АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/31/16 Справа № 416/3994/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8

представника відповідача

ПАТ «Страхова Група «ТАС» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Седліще Влодавського району Люблінської області, громадянина України, українця, вдівця, пенсіонера, не працюючого, учасника війни, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за ч. 3 ст. 286 КК України, -

В с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі зазначеної в санкції статті у вигляді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Комунального закладу «Широківський центр первинної медико-санітарної допомоги» про відшкодування моральної шкоди кожному по 500000 грн., а всього 1500000 грн., заподіяної смертю фізичної особи (із змінами і доповненнями) - залишений без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, - задоволений частково. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 3950 грн. Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в сумі 12317 гривень - залишені без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, завданої злочином задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану у зв`язку із смертю матері, в розмірі 70000 грн., та матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на організацію поминального обіду, в розмірі 2320,55 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення із ОСОБА_7 моральної шкоди - відмовлено. Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 32180 грн. і моральної шкоди в сумі 2550 грн. із Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) - залишені без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, завданої злочином задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в розмірі 30000 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення із ОСОБА_7 моральної шкоди - відмовлено. Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 4772 грн. 57 коп. і моральної шкоди в сумі 5000 грн. із Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) залишені без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_7 , Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, завданої злочином, - задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду, завдану у зв`язку із смертю дружини, в розмірі 70000 грн., та матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на організацію поминального обіду, в розмірі 2700 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення із ОСОБА_7 моральної шкоди - відмовлено. Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 8538 грн. 54 коп. і моральної шкоди в сумі 2550 грн. із Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) - залишені без розгляду.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області витрати, пов`язані з залученням експерта і проведенням судової авто- технічної експертизи №70/27-226 від 24.04.2012 року в сумі 470 грн. 40 коп. та комплексної комісійної судово-автотехнічної та транспортно- трасологічної експертизи № 614//615-13 від 26.07.2013 року, на користь держави в сумі 3916 гривень 80 коп..

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнаний винний в тому, що 20 січня 2012 року, приблизно об 11 годині 55 хвилин, він, керуючи на підставі довіреності технічно справним автомобілем «ВАЗ 21011», реєстраційний номер - ч НОМЕР_1 , що належить згідно технічного паспорта НОМЕР_2 ОСОБА_16 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Салютна, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зі сторони смт. Широке в напрямку ж/м Інгулець. На шляху прямування, в районі водонасосної станції ж/м Інгулець, розташованої за адресою вул. Желтонога, буд. 16, що на території Інгулецького району м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість руху на засніженому, і відповідно слизькому дорожньому покритті, внаслідок чого втратив можливість контролювати рух свого автомобіля і допустив виїзд його на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення правою бічною поверхнею його автомобіля з передньою частиною, що рухається в зустрічному напрямку, автомобіля «ГАЗ 3307 КО-413», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_17 , чим ОСОБА_7 в результаті необережних дій, грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б) і 12.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання ОСОБА_7 вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої:

- пасажиру автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;

- пасажиру автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_18 заподіяні тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і даному випадку спричинили смерть потерпілої;

- пасажиру автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_19 заподіяні тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і даному випадку спричинили смерть потерпілої;

- пасажиру автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_20 заподіяні тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і даному випадку спричинили смерть потерпілої.
В апеляції прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України, просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В мотивувальній частині виключити як пом`якшуючу покарання обставину посилання на те, що ОСОБА_7 є ветераном війни учасником війни та має ряд захворювань. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, судом невірно застосовний закон України про кримінальну відповідальність. В ході судового розгляду ОСОБА_7 винним себе у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України не визнав повністю та не вчинив жодних дій у відношенні потерпілих, направлених на полегшення їхнього життя внаслідок трагедії, до якої призвели дії підсудного, внаслідок чого загинуло три особи та одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження. В ході судового розгляду ОСОБА_7 намагався ввести суд в оману вказуючи, що в момент, який передував ДТП, автомобіль під його керуванням обганяв невстановлений автомобіль і його автомобіль був підрізаний та внаслідок цього сталася дорожньо-транспортна пригода. Зазначені пояснення підсудного не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та повністю спростовуються показаннями свідків та письмовими матеріалами справи. Суд вірно розцінив в цій частині показання ОСОБА_7 як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, однак не врахував вказаний фактор при призначенні покарання. При призначенні покарання у відповідності до ст. 65 КК України суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, однак не вірно врахував обставини, що пом`якшують покарання, оскільки відповідно до матеріалів кримінальної справи ОСОБА_7 хоча і є ветераном війни учасником війни, однак участі в бойових діях не брав, а вказаний факт не зазначено при визнанні пом`якшуючою обставиною. Приймаючи похилий вік підсудного, наявність у нього хронічних захворювань не може трактуватись як окрема пом`якшуюча обставина, бо вона знаходиться в причинному зв`язку з похилим віком підсудного.

