Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 7 липня 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь при розгляді справи судом апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає в АДРЕСА_4 , громадянина України, раніше судимого:
10 грудня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

засуджено:

за ч.4 ст. 187 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

за ч.1 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_10 покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року та визначено остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_5 , раніше не судиму,

засуджено:

за ч.4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі та постановлено стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , солідарно, на користь ОСОБА_11 - 534 615 грн., на користь ОСОБА_12 - 1 500 грн.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково, постановлено стягнути на її користь з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , солідарно, 219 393,72 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, постановлено стягнути на його користь з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , солідарно, 20 000 грн.

Цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. залишено без розгляду.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази по справі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), що вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло і спрямований на заволодіння майном у великих та особливо великих розмірах, а ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , окрім наведеного вище, також визнано винуватими в умисному знищенні офіційних документів. Вказані дії вони вчинили за наступних обставин.

В середині грудня 2010 року, особа, матеріали кримінальної справи щодо якої виділені в окреме провадження, володіючи інформацією про наявність грошових коштів та цінних речей в приватному будинку АДРЕСА_6 , в якому проживають ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , вирішила скоїти розбійний напад на останніх з метою заволодіння їх майном. Про свій план вказана особа повідомила ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та невстановленим слідством особам на що останні погодились.

Реалізуючи свій злочинний умисел, особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, 22 грудня 2010 року зустрілася з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та невстановленими слідством особами і згідно розробленого плану, на невстановлених автомобілях направились до вищезазначеного будинку де проживають ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Після прибуття до вказаного будинку вказані особи одягли на обличчя шапки з отворами для очей, а ОСОБА_9 взяв із собою заздалегідь заготовлений предмет схожий на пістолет, перелізли через паркан і проникли на подвір`я будинку. В цей час ОСОБА_7 , діючи згідно узгодженого плану, підійшла до воріт будинку і маючи на меті виманити господаря будинку, подзвонила в домофон.

ОСОБА_11 , який перебував у будинку з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , почувши дзвінок домофону, відкрив вхідні двері будинку, після чого ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 разом з невстановленими слідством особами, застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров`я, проникли в приміщення будинку почали наносити численні удари руками та ногами по різним частинам тіла потерпілим, а ОСОБА_9 , утримуючи у ріці предмет схожий на пістолет погрожував його застосуванням. В подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 разом з невстановленими слідством особами з метою подолання опору потерпілих зв`язали їм руки, а також взяли на кухні ножі і стали погрожувати потерпілим.

Після цього нападники почали обшукувати будинок на предмет матеріальних цінностей в результаті чого заволоділи грошовими коштами в сумі 1500 грн., які належали ОСОБА_12 , та майном, яке належить ОСОБА_13 на суму 8793, 72 грн.

Крім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та невстановлені слідством особи, діючи узгоджено та відповідно до розробленого плану, під час обшуку будинку виявили закритий металевий сейф. В подальшому вказані особи, застосовуючи до ОСОБА_11 насильство небезпечне для життя і здоров`я, наносили останньому удари руками та ногами по різним частинам тіла, а також погрожували застосуванням предмету схожого на пістолет та ножів, які вони взяли на кухні будинку, та вимагали, щоб ОСОБА_11 відкрив сейф, однак йому це не вдалось.

Після цього ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та невстановлені слідством особи, діючи узгоджено з ОСОБА_7 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи в будинку потерпілих, заволоділи майном потерпілих вартістю 310 грн. та металевим сейфом вартістю 2500 грн., який в подальшому відвезли на невстановлених автомобілях до квартири АДРЕСА_7 , де його розпиляли та заволоділи майном, що знаходилось всередині, а саме матеріальними цінностями на суму 533625 грн., що належать ОСОБА_11 ,та матеріальними цінностями, що належать ОСОБА_13 на суму 204900 грн. Крім цього заволоділи майном, належним ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , яке не представляє матеріальної цінності в тому числі і їх офіційними документами.

Заволодівши майном ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , особа кримінальна справа щодо якої виділено в окреме провадження, та невстановлені слідством особи застосовуючи фізичне насильство, з метою подолання опору потерпілих, зв`язали їм руки та ноги і втекли з місця події. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_13 було заподіяно легкі тілесні ушкодження. В результаті вчиненого нападу викрадено майна належного ОСОБА_11 на загальну суму 536415 грн., майна ОСОБА_13 на загальну суму 221393, 72 грн., та майна ОСОБА_12 на суму 1500 грн.

