йСправа № 529/446/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Римарівка, Гадяцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

14. 02. 2002 року Гадяцьким районним судом Полтавської області, за ст. 140 ч. 2, ст. 42 КК України (в редакції КК України 1960 року), ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 23 березня 2005 року;

28. 10. 2005 року Гадяцьким районним судом Полтавської області, за ст. 186 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 25 грудня 2009 року на підставі постанови Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 грудня 2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 3 дні;

24 січня 2012 року Новосанжарським районним судом Полтавської області з урахуванням перегляду вироку відповідно до ухвали апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2012 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 03 квітня 2014 року на підставі ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 березня 2014 року умовно-достроково на не відбутий строк 6 місяців 9 днів позбавлення волі;

16 червня 2015 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 , ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією, яке належить останньому на праві власності;

12 листопада 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 186, ч. 3 187,ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у виді 8 років і шести місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого 186 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 , маючи не погашені судимості за вчинення умисних злочинів проти власності на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічний злочин.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 , 26. 03. 2015 року у вечірній час, рухаючись на пасажирському автобусі міжміського сполучення рейсом Полтава-Шишаки з метою вчинення крадіжки чужого майна вийшов в с. Попівка Диканського району Полтавської області. Там вибрав собі будинок з якого можна щось викрасти, тому, він керуючись корисливими мотивами, з метою наживи, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, близько 21. год. прийшовши до території господарства потерпілої ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 . Там впевнився у відсутності сторонніх осіб та шляхом перелізання через паркан потрапив на територію господарства потерпілої. Далі шляхом витягування віконного скла з віконної рами галереї, просунувши руку у отвір рами відкрив внутрішній замок вхідних дверей та незаконно проник у житловий будинок потерпілої.

Потім, обвинувачений зайшовши до спальної кімнати будинку, де із застосуванням насильства відносно потерпілої ОСОБА_7 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, що проявлялося в двох поштовхах на ліжко та утриманні рукою за обличчя, погрожуючи фізичною розправою, відкрито заволодів грошовими коштами останньої на загальну суму 920 грн., після чого з місця вчинення злочину втік. Викраденими в потерпілої грошима розпорядився на власний розсуд.
При розгляді справи в суді обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України, не визнав та заперечував щодо його вчинення, бо вважав, що докази, які підтверджують його винуватість у матеріалах кримінального провадження відсутні. Докази на які посилаються органи обвинувачення є фальсифіковані і такими, що не відповідають дійсності, а тому просив виправдати його.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України повністю доведена зібраними та перевіреними судом доказами, а саме:

- рапортом про вчинення кримінального правопорушення від 02 квітня 2015 року, дослідженого в судовому засіданні( а.с. № 6), з якої вбачається, що до Диканського РВ УМВС надійшло повідомлення від потерпілої ОСОБА_7 з приводу вчинення стосовно неї крадіжки грошових коштів в сумі 920 грн. невідомою особою з її будинку, де вона проживає в с. Попівка Диканського району Полтавської області;

-протоколом огляду місця події від 02. 04. 2015 року з фототаблицями до нього, а саме приміщення у житловому будинку, що розташований в с. Попівка Диканського району, досліджених в судовому засіданні ( а.с. №79-82), з якого слідує, що було проведений огляд будинковолодіння де мешкає потерпіла ОСОБА_7 з якого у вечірній час 26 березня 2015 року було вчинене відкрите викрадення грошей потерпілої ;

-показанням у суді потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона проживає у с. Попівка Диканського району Полтавської області, та 26. 03. 2015 року близько 20 год. 00 хв. коли вона вже відпочивала і перебувала в спальній кімнаті житлового будинку почула, що до її будинку хтось проник. Вона ввімкнула настільну лампу у кімнаті і помітила невідомого їй чоловіка, який був одягнений в чорну блискучу куртку з кольоровими вставками та попросив в неї гроші у сумі 25 грн., на що вона дістала з тумбочки, яка стояла біля ліжка 20 грн. та протягнула йому. Після цього невідомий чоловік відштовхнув її на ліжко та викидав все з тумбочки помітив грошові кошти в сумі 900 грн., які забрав та вибіг на вулицю. Як пізніше вона дізналася від працівників міліції що гроші в неї забрав обвинувачений по справі ОСОБА_5 , якого вона впізнала як по фотографії, а також під час проведення слідчого експерименту з участю обвинуваченого, його захисника, працівників міліції та понятих в її будинку. Внаслідок протиправних дій їй була завдана як майнова так і моральна шкода, яку вона просить стягти суд з обвинуваченого ОСОБА_5 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05. 04. 2015 року, дослідженими в судовому засіданні (а. с. № 25-27), з якого вбачається, що під час вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_7 в присутності понятих в приміщенні Диканського РВ УМВС у Полтавській області впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, яка проникла до неї у кімнату у житловому будинку, штовхнувши її викрала належні їй грошові кошти;

-протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 26. 04. 2015 року (а. с. № 76-82), з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 в присутності свого захисника, понятих працівників міліції та потерпілої, особисто сам показував та розповідав присутнім як саме він у вечірній час 26 березня 2015 року проник всередину до житлового будинку, розташованого в с. Попівка Диканського району, в якому в цей момент знаходилася потерпіла ОСОБА_8 , та яким саме чином він застосовуючи фізичне насильство , яке не є небезпечне для життя відкрито викрав у неї гроші;

-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні розповіла про те, що вона з іншою понятою ОСОБА_10 приймала участь у слідчому експерименті від 26 червня 2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та бачила і чула, як обвинувачений в їхній присутності та в присутності свого захисника, працівників міліції та потерпілої ОСОБА_7 розповів, а потім показав яким саме чином він у вечірній час 26. 03. 2015 року проник до будинку потерпілої та відкрито з застосуванням насильства відносно потерпілої ОСОБА_7 , яке не є небезпечним для життя заволодів її грошима. Пояснення обвинувачений давав добровільно без будь-якого тиску з боку працівників міліції;

-показаннями в суді свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив про те, що він є працівником Диканського РВ УМВС в Полтавській області і безпосередньо приймав участь у проведенні досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачувався за ст. 186 ч. 3 КК України. З його боку та боку інших працівників міліції Диканського РВ УМВС під час досудового розслідування кримінального провадження вони будь-якого тиску на обвинуваченого не чинили. Всі слідчі дії були проведені за участю захисника обвинуваченого відповідно до кримінально процесуального законодавства.

-показаннями в суді свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні показав, що він у 2015 році працював начальником карного розшуку Диканського РВ УМВС в Полтавській області і особисто 04 квітня 2015 року в приміщенні Полтавського РВ УМВС України опитував обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно вчинення останнім відкритого заволодіння грошима у потерпілої ОСОБА_7 , яка мешкає в с. Попівка Диканського району. Під час опитування обвинувачений добровільно, без всякого примусу давав свідчення, а потім особисто письмово підтвердив їх правильність. При цьому обвинувачений вказав, що під час вчинення ним злочину він був одягнений в чорні спортивні штани та в чорну балонієву куртку до пояса. Відібране пояснення обвинуваченого він передав слідчому Диканського РВ УМВС і більше ніяких стосунків з обвинуваченим ОСОБА_5 не мав.

Вироком від 16 червня 2015 року Полтавського районного суду, який набрав законної сили 25 грудня 2015 року, дослідженого в судовому засіданні ( а.с. №74-77, Т.2) з якого вбачається, що вказаним вироком за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч. 3, 186 ч. 3, 185 ч. 3 відносно людей похилого віку на території Полтавського району до 8 років позбавлення волі з конфіскацію всього майна був засуджений обвинувачений ОСОБА_5 . При цьому було з"ясовано, що вчиняючи дані злочини один з яких вже після викрадення майна у потерпілої ОСОБА_13 , обвинувачений був одягнений в балонієву куртку чорного кольору та чорні штани з трьома синіми полосами з написом "адідас". Вказаний одяг був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_5 під час його затримання як особи підозрюваної у вчиненні злочину (протокол про затримання від 04 квітня 2015 року).

За вказаних вище обставин, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_5 в суді щодо заперечення своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України. Тому, суд оцінює дані показання, надано в суді обвинуваченим, як спробу уникнути відповідальності за вчинений ним умисний, тяжкий, корисливий злочин, а тому до уваги ці показання обвинуваченого не бере.
Не заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого та його захисника стосовно належності та недопустимості доказів, які були зібрані під час проведення досудового розслідування стороною обвинувачення, бо в підтвердження цього обвинуваченим, його захисником суду не надано жодного доказу, який спростовує докази зібрані органами досудового розслідування, так як це вимагає кримінальний процесуальний кодекс України.
На думку суду, дані твердження обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника щодо неналежних та недопустимих доказів, які були зібрані стороною обвинувачення в кримінальному провадженні для підтвердження винуватості обвинуваченого, в судовому засіданні заявлялися з метою уникнути відповідальності за вчинений ним умисний, корисливий тяжкий злочин, передбачений ст. 186 ч. 3 КК України, а тому вони є безпідставні.

