Справа № 202/4536/16-к
№ 1-кп/0202/355/2016
УХВАЛА
12 серпня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001349 від 10.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0001349 від 10.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Під час судового засідання обвинувачений та потерпілий надали угоду про примирення від 02.08.2016 року, згідно якої вони відмовляються від претензій один до одного, обвинувачений визнає свою провину в повному обсязі та сторони погоджуються на звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 39 КК України.

Прокурор просив затвердити угоду.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена зокрема угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно з ч. 5 ст. 467 КПК України укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Статтею 475 КПК України передбачено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Перевіривши угоду про примирення, укладену між потерпілим та обвинуваченим 02.08.2016 р. суд встановив, що вона не відповідає вимогам КПК та КК України.

Так сторони затвердили в угоді питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 39 КК України.

Статтею 39 КК України передбачено, що не є злочином заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Перевищенням меж крайньої необхідності є умисне заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, якщо така шкода є більш значною, ніж відвернена шкода.

Особа не підлягає кримінальній відповідальності за перевищення меж крайньої необхідності, якщо внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, що загрожувала, вона не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці.

Разом з тим обвинувачення ОСОБА_6 пред`явлено за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

За таких обставин суд вбачає, що фактично обвинувачений не визнає провину у скоєному злочині, що вказує на неможливість затвердження угоди про примирення.

Крім того відповідно до ст. 471 КПК України в угоді про примирення повинно бути зазначено зокрема формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

В супереч вказаним положенням сторонами не зазначено суттєвих обставин, які є основою кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК України. Так сторонами зазначено лише, що обвинувачений наніс потерпілому тілесні ушкодження, але не зазначено їх тяжкість. Крім того сторонами не зазначено взагалі покарання, яке повинен нести обвинувачений.

З огляду на вказане, угода про примирення від 02.08.2016 р. є такою що суперечить вимогам КПК та КК України, що є підставою для відмови в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 468-474, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні угоди про примирення у кримінальному провадженні № 0001349 від 10.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 124 КК України - відмовити.

Роз`яснити сторонам, що у відповідності до ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1