В апеляції адвокат ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , не заперечуючи винність засудженого за ч. 3 ст. 286 КК України, просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 змінити та звільнити його від покарання на підставі ст.75 КК України, призначити випробувальний термін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що засуджений ОСОБА_7 є людиною похилого віку, має хворе серце та гіпертонію, потребує постійної терапії, потерпілі по справі не просили суд позбавляти його волі. Крім того, ОСОБА_7 в повному обсязі визнав цивільні позови. Таким чином, за наявності перелічених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд на підставі ст.75 КК України міг звільнити від покарання і призначити йому випробувальний термін.

В апеляції потерпіла ОСОБА_10 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України, просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 в частині її цивільного позову до АТ «Страхова група «ТАС» змінити. Позовні вимоги, заявлені до АТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 32180 грн. (витрати, понесені на організацію поховання, встановлення пам`ятнику померлій матері) та моральної шкоди, завданої злочином, у сумі 2550 грн. задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, але судом допущена помилка у застосуванні норм матеріального права. Вказуючи на невідповідність державного номерного знаку у страховому полісі, суд безпідставно залишив без розгляду її позов в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Суд формально віднісся до вирішення цивільного позову по суті та не використав усі надані йому повноваження для забезпечення реального відшкодування шкоди потерпілим.

В апеляції потерпіла ОСОБА_11 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України, просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 в частині її цивільного позову до АТ «Страхова група «ТАС» змінити. Позовні вимоги, заявлені до АТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4 772 грн. 57 коп. (витрати на лікування) та моральної шкоди, завданої злочином, у сумі 5 000 грн. задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, але судом допущена помилка у застосуванні норм матеріального права. Вказуючи на невідповідність державного номерного знаку у страховому полісі, суд безпідставно залишив без розгляду її позов в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Представником цивільного відповідача АТ «Страхова група «ТАС» не оспорювалась та обставина, що автомобіль, яким керував засуджений під час ДТП, є забезпеченим транспортним засобом.

В апеляції потерпілий ОСОБА_12 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України, просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині відмови у розгляді цивільних позовів та постановити свій вирок, яким задовольнити їх в повному обсязі, а саме: стягнути з КЗ «Широківський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 по 50 000 грн. кожному, а всього 150 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи; стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на його користь суму 12 317 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди, завданої йому смертю дружини, має бути покладений саме на КЗ «Широківський центр первинної медико-санітарної допомоги», як на роботодавця робітників, що заподіяли шкоду під час виконання ними своїх трудових обов`язків. Вищевказана ДТП визнана груповим нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом, що стався з медичними сестрами ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , реєстратором медичним ОСОБА_11 та двірником ОСОБА_7 , які виконували свої трудові обов`язки. Також, суд першої інстанції під час вирішення цивільного позову проігнорував вказівку ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.01.2014 року, згідно якої необхідно врахувати акти форми Н-1 та форми Н-5, які підтверджують вину роботодавця у загибелі його дружини. Крім того, вважає невірним і незаконним висновок суду в частині залишення без розгляду цивільного позову про відшкодування майнової шкоди в частині стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС», оскільки він ґрунтуються лише на тому, що реєстраційний номер забезпеченого транспортного засобу відрізняється від номеру, зазначеного в страховому полісі. Проте, в матеріалах справи містяться дані про те, що автомобіль ВАЗ 21011 був знятий з реєстрації та в подальшому на цей транспортний засіб був виданий новий реєстраційний номер. Представник ПАТ «Страхова група «ТАС» в судовому засіданні не заперечував та визнавав, що саме вказаний транспортний засіб є забезпеченим згідно страхового полісу.

Відповідно до ст. 351 КПК України КЗ «Широківський центр первинної медико-санітарної допомоги» були надані заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_12 , в яких він просив відмовити в задоволенні зазначеної апеляційної скарги.

В обґрунтування свої заперечень вказує на те, що вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, так як ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, що підтримав апеляцію прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції та заперечував проти задоволення апеляції адвоката засудженого ОСОБА_8 , проти задоволення апеляцій потерпілих не заперечував, заслухавши думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу адвоката засудженого, а в задоволенні апеляцій прокурора просили відмовити, щодо апеляційних вимог потерпілих, покладались на розсуд суду, представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг потерпілих в частині, що стосується позовних вимог до страхової компанії, визнаючи настання страхового випадку, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи наведені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та адвоката засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а апеляції потерпілих підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України при обставинах, викладених у вироку суду, в апеляційних скаргах не оскаржуються, тому у відповідності до ст.365 КПК України (в редакції 1960 року) законність і обґрунтованість вироку в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч.1 ст.291, ч.3 ст.328 КПК України (в редакції 1960 року), при розгляді кримінальної справи суд залишає цивільний позов без розгляду у випадках, якщо не з`явився в судове засідання цивільний позивач або його представник та у зв`язку з виправданням підсудного за відсутністю в його діях складу злочину. Вказаний перелік підстав для залишення цивільного позову без розгляду є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з з вироку суду, вказані вимоги закону судом першої інстанції при вирішенні цивільних позовів, не були дотримані, а саме судом були залишені без розгляду позовні вимоги потерпілих з підстав, які не передбачені діючим законодавством (том 5 а.с.97-116).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляцій потерпілих з приводу скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову з направленням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Відповідаючи на доводи, викладені в апеляції прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, висновки суду про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті основної частини Кримінального Кодексу України ґрунтується на вимогах кримінального закону, а призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України.

