Справа № 161/2627/16-к Провадження №11-кп/773/442/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новосілки Млинівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого,-

засуджено за ч1 ст.121 КК України на 6 (шість) років 6(шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з 15 січня 2016 року, тобто з моменту його затримання, зарахувавши йому в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з дня його затримання до моменту набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 74 000 грн. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн., а також витрати, понесені потерпілим на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він 15 січня 2016 року близько 18 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в гаражному приміщенні за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 під час словесної суперечки з ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень застосував одноствольну без куркову мисливську рушницю «ІЖ-18-ЄМ» № НОМЕР_1 калібру 12 мм, з якої зробив один постріл в ОСОБА_7 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення черевної порожнини та очеревинного простору з пошкодженням петель тонкого кішківника, сечового міхура ускладнене внутрішньочеревною кровотечею та очеревинною гематомою, які згідно висновку судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги ті обставини, що ОСОБА_10 до початку досудового розслідування за фактом заподіяння вогнепального поранення ОСОБА_7 добровільно здався працівникам правоохоронних органів і зізнався у вчиненому злочині, видав знаряддя злочину, вказав на місце знаходження стріляної гільзи, яку працівники поліції вилучили, чим активно сприяв розкриттю злочину, тобто фактично відразу зізнався у вчиненому, не маючи на меті уникати відповідальності.

На думку захисту, судом не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, в результаті чого ОСОБА_10 призначене надто суворе покарання. Апелянт прохає вирок щодо ОСОБА_10 змінити, зменшити йому покарання до 5 років позбавлення волі.

Прокурор в апеляційній скарзі вказує, що викладений у мотивувальній частині вироку висновок про те, що кваліфікація дій ОСОБА_10 не знайшла свого підтвердження і про те, що його дії містять ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст121 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального правадження. Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_10 здійснив постріл в черевну порожнину, де знаходяться життєво важливі органи та спричинив потерпілому важкі тілесні ушкодження. Тільки через те, що потерпілий ОСОБА_7 , перелякавшись, намагався повільно піднятись, без зайвих рухів руками намагався відхилити ствол рушниці в ліву сторону, траєкторія пострілу була змінена. Як зазначив потерпілий, не вчинивши б цих дій, обвинувачений зміг би довести свій умисел до кінця та вчинити вбивство.

Судом при призначенні покарання ОСОБА_10 та кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України не взято до уваги того, що він вчинив замах на закінчене вбивство, виконав усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме те, що почувши постріл, з будинку вибігла мати ОСОБА_12 та перешкодила йому здійснити повторні постріли. Про те, що обвинувачений мав можливість здійснити повторні постріли вказує свідок ОСОБА_13 , показавши, що після того, як переляканий ОСОБА_10 прийшов до неї близько 19 год. 30 хв. 15.01.2016 року із розкладною рушницею в руках, вона побачила в нього ще два патрони білого кольору. В апеляційній скарзі прокурор прохає вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_7 вказує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання ОСОБА_10 врахував у повній мірі відомості про особу обвинуваченого, обтяжуючі та пом`якшуючі обставини, у зв`язку з чим прийняв законне та справедливе рішення.

Заслухавши доповідача, який виклав обставини кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, а апеляційну скаргу прокурора заперечували, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 заперечили, а апеляційну скаргу прокурора підтримали, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про неправильність кваліфікації досудовим слідством дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами з точки зору їх належності, допустимості, достовірності.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на здійснення обвинуваченим ОСОБА_10 пострілу в життєво важливі органи потерпілого, на думку колегії суддів, не може свідчити про наявність в його діях умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що «…коли ОСОБА_10 продовжував цілитися в нього і не забирав рушницю, він відскочив у праву сторону від себе та відчув різкий біль в лівій частині тіла нижче живота і впав на землю», тобто поведінка потерпілого перед здійсненням в нього пострілу сприяла зміні напрямку, в якому фактично відбувся постріл.

За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі прокурором на те, що «як зазначив потерпілий, не вчинивши б цих дій, обвинувачений міг би довести свій умисел до кінця та вчинити вбивство», є надуманим і не відповідає встановленим в судовому засіданні обставинам кримінального провадження.

Зазначення в апеляційній скарзі прокурора про те, що мати ОСОБА_10 , вибігши з будинку, перешкодила йому здійснити повторні постріли не відповідає дійсності і спростовується показаннями свідка ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що 15 січня 2016 року ввечері, знаходячись вдома, почула якийсь хлопок і крик, вискочивши на подвір`я, побачила свого зятя ОСОБА_7 , який лежав на землі біля гаража із пораненим животом. Попросивши дочку викликати карету швидкої допомоги, побачила свого сина ОСОБА_10 з рушницею в руках, який йшов у невідомому їй напрямку, також просив викликати швидку. Зі слів зятя їй стало відомо, що він побачив її сина з рушницею в руках, намагався відібрати рушницю, після чого стався постріл.

Не заслуговує на увагу і посилання прокурора як на доказ замаху на життя потерпілого ОСОБА_7 на показання свідка ОСОБА_13 про те, що «після того, як переляканий ОСОБА_10 прийшов до неї близько 19-30 15 січня 2016 року із розкладною рушницею в руках, то вона побачила в нього ще два патрони білого кольору», оскільки наявність у ОСОБА_10 декількох невикористаних патронів не може свідчити про умисел ОСОБА_10 здійснювати повторні постріли в потерпілого ОСОБА_7 .

Із матеріалів кримінального провадження не убачається будь-якого мотиву у ОСОБА_10 для позбавлення життя ОСОБА_7 , який являється його шваґром.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні умисних протиправних дій, які виразилися в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК України.

Міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом призначено з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про його особу та усіх обставин кримінального правопорушення, в тому числі тих, про які зазначається в апеляційних скаргах прокурора та захисника ОСОБА_9 .

Підстав для скасування або зміни вироку з наведених в апеляційних скаргах мотивів колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,-

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 та прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2016 року відносно ОСОБА_10 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з часу отриманні копії вироку.

Головуючий

Судді