АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/103/16-к Номер провадження 11-кп/786/457/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286 Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року по кримінальному провадженню № 0000669 від 02 серпня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, працюючого слюсарем Шишацької виробничої дільниці ТОВ «Гадячсир», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_8

захисника: адвоката ОСОБА_9

потерпілого: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законного представника малолітнього цивільного позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА:
На вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року стосовно ОСОБА_8 прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій він прохає вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Вказує, що суд в порушення вимог статей 65, 75 КК України та ст. 370 КПК України призначив покарання із застосуванням звільнення від його відбування з випробуванням, не взявши до уваги те, що злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України є тяжким, за який санкцією даної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, злочин було скоєно у стані алкогольного сп`яніння, а внаслідок вчиненого ОСОБА_8 діяння одна з потерпілих загинула, а інша отримала тяжкі тілесні ушкодження.

На вказану апеляційну скаргу до початку апеляційного розгляду захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_9 , подано письмові заперечення, у яких прохає вирок місцевого суду залишити без змін. Вважає, що місцевий суд дотримався норм матеріального та процесуального права та з урахуванням ступеню тяжкості злочину призначив належно обґрунтоване та вмотивоване покарання.

Також, потерпілою ОСОБА_11 та законним представником неповнолітнього цивільного позивача ОСОБА_12 ОСОБА_13 подано ідентичні за змістом письмові заперечення, у яких прохають вирок місцевого суду залишити без змін, оскільки вважають, що суд правильно врахував їх думку щодо призначення покарання та ставлення обвинуваченого до злочину і його наслідків.

Оскаржуваним вироком Шишацького районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

До набрання вироком законної сили залишено без змін застосований відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерплої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 99000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто 107500 (сто сім тисяч п`ятсот) грн. У задоволенні решти позовних вимог потерпілої відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 74000 (сімдесят чотири тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог потерпілої відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 124000 (сто двадцять чотири тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог потерпілої відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 12257 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн. 52 коп. процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2015 року близько 00 годин 50 хвилин, в темний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 219010 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , ОСОБА_8 рухався по вулиці Леніна в смт. Шишаки Полтавської області від центра селища в напрямку вул. Павлика. Під час руху в районі електроопори № 23 Л-5 водій ОСОБА_8 , в супереч вимогам п.п. 2.9(а), 13.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не зміг правильно оцінити зміни у дорожній обстановці, не дотримався безпечного інтервалу під час об`їзду виниклої перешкоди у вигляді іншого автомобіля «DAEWOO Nubira» під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався в попутному напрямку, та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, в наслідок чого втратив контроль за рухом власного автомобіля, не впорався з його керуванням, здійснивши виїзд на праве по ходу руху узбіччя, укріплене бордюрним каменем та скоївши наїзд на бетонний стовп з дорожнім знаком 5.35.1 ПДР. Після цього, продовжуючи рух у некерованому стані, скоїв наїзд автомобілем на пішоходів ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , що знаходились поза межами проїзної частини на перехресті вулиць Леніна та Павлика.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_11 отримала ряд тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 301 від 23.10.2015 року могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам події та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_16 загинула. Отримані нею тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 178 від 21.09.2015 року могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам події та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться де тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, заслухавши прокурора про необхідність скасування вироку у зв`язку з безпідставним застосуванням ст. 75 КК України та постановленням нового вироку, заперечення проти цього обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та законного представника малолітнього цивільного позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції згідно її меж, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінально - процесуального закону на час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не встановлено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України,- підставою для скасування вироку першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи прокурора про м`якість призначеного покарання обґрунтовані, у зв`язку з чим, вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, оскільки при призначенні покарання районним судом не враховані в повній мірі вимоги ст. 65 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами, передбачено, що із врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання лише особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами до 3 років або без такого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, грубо порушив вимоги п. 2.9 (а), 13.3 ПДР України, та внаслідок цього допустив наїзд на пішоходів за межами проїжджої частини, внаслідок чого одна потерпіла загинула , а інша отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Мотивуючи необхідність призначення основного покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, суд першої інстанції у вироку послався на принципи законності, справедливості, індивідуалізації покарання, враховуючи характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, його відношення до злочину. При цьому, вказано на позитивні дані про особу ОСОБА_8 : постійне місце проживання та реєстрації, де він характеризується позитивно, працює, раніше не судимий, його щире каяття, визнання вини та його молодий вік. Крім того, з часу настання дорожньо-транспортної пригоди з боку обвинуваченого, потерпілим надавалась суттєва та значна матеріальна підтримка, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що також було враховано судом при винесенні вироку та стало підставою для застосування вимог ст.75 КК України стосовно обвинуваченого.

Однак, районний суд недостатньо врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, не повно враховані обставини кримінального провадження, так як ОСОБА_8 скоїв дорожньо-транспортну пригоду в стані алкогольного сп`яніння та в наслідок його вини одна потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження та стала інвалідом ІІ групи, а інша потерпіла, загинула.

Враховуючи наведені дані колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 призначено м`яке покарання із застосування ст.75 КК України , яке є недостатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, доводи ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого та потерпілих про необхідність залишення вироку суду першої інстанції без змін, із застосування ст.75 КК України є необґрунтованими.

Виходячи з положень ст.. 65 КК України, 420 КПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання ОСОБА_8 з постановленням нового вироку та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Доводи прокурора про необхідність визначення обвинуваченому більш м`якого розміру покарання за ч.2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, колегія суддів визнає слушними, оскільки при цьому враховується факт добровільного значного часткового відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілим, позитивні данні про особу ОСОБА_8 та його дійове каяття, обставини , що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне визначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі. Саме таке покарання буде справедливим, а також достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляцію прокурора задовольняє в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора задовольнити.

Вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

ОСОБА_8 взяти під варту негайно в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного взяття під варту, тобто з 14.06.2016 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженому, що тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19