в оману ОСОБА_17 та переконаною в законності та правомірності дій останньої, як співробітника банку, підписала вище вказаний договір та передала ОСОБА_15 гроші в сумі 15 000 дол. США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 18 квітня 2014 року становило 119 895 грн, що є великим розміром, якими ОСОБА_20 розпорядилась на власний розсуд.
25 грудня 2013 року більш точного часу не встановлено

ОСОБА_16 у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк» за вищевказаною адресою склала завідомо неправдивий документ «Договір банківського вкладу (депозиту) від 25 грудня 2013 року № LD », у якому вказала нереальну процентну ставку та свою посаду від імені банку, після чого виконала підпис у графі «Банк» від свого імені при цьому договір у програмному комплексі ПАТ «Марфін Банк» не зареєструвала.
Того ж дня за вказаною адресою ОСОБА_16 надала

вказаний завідомо підроблений договір ОСОБА_21 , який остання, будучи введеною в оману та переконаною в законності та правомірності дій ОСОБА_8 ої ОСОБА_22 , як співробітника банку, підписала та передала останній гроші на загальну суму 25 000 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 25.12.2013 року становило 199 825 грн та є великим розміром.
У такий же спосіб 19 лютого 2014 року ОСОБА_8 у службовому приміщенні ПАТ «Марфін Банк» шляхом шахрайства, склавши завідомо неправдивий документ «Договір банківського вкладу (депозиту)

№ НОМЕР_2 від 19 лютого 2014 року», заволоділа належними ОСОБА_21 грошима в сумі 30 000 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 19 лютого 2014 року становило 239 790 грн та є великим розміром.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що апеляційний суд, призначаючи покарання ОСОБА_15 , не призначив останній покарання за ч. 4 ст. 358 КК і не мотивував прийнятого рішення.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпілий вказує на те, що апеляційний суд, не мотивувавши свого рішення, незаконно не призначив ОСОБА_15 покарання за ч. 4 ст. 358 КК. Крім того, на думку потерпілого, рішення апеляційного суду про скасування вироку місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів у справі та направлення провадження в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства суперечить положенням кримінального та цивільного законодавства.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_8 , посилаючись

на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок апеляційного суду і, врахувавши всі обставин кримінального провадження, звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком

на підставі ст. 75 КК. Також засуджена ОСОБА_8 просить у повному обсязі задовольнити заявлені позовні вимоги потерпілих.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , посилаючись

на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те,

що апеляційний суд усупереч вимогам кримінального процесуального закону не призначив ОСОБА_15 покарання за ч. 4 ст. 358 КК. Крім того, захисник зазначає, що кваліфікуюча ознака злочину, передбаченого

ст. 190 КК «повторність» незаконно враховано судом при призначенні покарання як обставину, що характеризує особу винуватої.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , котра касаційні скарги засудженої та захисника ОСОБА_9 підтримала повністю, скаргу потерпілого ОСОБА_7 частково, а скаргу прокурора просила залишити без задоволення; пояснення прокурора, який просив задовольнити повністю касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково; а скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування

або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.
Статтею 407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, в тому числі, скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно зі ст. 420 КПК апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. Вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку місцевого суду, короткий зміст вимог, викладених в апеляційній скарзі, мотиви ухваленого рішення, а в його резолютивній частині рішення по суті вимог, наведених в апеляційних скаргах.
Зазначених вимог процесуального закону при ухваленні нового вироку апеляційний суд не дотримався.
З резолютивної частини вироку апеляційного суду вбачається, що цей суд допустив істотні протиріччя, зокрема своїм вироком скасував вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та вирішення цивільних позовів і призначив ОСОБА_15 покарання за ч. 1 ст. 358, ч. 3

ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК. Однак апеляційний суд не призначив ОСОБА_15 покарання за ч. 4 ст. 358 КК, за якою останню було засуджено місцевим судом, і такого свого рішення ніяк не мотивував.
За наведених обставин вирок апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, тому на підставі ст. 438 КПК він підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно перевірити доводи учасників судового провадження, наведені в апеляційних скаргах, а також врахувати доводи, викладені в касаційних скаргах, і постановити законне

та обґрунтоване рішення з урахуванням всіх вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , засудженої ОСОБА_23 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_24 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3