АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/387/16 Справа № 191/14/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ( приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в сел. Зайсан Зайсанського району Східно-Казахстанської області Республіки Казахстан, громадянин України, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання останнього про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений просить ухвалу районного суду скасувати як незаконну, необґрунтовану і невмотивовану, постановивши нову ухвалу, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що за період відбування покарання він більше 8 років 8 місяців працює на виробництві, режим установи не порушував, має 4 заохочення за примірну поведінку та сумлінне ставлення до праці, а також надані матеріали на п`яте заохочення, стягнення погашені в установленому законом порядку.

Також суд не прийняв до уваги, що його мати є пенсіонеркою, яка проживає одна, тяжко хворіє та потребує його допомоги.

Крім того, прокурор у судовому засіданні не заперечував у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ОСОБА_7 засуджений за особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, характеризується посередньо, працевлаштований в ЖБІ, дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом, однак не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, до персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, за час відбування покарання має 4 заохочення, 7 стягнень, і у зв`язку із зазначеним суд дійшов висновку про неможливість визнання поведінки ОСОБА_7 за весь період покарання сумлінною та такою, що свідчить про його виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Вимогами положення ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії № 94 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, за час перебування у вищевказаній колонії засуджений працевлаштований в ЖБІ, дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом, має чотири заохочення за примірну поведінку та сумлінне ставлення до праці, сім стягнень, які погашені.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом було враховано дані щодо поведінки засудженого в цілому, який характеризується посередньо, іноді не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, до персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його працевлаштування, який більше 8 років 8 місяців працює на виробництві, та наявності чотирьох заохочень за примірну поведінку і сумлінне ставлення до праці, підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він режим установи не порушує, є таким, що не в повній мірі відповідає наявній в матеріалах особової справи характеристиці його особи, а тому не заслуговує на увагу.

Твердження засудженого про те, що стягнення щодо нього є погашеними, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина характеризує засудженого протягом всього часу відбування покарання та не свідчить про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання.

Наявність у засудженого матері похилого віку, яка тяжко хворіє та потребує його допомоги, не є визначеною підставою в силу ст. 81 КК України для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Водночас, на думку колегії суддів, твердження засудженого щодо думки прокурора у судовому засіданні, який не заперечував у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, не може бути прийнято до уваги, оскільки в ухвалі зазначено, що прокурор заперечував у задоволені даного клопотання, що підтверджується та свідчить з журналу судового засідання і носія технічної фіксації судового засідання від 12 січня 2016 року (а.м.п. 11,13).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4