29.04.2016 Справа № 756/5689/16-к
№ 756/5689/16-к №1-кс/756/744/16
У Х В А Л А
Іменем України

29 квітня 2016 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 м. Києва ОСОБА_3 , заступника начальника слідчого відділення УП в Оболонському районі ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділення УП в Оболонському районі ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , погоджене процесуальним керівником у справі прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в:
Заступник начальника слідчого відділення УП в Оболонському районі ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 за погодженням з процесуальним керівником у справі прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 м. Києва ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна. В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в період невстановлений слідством день та час, невстановлена слідством особа за допомоги підробки технічних паспортів на квартиру АДРЕСА_1 заволоділа вказаною квартирою, яка належить ОСОБА_5 за заповітом.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання й просили для об`єктивного з`ясування дійсних фактичних обставин справи його задовольнити.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

З документів та матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, вбачається, що 24.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 358, ч.1 ст.190 КК України за №0001404.

Згідно з положеннями ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Отже, що зазначеною нормою окреслений вичерпний суб`єктний склад осіб, на майно яких може бути накладений арешт.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Фактичною підставою арешту майна є сукупність фактичних даних, що вказують на завдання кримінального правопорушення матеріальної та/чи моральної шкоди, заявлення цивільного позову про її відшкодування або можливість заявлення такого позову та накладення майнових стягнень, конфіскації майна за вироком суду. Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Підстави для накладення арешту передбачені ч. 4 ст. 170 КПК України, яка, зокрема зазначає, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Частиною 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого про арешт майна має бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, з клопотання вбачається, що слідчий просить накласти арешт на будинок АДРЕСА_2 .

Однак слідчий не навів належного обґрунтування із посиланням на докази щодо необхідності накладення у межах даного кримінального провадження арешту на вказане майно, не виклав обставини на підтвердження того, що не накладення арешту зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини, тобто, що вказане майно відповідає будь-яким критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а, отже, не зазначив достатніх доказів, що вказують на необхідність накладання на нього арешту.

Крім того, накладення такого арешту може зачіпати права та інтереси інших осіб, які не причетні до вчинення кримінального правопорушення та не мають відношення до даного кримінального провадження, ані в якості підозрюваних ані в якості обвинувачених або неосудних осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, 193-194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення УП в Оболонському районі ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , погоджене процесуальним керівником у справі прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1