Так, відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції статті.

Тобто обов`язковою умовою для застосування положень ст.69 КК України, що дає право на призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті основної частини Кримінального Кодексу України є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання.

Перелік обставин, які пом`якшують покарання, викладений в ст.66 КК України не є вичерпним та відповідно до ч.2 цієї статті, при призначенні покарання, суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій.

З огляду на матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає справедливим визнання по-перше, похилого віку обвинуваченого, по-друге те, що він є ветераном війни-учасником війни та по-третє має ряд захворювань обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки викладені обставини знайшли своє підтверджуються при розгляді кримінальної справи та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, який не є умисним. Статус обвинуваченого, як ветерана війни-учасника війни встановлено йому відповідно до вимог діючого законодавства та підтверджується посвідченням НОМЕР_4 (а.с.112 т.2) та той факт, що він не брав участі у бойових діях, на що посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, не позбавляє суд можливості визнати таку обставину такою, що пом`якшує покарання. Не заслуговують на увагу й доводи прокурора, який не заперечує наявність хронічних захворювань у ОСОБА_7 , але вказує, що це цілком природній стан організму підсудного, викликаний старінням, через що не може трактуватись в даному випадку як окрема пом`якшуюча обставина, оскільки зазначений стан здоров`я обвинуваченого має місце, значно ускладнює життєдіяльність та також, на думку колегії суддів значно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на зазначене, не підлягають задоволенню вимоги апеляції прокурора в частині виключення, як пом`якшуючої покарання обставини те, що обвинувачений «являється ветераном війни-учасником війни та має ряд захворювань».

Як вбачається з вироку суду (а.с.97-116 том 5), при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання, а саме те, що він раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався (том 2 а.с.103), є пенсіонером (том 2 а.с.112), ветераном війни учасником війни, участі в бойових діях не брав, має державні нагороди (том 2 а.с.113), має ряд захворювань: ІХС, дифузний кардіосклероз, ГХ ІІ ст., на момент вчинення ДТП працював в Карпівській амбулаторії на посаді двірника, звільнився 14.05.2012 року, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем мешкання (том 2 а.с.107, 108).

Тому колегія суддів погоджується з умотивованим висновком суду першої інстанції з приводу визнання вищезазначених обставин пом`якшуючими та згодна, що вищезазначені обставини з урахуванням особи винного, дають підстави вважати, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням норм ст.69 КК України.

Таким чином, відповідно до положень ст.65 КК України, при визначенні виду та розміру покарання засудженому ОСОБА_7 , суд повною мірою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких; зазначені вище дані про особу винного та обставини, які пом`якшують його покарання.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги адвоката засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , оскільки судом вірно не було застосовано до нього норми ст.75 КК України.

Доводи апеляції адвоката з приводу неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання таких пом`якшуючих обставин, як похилий вік та стан здоров`я, спростовуються матеріалами справи, а саме вироком, згідно якого зазначені обставини судом були враховані.

Також, спростовуються доводи апеляції адвоката і з приводу того, що потерпілі в судовому засіданні просили не позбавляти засудженого волі, що підтверджується протоколом судового засідання, згідно якого потерпілі при обранні міри покарання ОСОБА_7 покладались на розсуд суду, а представник потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_21 просила призначити йому більш сувору міру покарання. Зауваження на вказаний протокол судового засідання, в порядку ст.88 КПК України (в редакції 1960 року) сторонами не подавались (том 5 а.с.95-96).

Тим же протоколом спростовується довід апеляції адвоката з приводу того, що засуджений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, оскільки згідно його пояснень під час судового слідства в суді першої інстанції він стверджував, що не винен у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Також, судом враховано, що засуджений матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодував, вину не визнав, в скоєному не розкаявся, цивільні позови визнав частково.

В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив засудженому ОСОБА_7 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, тому законних підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, на якому наполягає прокурор або більш м`якого, з застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, призначити яке просить адвокат засудженого, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, у зв`язку з неповнотою судового слідства в частині цивільного позову, апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та адвоката засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2014 року в частині цивільного позову скасуванню з направленням справи на новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, п.п.11, 15 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляцій прокурора, що приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, адвоката ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Апеляції потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2014 року в частині цивільного позову, - скасувати.

Справу направити на новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в іншому складі суду.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк покарання обчислювати з моменту затримання, тобто з 28 липня 2015 року.

В порядку ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення в період з 28 липня 2015 року по 27 серпня 2015 року включно та з 25 лютого 2016 року по 21 липня 2016 року включно зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Судді