АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/1707/2016 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Вирок
Іменем України

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання - позбавлення волі - з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки протягом іспитового строку.
Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу - не обрано.

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 26.05.2016 року приблизно о 08 год. 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «IVECO 75 El5», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по тротуару вул. Лятошинського, 14 в м. Києві від вул. Касіяна у напрямку вул. Д. Луценка, будучи неуважним, неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, чим допустив порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 підпункт "б", 2.9 підпункт "а" та 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який рухався по тротуару вул. Лятошинського у бік вул. Д. Луценка.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Не погодившись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що при призначенні покарання, судом не була надана належна оцінка обставинам скоєння даного злочину, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 керуючи технічно справним вантажним автомобілем «IVECO 75 E 15» рухаючись заднім ходом по тротуару вул. Лятошинського у бік вул. Луценка здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , при цьому на тротуарі згідно п. 1.10 ПДР України заборонено зупинку та стоянку, а також рух транспортних засобів.
Прокурор звертає увагу апеляційного суду і ту обставину, що судом не була надана належна оцінка особі обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що під час скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди він перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Підсумовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України, що призвело до призначення покарання, яке є необґрунтованим та несправедливим внаслідок м`якості і є недостатнім для його виправлення, запобігання вчинення аналогічних злочинів як засудженим, так і іншими особами, що в сукупності з іншими порушеннями є підставою для скасування вироку та постановлення нового вироку судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення потерпілої захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши характеризуючи дані про особу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_11 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у апеляційній скарзі прокурора не заперечуються, а тому відповідно ч.. 1 ст. 404 КПК України, апеляційному перегляду не підлягають.
Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_7 , правильність призначення якого оспорює апелянт, колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції в основному дотримався вимог зазначених норм кримінального закону - судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, а також обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого. Також судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, за місцем реєстрації та попередніх робіт характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Врахувавши наведені обставини в сукупності, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.
Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено доводів, які б були достатніми підставами для пом`якшення покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції. Тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру покарання та призначення обвинуваченому покарання у меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції.
Колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого злочину, вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке також призначене у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а тому прохання, викладене в апеляційній скарзі прокурора про збільшення терміну додаткового покарання задоволено бути не може.
Отже, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання колегія суддів не вбачає.
Разом з цим, апеляційна скарга прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.
Вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, суд послався у вироку, що враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Разом з тим, суд не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який хоча і є необережним злочином, проте відноситься до категорії тяжких, а також тяжкість наслідків, які настали в результаті вчиненого обвинуваченим злочину, а саме смерті людини похилого віку. Окрім того, суд не врахував обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та обставини провадження, згідно з якими дорожньо - транспортна пригода сталася на тротуарі, де рух транспортних засобів заборонений.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, а тому вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 на підставі п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з постановленням судом апеляційної інстанції нового вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, за яким ОСОБА_7 має відбувати призначене судом першої інстанції основне покарання реально.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420, 424, 532 КПК України, колегія суддів

З а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України скасувати.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4