Крім цього, ОСОБА_10 , в ніч на 23 грудня 2010 року, разом з особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження та ОСОБА_7 , з метою знищення речових доказів, прослідували на автомобілі «Mercedes-Benz Е280», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , в невстановлене слідством місце на території житлового масиву «Троєщина», що в Деснянському районі м. Києва, де шляхом підпалу умисно знищили викрадені під час вищезазначеного розбійного нападу офіційні документи належні ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року вирок місцевого суду змінено.
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання як на докази винуватості засуджених на протокол обшуку від 26.07.2011 року (т.5, а.с.44), протокол обшуку від 18.09.2011 року (т.5, а.с. 54), висновок криміналістичної експертизи №460 від 17.10.2011 року (т.7 а.с.69-75), висновок трасологічної експертизи №81/тр від 14.11.2011 року (т.7 а.с.89-99).
Виключено з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що засуджені при вчиненні нападу на потерпілих застосовували насильство, небезпечне для життя і здоров`я осіб, які зазнали нападу.
Пом`якшено ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Пом`якшено ОСОБА_10 покарання за ч.4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Постановлено вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_10 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року та визначено остаточне покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Пом`якшено ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінальної справи,неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення кримінального процесуального закону просять судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України 1960 року. Вказують на те, що зібрані досудовим слідством докази, які судами покладено в основу обвинувачення, не вказують на те, що ОСОБА_6 причетний до вчиненого злочину чим порушено вимоги ст.ст.65, 67 КПК України 1960 року. Також зазначають на виростання недозволених методів слідства.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати а справу направити на новий апеляційний розгляд. Зазначає про те, що під час розгляду справи в апеляції було допущено неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного засудженим покарання тяжкості вчинених злочинів особам засудженим внаслідок м`якості. Вказує на те, що апеляційний суд не взяв до уваги положення ст. 49 КК України розглядаючи справу за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з ч.1 ст. 357 КК України, оскільки пройшли строки давності.
Крім того зазначає про те, що апеляційний суд не маючи на те достатніх підстав застосував положення ст. 69 КК України та пом`якшив ОСОБА_6 покарання. Також необґрунтовано пом`якшено покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чим порушено вимоги ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подані ними касаційні скарги та заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, пояснення засудженої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора та не заперечувала проти задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника, обговоривши доводи, викладені в касаційних скаргах та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_6 та його захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 362 і 365 КПК України 1960 року усі доводи, що містяться в апеляціях, мають бути ретельно вивчені, проаналізовані з урахуванням наявних у справі та додатково поданих матеріалів з тим, щоб жодний довід не залишився нерозглянутим.

Згідно зі ст. 377 КПК України 1960 року у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення, і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою, а доводи апелянта - безпідставними.

Однак судом апеляційної інстанції справа розглянута з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Так, в рішеннях Європейського суду з прав людини «Шиліх проти Словенії», «Риженко проти України», закріплено те, що держава має забезпечити проведення ефективного офіційного розслідування, а оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їх відданість принципам верховенства права та їх здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_6 під час судового розгляду наполягав на своїй непричетності до вчиненого злочину вказуючи при цьому що частина доказів, якими суд обґрунтував доведеність його вини, була зібрана в результаті застосування недозволених методів слідства, а тому є недопустимими.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_6 та його захисників послався на те, що дані здобуті в результаті перевірки за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про застосування до них працівниками міліції недозволених методів слідства, яка ще тривала на час апеляційного розгляду справи, не вплинули на об`єм доказів по справі якими обґрунтовано доведеність вини обвинувачених, оскільки дані, що перевіряються не покладено в основу висновків суду про їх винуватість.

Разом із тим, як вбачається з вироку суду першої інстанції, в основу висновку про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_7 було покладено показання обвинуваченого ОСОБА_9 , надані ним як під час досудового слідства так і під час розгляду справи в суді.

В подальшому обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 звернулись з заявами про застосування до них недозволених методів слідства, які і стали причиною надання показань щодо вчинення злочину.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, копію якої в судовому засіданні суду касаційної інстанції надав захисник ОСОБА_14 , скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва ОСОБА_15 від 29 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000000 від 9 січня 2013 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст. 365 КК України та зобов`язано слідчого відновити досудове розслідування і провести досудове розслідування за фактом застосування недозволених методів дізнання та слідства щодо ОСОБА_6 .

На думку колегії суддів суду касаційної інстанції, дані які можуть бути отримані за результатами проведення досудового розслідування мають істотне значення для розгляду кримінальної справи, а тому висновки апеляційного суду в цій частині є передчасними. Враховуючи, що вказані порушення закону можуть бути усунуті під час розгляду справи в апеляційному порядку, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Крім того заслуговують на увагу доводи касаційної скарги прокурора про необхідність аналізу обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за ч.1 ст. 357 КК України з огляду на положення ст. 49 КК України, оскільки це може вплинути на призначене їм остаточне покарання.

Щодо викладених в касаційній скарзі прокурора доводів про призначення засудженим покарання, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України, то на думку колегії суддів ці обставини підлягають перевірці під час нового апеляційного розгляду з огляду на обвинувачення, яке суд визнає доведеним.

Разом із тим, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про осіб засуджених, у випадку якщо колегія апеляційного суду погодиться з висновками суду першої інстанції щодо доведеності обсягу обвинувачення і не знайде підстав для його зменшення, то за таких обставин доводи прокурора про неправильне застосування положень ст.ст. 65, 69 КК України при призначенні засудженим покарання є необґрунтованими.

Під час нового апеляційного розгляду слід належним чином перевірити доводи поданих апеляцій та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України 1960 року, п.п.11,15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2