Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/159/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0006492 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білоріченський Лутугінського району Луганської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 06.02.2014 року Лутугінським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_8 покарання часткового приєднано не відбуте покарання за вироком Лутугінського районного суду Луганської області від 06 лютого 2014 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за наступних обставин.

ОСОБА_8 15 липня 2015 року близько 14-30 години, йдучи на навчання та проходячи повз приміщення офісу TOB «Європейський промислово-інвестиційний альянс», що розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Гагаріна, 3-А, кв. 1, зайшов до вказаного офісу, щоб в черговий раз дізнатись, коли на його рахунок надійдуть кошти за договором кредитування, який він уклав з TOB «Європейський промислово-інвестиційний альянс» 04.07.2015 року, та при цьому згідно договору, оплатив страховий платіж за договором страхування від нещасних випадків в сумі 2 000 гривень. Перебуваючи в приміщенні офісу TOB «Європейський промислово-інвестиційний альянс», ОСОБА_8 дізнався від продавця-консультанта ОСОБА_9 , яка перебувала в офісі, та яка при укладанні договору кредитування від 04.07.2015 року запевняла ОСОБА_8 , що кошти за договором надійдуть протягом декількох годин, повідомила ОСОБА_8 , що їй не відомо, коли останній отримає грошові кошти. В цей час у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, з метою компенсувати свої збитки за договором страхування від нещасних випадків, в сумі 2000 гривень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, ОСОБА_8 підійшов до продавця-консультанта ОСОБА_9 та дістав з пакету, який в той час він мав при собі, предмет, що за зовнішнім виглядом схожий на пістолет, який згідно протоколу огляду предмету від 09.08.2015 року за участю експерта-баліста НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області капітана міліції ОСОБА_10 , являється іграшкою-запальничкою, виготовленою промисловим способом з наслідуванням зовнішнього вигляду пістолету «Beretta М9-Р», виробництва Китай. При цьому став вимагати у ОСОБА_9 повернути йому сплачені ним раніше кошти в сумі 2000 гривень за оформлення кредиту. ОСОБА_9 в цей час, сприйнявши загрозу, як реальну для її життя та здоров`я, намагалась пояснити ОСОБА_8 підстави неотримання кредиту, однак останній, тримаючи в руці предмет, зовні схожий на пістолет, продовжував кричати та вимагати отримання коштів в сумі 2000 гривень.

