Справа № 381/916/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/825/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 11.07.2016

ВИРОК
Іменем України
11 липня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастова Київської області, громадянина України, працюючого водієм навантажувача ТОВ «Аміда плюс», не одруженого, з середньою технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю три роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

08.11.2015 близько 14 год. 00 хв. водій ОСОБА_8 , порушуючи вимоги п. 2.9а ПДР України, , згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по авто дорозі «Фастів-Веприк» у напрямку м. Фастова із швидкістю близько 60 км/год., в порушення вимог п. 2.3 б ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, порушуючи вимоги п. 10.1 ПДР України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» при здійсненні обгону велосипедиста ОСОБА_10 , яка рухалася по правому краю проїзної частини в попутному напрямку, не переконався в безпечності свого маневру та порушуючи вимоги п. 13.1 ПДР України, згідно з яким «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», не дотримався безпечного інтервалу під час обгону, у зв`язку з чим допустив зіткнення керованим автомобілем із велосипедом «Либідь» під керуванням велосипедистки ОСОБА_10 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 265 від 18.01.2016 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду мозкову оболонку в потиличній ділянці (біля 3,5 см. куб.), крововиливи під м`яку мозкову оболонку обох півкуль мозку і мозочку; садна на лобі з крововиливом в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні, справа; закрита хребтово-спинномозкова травма з переломами хребців в грудному відділі і крововиливом під оболонки спинного мозку; закрита травма грудної клітки з множинними переломами ребер, крововиливами в плевральні порожнини (зліва біля 1,2л, справа - біля 1 л), крововиливом на поверхні лівої легені; закритий перелом лівої лопатки; крововилив в біляниркову клітковину справа; закритий внутрішньо суглобовий уламковий перелом лівої стегнової кістки; синці на спині і попереку справа, обох стегнах, садна на обох кистях і лівій нижній кінцівці.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 2.3 б, 2.9 а, 10.1 та 13.1 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку апелянта, судом при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України належним чином не було враховано, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, а також не надано належної оцінки характеру допущених порушень правил безпеки дорожнього руху та тяжкості наслідків, які настали в результаті дій обвинуваченого, а саме те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 ПДР України під час керування транспортним засобом спричинено смерть ОСОБА_10 . Також, судом не було враховано того, що під час вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння.

В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували та просили відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, дослідивши характеризуючі обвинуваченого матеріали, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_10 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд вказав, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, проживає з батьками, сестрою та племінником, допомагає доглядати за хворими дідусем та бабусею, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та прийшов до висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вказавши, що враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, фактично цього не врахував і призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого і даним про особу обвинуваченого, яке за своїм розміром є занадто суворим, призначене без врахування тих обставин, що обвинувачений свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, без врахування думки потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, тим самим не виконав вимоги ст. 65 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим з необережності, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, є особою молодого віку, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, проживає з батьками, сестрою та племінником, допомагає доглядати за хворими дідусем та бабусею, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно відшкодував потерпілій шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та просить не позбавляти його волі, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах, визначених ч.2 ст. 286 КК України, що становить 3 роки позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним і достатнім для досягнення його мети.

При цьому, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_8 був звільнений судом від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, суд послався на такі пом`якшуючі покарання обставини, як виключно позитивні характеризуючі дані на обвинуваченого, його відношення до вчиненого, повне та добровільне відшкодування завданих збитків, а також позицію потерпілої, яка просила суворо ОСОБА_8 не карати. Однак, всі зазначені обставини вже були враховані судом першої інстанції при призначені обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. При цьому, застосовуючи до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких та наслідків, які настали внаслідок злочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, належним чином не вмотивований, що призвело до необґрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неврахування судом першої інстанції тяжкості наслідків, які настали в результаті вчиненого обвинуваченим злочину, а саме загибелі потерпілої ОСОБА_10 .

Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставину, яка значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого злочину проти безпеки руху, а саме вчинення обвинуваченим даного злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також грубе порушення ним вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 13.1 ПДР, що призвело до смерті ОСОБА_10 .

Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного судом першої інстанції основного покарання з випробуванням, а тому вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та звільнення його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України підлягає скасуванню з постановленням в цій частині свого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4