Справа № 199/8079/15-к
ВИРОК
іменем України
18.04.2016 року місто Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0000089 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Дніпропетровська, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , судимого 12.05.2006 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, 18.10.2007 року постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання; звільнився з місця позбавлення волі 05.11.2011 року за відбуттям покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. ОСОБА_5 , будучи 12.05.2006 року засудженим Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за вчинення умисного корисливого злочину, повторно вчинив умисний корисливий злочин.

Наприкінці 2014 року ОСОБА_5 , перебуваючи у м.Дніпропетровську, повторно, за попередньою змовою групою осіб, домовився з невстановленою особою на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

01.12.2014 року ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, у мережі «ІНТЕРНЕТ» на сайті «auto.ria.com» розмістили оголошення, щодо продажу автомобіля «Volkswagen Caddy» 2008 року випуску, де вказали не існуюче ім`я продавця « ОСОБА_6 » та номер мобільного телефону НОМЕР_1 , по якому можна зв`язатися з продавцем автомобіля.

01.12.2014 року потерпілий ОСОБА_7 у мережі «ІНТЕРНЕТ» знайшов це оголошення, після чого зателефонував на мобільний телефон НОМЕР_1 , з метою обговорити умови придбання автомобіля. Йому відповіла вище вказана невстановлена особа, з якою ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб, домовився на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Невстановлена особа потерпілому представилась як « ОСОБА_6 », та зловживаючи довірою ОСОБА_7 повідомила, що обов`язковою умовою придбання автомобіля є сплата завдатку у розмірі 2000 гривень на банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , який на той час був померлою особою. Тим самим невстановлена особа ввела в оману ОСОБА_7 та повідомила не правдиву інформацію останньому і не мала на меті виконувати дійсно правові обов`язки.

ОСОБА_7 , довіряючи словам невстановленої особи, перерахував гроші у розмірі 2000 гривень на банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_2 .

В подальшому невстановлена особа по телефону повідомила ОСОБА_5 про те, що необхідно зняти гроші з Банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_2 . ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, зняв у банкомату «Приватбанк» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Калинова,72, гроші у розмірі 2000 гривень. Внаслідок цих спільних дій ОСОБА_5 , та невстановлена особа, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів грошовими коштами, які належать ОСОБА_7 .

2.Крім того, також наприкінці 2014 року ОСОБА_5 , перебуваючи у м.Дніпропетровську, за попередньою змовою групою осіб, повторно домовився з невстановленою особою на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

01.12.2014 року ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, у мережі «ІНТЕРНЕТ» на сайті «auto.ria.com» розмістили оголошення, щодо продажу автомобіля ВАЗ-21099, 2008 року випуску, де вказали не існуюче ім`я продавця « ОСОБА_9 » та номер мобільного телефону НОМЕР_3 , по якому можна зв`язатися з продавцем автомобіля.

В кінці 2014 року потерпілий ОСОБА_10 знайшла це оголошення, після чого 08.12.2014 року зателефонувала на вказаний мобільний телефон обговорити умови придбання автомобіля. Їй відповіла вище вказана невстановлена особа, з якою ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб, домовився на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Невстановлена особа потерпілій представилась як « ОСОБА_9 », та зловживаючи довірою ОСОБА_10 повідомила, що обов`язковою умовою придбання автомобіля є сплата завдатку у розмірі 800 гривень на банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_4 на ім`я « ОСОБА_11 »,
Тим самим невстановлена особа ввела в оману ОСОБА_10 та повідомила не правдиву інформацію останній і не мала на меті виконувати дійсно правові обов`язки.

ОСОБА_10 , довіряючи словам невстановленої особи, перерахувала гроші у розмірі 800 гривень на вище вказану банківську карту «Приватбанк».

В подальшому невстановлена особа по телефону повідомила ОСОБА_5 про те, що необхідно зняти гроші з цієї банківської карти. ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб, зняв у банкомату «ПриватБанк» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Калинова,72, гроші у розмірі 800 гривень. Внаслідок цих спільних дій ОСОБА_5 , та невстановлена особа, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів грошовими коштами, які належать ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_5 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, повторно, за попередньою змовою групою осіб шляхом обману та зловживання довірою заволодів чужим майном , що належить ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

У відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду, це показаннями потерпілих, банківськими документами про рух коштів

15.03.2016 року між потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про примирення.

Відповідно до даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у кримінальному правопорушенні та обсяг підозри за ч.2 ст.190 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, а саме - сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1020 (одна тисяча двадцять) гривень. В угоді передбачені наслідки її ухвалення та невиконання обов`язків, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_5 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті.

Суду також показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, який відноситься до корисливих злочинів середньої тяжкості, беззастережно і добровільно, повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинувачені.

Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст.ст.471, 473 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди та наполягає на затвердженні даної угоди.

За таких підстав суд вважає доведеним у засіданні те, що ОСОБА_5 повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), заволодів чужим майном, а тому його дії за ч.2 ст.190 КК України кваліфіковані правильно.

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом роз`яснено, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, він має права передбачені ч.5 ст.474 КПК України, а також розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Таким чином, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які просили затвердити угоду про примирення між потерпілими та обвинуваченим, суд дійшов висновку про відповідність угоди вимогам ст.ст.471 КПК України, добровільність її укладення, відповідності інтересам суспільства, можливості її виконання та наявності всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З урахуванням вищевикладеного, а, також, даних, які характеризують особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, тобто: ОСОБА_5 щиро кається та активне сприяє розкриттю злочину, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, добровільно своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення, не перешкоджав слідству, відшкодував повністю шкоду потерпілими, характеризується позитивно, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання за ч.2 ст.190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1020 (одна тисяча двадцять) гривень, і вважає це доцільним з огляду на наявність декількох обставин, пом`якшуючих покарання, відсутність обставин, обтяжуючих покарання, а також, враховуючи, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст.110,314,369,371-374,468,474,475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 15 березня 2016 року про примирення між потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0000089 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 15 березня 2016 року покарання за ч.2 ст.190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Відповідно до ч.3 ст.100 КПК України всі компакт диски з інформацією, документи про рух грошових коштів, отримані на підставі ухвал слідчого судді зберігати протягом усього часу в суді у матеріалах кримінального провадження.

Речі: мобільні телефони, сім-карти та зарядні пристрої до мобільних телефонів, ноутбуки, картки банків, відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України, - повернути за належністю власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд. м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченому, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди.

На підставі ч.6 та ч.7 ст.376 КПК України - копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, а потерпілим копію вироку направити не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Суддя: ОСОБА_1