Після цього, ОСОБА_8 відкрито заволодів зі столу належним ОСОБА_9 мобільним телефоном марки «Nokia Lumia 710», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 19 від 30.07.2015 року складає 1567,00 гривень, віддавши при цьому СІМ-карту з телефону ОСОБА_9 , та утримуючи при собі вище вказаний телефон та пакет, до якого поклав предмет, зовні схожий на пістолет, направився до виходу з приміщення офісу, однак на виході з приміщення офісу, був затриманий працівниками міліції.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_8 покарання, як таке, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через суворість, застосувавши ст. 69 КК України, а саме: призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 187 КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 187 КК України.
Свої доводи мотивує тим, що суд недостатньо врахував пом`якшуючі обставини та при винесенні вироку допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки за наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України, остання не була застосована, при цьому, ОСОБА_8 , є молодою, працездатною особою, і хоча вчинив тяжкий злочин, проте тяжких наслідків не настало, на даний час працює, одружений, має малолітнього сина, має батьків похилого віку, переніс операцію по ушиванню правої легені, є особою з позитивним ВІЛ-статусом, носієм вірусного гепатиту «С», внаслідок чого, потребує постійного нагляду лікарів та лікування, разом з дружиною та малолітнім сином є переселенцями з окупованої території, мати дружини обвинуваченого є пенсіонеркою, в березні 2015 року впала та отримала закритий вколочений перелом шийки лівої стегнової кістки, потребувала довготривалого лікування та стороннього догляду, батько дружини обвинуваченого також пенсіонер, має тяжке захворювання - гангрену пальців лівої ступні, в лютому 2015 року йому проведено операцію по ампутації пальців лівої ноги, в зв`язку з чим потребував довготривалого лікування та стороннього догляду.
Разом з тим, апелянт зазначає, що на лікування батьків та проживання сім`ї потрібні були кошти, а знайти постійне місце роботи переселенцям вкрай важко, внаслідок чого, ОСОБА_8 вирішив взяти кредит та після сплати коштів у 2000 гривень, неодноразових розмов з працівницею кредитної установи, він зрозумів, що його обдурили, 2000 гривень ніхто не поверне, а кредит так і не надають у нього й здали нерви.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально процесуальним законом порядку та належно оцінені судом, і жодним учасником судового розгляду оскаржені не були.
Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 187 КК України, якнапад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , районний суд у відповідності до положень ст. 65 КК України в повній мірі характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, перебуває на диспансерному обліку в Кіровоградському обласному центрі профілактики та боротьби зі снідом з діагнозом «ВІЛ-інфекція» ІІ клінічна стадія, має вірусний гепатит «С», неофіційно працевлаштований наладчиком устаткування в ТОВ «Трістар», перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий, кримінальне правопорушеннявчинив в період іспитового строку. Обставини, які пом`якшують покарання, судом правильно визнано - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено. .
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який раніше був засуджений та знову вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 за умови його ізоляції від суспільства та призначив покарання у межах санкції ч.1 ст. 187 КК України.
Разом з тим, районний суд при призначенні ОСОБА_8 покарання правильно застосував вимоги ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднавши не відбуту частину покарання за вироком Лутугінського районного суду Луганської області від 06 лютого 2014 року.
Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і є таким, що відповідає меті покарання.
Доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , що суд недостатньо врахував пом`якшуючі обставини та при винесенні вироку допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки за наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України, остання не була застосована, при цьому, ОСОБА_8 , є молодою, працездатною особою, і хоча вчинив тяжкий злочин, проте тяжких наслідків не настало, на даний час працює, одружений, має малолітнього сина, є особою з позитивним ВІЛ-статусом, носієм вірусного гепатиту «С», внаслідок чого, потребує постійного нагляду лікарів та лікування, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, як вбачається з вироку суду першої інстанції наведені обставини належним чином враховані при ухваленні вироку та безпосередньо зазначені в ньому.
Що стосується твердження сторони захисту про те, що обвинувачений має батьків похилого віку, переніс операцію по ушиванню правої легені, разом з дружиною та малолітнім сином є переселенцями з окупованої території, мати дружини обвинуваченого є пенсіонеркою, в березні 2015 року спала та отримала закритий вколочений перелом шийки лівої стегнової кістки, потребувала довготривалого лікування та стороннього догляду, батько дружини обвинуваченого також пенсіонер, має тяжке захворювання гангрену пальців лівої ступні, в лютому 2015 року йому проведено операцію по ампутації пальців лівої ноги, в зв`язку з чим потребував довготривалого лікування та стороннього догляду, то колегія суддів вважає, що дані обставини, із урахуванням інших обставин по справі, у тому числі, що винний є раніше судимою особою, не є такими, що впливають на правильність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання, яке за вказаних вище обставин справи є необхідним і достатнім для його виправлення.
Також колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 187 КК України в період іспитового строку, а тому суд першої інстанції призначив йому покарання у межах санкції вказаної статті та на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_8 покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Лутугінського районного суду Луганської області від 06 лютого 2014 року, і остаточно призначив покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.
Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Що стосується апеляційних посилань захисника, що на лікування батьків та проживання сім`ї потрібні були кошти, а знайти постійне місце роботи переселенцям вкрай важко, внаслідок чого, ОСОБА_8 вирішив взяти кредит та після сплати коштів у 2000 гривень, неодноразових розмов з працівницею кредитної установи, він зрозумів, що його обдурили, 2000 гривень ніхто не поверне, а кредит так і не надають у нього й здали нерви, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони жодним чином не зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Окрім того, вказану ситуацію, ОСОБА_8 слід було вирішувати у правовому полі відповідно до вимог законодавства України.

Таким чином, всі доводи, на які в апеляційній скарзі посилається захисник-адвокат ОСОБА_7 , належним чином були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, на переконання судової колегії, жодним чином не спростовують висновків суду щодо призначеного покарання та не можуть бути підставою для застосування до останнього положень ст.69 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог Закону України про кримінальну відповідальність, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2015 року щодо обвинуваченогоОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3