Заявлені в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_5 твердження, щодо незаконних дій до нього з боку працівників міліції під час досудового розслідування кримінального провадження в судовому засіданні не знайшли підтвердження, а тому на думку суду вони є безпідставні і до уваги судом не беруться.
Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 186 ч. 3 КК України як відкрите викрадення чужого майна, повторно поєднане з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого є вірною, так як обвинувачений ОСОБА_5 , маючи не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності, з метою вчинення нового аналогічного тяжкого злочину 26. 03. 2015 року у вечірній час прибув до с. Попівка Диканського району Полтавської області, де незаконно потрапив на територію господарства потерпілої ОСОБА_7 , що знаходиться на території зазначеного села та шляхом розбивання скла у вікні відкрив вхідні двері в галерею та проник до будинку потерпілої, де застосовуючи фізичне насильство яке не є небезпечне для життя чи здоров"я особи та погрожуючи фізичною розправою, відкрито заволодів грошима потерпілої в кількості 920 грн. 00 коп., завдавши таким чином майнову шкоду потерпілій на вказану суму.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за статтею 186 ч. 3 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує відсутність тяжких наслідків вчиненого після вчиненого обвинуваченим злочину.
Згідно ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 186 ч. 3 КК України, суд враховує рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, має ряд непогашених судимостей за вчинення злочинів проти власності, 16 червня 2015 року вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ст. ст. 187 ч. 3, 186 ч. 3, 185 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 70 КК України був засуджений до покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, а 12 листопада 2015 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч.3 ст. 186,ч. 3 ст.187 , ч. 1ст. 70, ч. 4 ст. 70 та ч.1 ст. 71 КК України був засуджений до 8 років і шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, в даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став, а продовжує займатися злочинною діяльністю, на прийняті до нього міри виховного характеру не реагує, він є працездатною особою, але не працює, новий злочин знову вчинив відносно особи похилого віку, а тому суд за наведених вище обставин не вбачає підстав застосовувати до цього обвинуваченого ст. ст. 69, 75 КК України, а вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 буде покарання лише у виді реального позбавлення волі.

Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_5 інкримінований йому злочин, передбачений ст. 186 ч.3 КК України вчинив 26 березня 2015 року до винесення вироку Кременчуцьким районним судом Полтавської області від 12 листопада 2015 року, яким був засуджений до 8 років і шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, а тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання за ст. 186 ч. 3 КК України у виді реального позбавлення волі та остаточно визначити йому покарання з урахуванням покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , до обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає, що не зважаючи на невизнання цього позову обвинуваченим він підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так з матеріалів кримінального провадження, та належних і допустимих доказів, які були досліджені в судовому засіданні, а також показань потерпілої та пояснень в суді самого обвинуваченого під час досудового розслідування кримінального провадження обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що саме цим обвинуваченим, його умисними злочинними діями була завдана майнова шкода потерпілій по справі, шляхом вчинення відкритої крадіжки, її майна, а тому позовні вимоги потерпілої про відшкодування майнової шкоди в сумі 945 грн. 57 коп., підлягають задоволенню та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 .
Крім цього, враховуючи глибину, обсяг і характер душевних та психічних переживань потерпілої, характер її немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення), сам вік потерпілої виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 моральну (немайнову) шкоду в сумі 5 000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_7 .

Враховуючи те, що обвинуваченому ОСОБА_5 призначається покарання у виді реального позбавлення волі та він в даний час реально відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а тому до вступу вироку в законну силу йому слід обрати запобіжний у виді утримання під вартою взявши негайно обвинуваченого під варту із зали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 369 - 371, 373 - 377, 391, 395 КПК України, суд ,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 186 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі.
Згідно ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання у виді п"яти років позбавлення волі за вироком від 01 березня 2016 року Диканського районного суду більш суворим покаранням у виді 8 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого визначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року та остаточно до відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 визначити покарання у виді восьми років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна , що є його власністю.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу обрати у виді тримання під вартою взявши обвинуваченого негайно під варту із зали суду і строк відбування покарання обчислювати йому з 01 березня 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання відбуте ним покарання з 04 квітня 2015 року по 11 листопада 2015 року за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року та за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року за період з 12 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року включно, а також тримання обвинуваченого під вартою на досудовому розслідуванні за період з 21 серпня 2014 року по 08 вересня 2014 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 945 (дев`ятсот сорок п`ять) грн. 57 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5 000 (п"ять тисяч) грн. 00 коп., а всього разом кошти в сумі 5 945 (п"ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 57 коп.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд, за виключенням оскарження обставин, які ніким не оспорювалися та не досліджувалися, а засудженим ОСОБА_5 , що утримується під вартою в той же строк після отримання копії вироку.
Головуючий: