Справа № 534/689/16-к
№ 1-кп/534/91/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 рокуКомсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
захисників:ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження № 0000298 за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина України, із середньо технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.01.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільненого 31.08.2015 року за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2015 року умовно-достроково на 4 місяці 29 днів,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

13 січня 2016 року близько 17 год. 15 хв., знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Продукти-298» Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет», розташованого по проспекту Героїв Дніпра, 54 у м.Горішні Плавні (Комсомольськ) Полтавської області, ОСОБА_8 сховав під одягом пляшку лікеру «Jagermeister» об`ємом 0,5 л. вартістю 198,80 грн. та повторно таємно викрав її, залишивши приміщення магазину без оплати згаданого товару.

Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, чим завдав ТОВ «АТБ-Маркет» майнової шкоди у розмірі 198,80 грн.

На початку судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 показав, що умисел на викрадення алкогольного напою у нього виник вже коли він знаходився в приміщенні магазину. Непомітно для оточуючих узяв з відповідної полиці пляшку лікеру «Jagermeister» вартістю приблизно 200 грн. та сховавши під одягом, після чого залишив приміщення магазину не розрахувавшись за лікер. Винним себе визнав повністю та заявив, що у вчиненому розкаявся. Проте, під час судових дебатів та послідуючому додатковому допиту, обвинувачений ОСОБА_8 , з ініціативи захисника ОСОБА_7 , змінив свої показання та заявив, що винним себе не визнає, посилаючись на те, що вартість викраденого ним майна є значно нижчою ніж інкриміновано і тому в його діях є склади лише адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 прохала виправдати свого підзахисного, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості викраденого майна та самого факту викрадення, припускаючи при цьому, що ОСОБА_8 міг лише переставити пляшку лікеру на іншу полицю.

Представник потерпілого ОСОБА_5 , будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подавши заяви про розгляд справи у його відсутність та про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого (а.с.33,34).

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї провини та припущення його захисника, винуватість ОСОБА_8 підтверджується дослідженим в судовому засіданні доказами.

Так, згідно повідомлення ТОВ «АТБ-Маркет» про вчинення злочину та інвентаризаційної відомості № 26462 від 13 січня 2016 року вартість викраденої ОСОБА_8 пляшки лікеру «Jagermeister» становить 198,80 грн. (а.с.118,119).

Суд вважає хибними твердження захисника ОСОБА_7 та її підзахисного про необхідність визначення вартості викраденого майна за оптовими цінами, так як вони не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину.

Також є неспроможними та не заслуговують на увагу припущення захисника ОСОБА_7 з приводу того, що ОСОБА_8 лише переставив пляшку лікеру на іншу полицю, так як, крім показань самого обвинуваченого, вони повністю спростовуються продемонстрованими в судовому засіданні відеозаписами, зробленими трьома камерами відео спостереження магазину. З вказаних відеороликів вбачається, що ОСОБА_8 взяв з полиці пляшку лікеру, заховав її під одягом та прошов повз лінію кас, розрахувавшись лише за пляшку пива (а.с.126), що переконливо свідчить про викрадення ним чужого майна. В судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердив, що після викрадення розпив цей лікер із друзями. Тому наведені вище припущення захисника є хибними і направленими лише спотворення фактичних обставин справи.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Прокурором в якості доказу сторони обвинувачення приєднано до справи протокол пред`явлення особи для впізнання від 26 березня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 як особу, що вчинила крадіжку (а.с.120). Однак, явку зазначеної особи в судове засідання для допиту забезпечено не було, сторона обвинувачення відмовилася від надання суду вказаного доказу (показань свідка).

Виходячи із засад безпосередності дослідження показань та диспозитивності кримінального провадження, суд вважає, що зазначений вище протокол пред`явлення особи для впізнання може бути визнано допустимим доказом лише за умов допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 та з`ясування у нього обставини, при яких він бачив особу, яку пред`явлено для впізнання. В іншому випадку результати впізнання є недопустимим доказом і тому не приймаються судом до уваги.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 має непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину проти власності, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, неодружений, не працює і суспільно-корисною діяльністю не зайнятий, за місцем постійного проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не знаходиться (а.с.131-141). Згідно з повідомленням Комсомольської міської лікарні ОСОБА_8 знаходиться на обліку у лікаря-нарколога, проте стороною обвинувачення не надано суду відомостей з приводу чого та з якого часу обвинуваченого поставлено на цей облік (а.с.135).

Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує добровільне відшкодування завданого збитку (а.с.127).

Виходячи із змісту ч.1 ст.66 КК України, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Проте, обвинувачений ОСОБА_8 , підтверджуючи факт викрадення ним чужого майна, заперечував його вартість та кваліфікацію інкримінованого правопорушення, чим фактично не визнавав своєї провини у вчиненні злочину, стверджуючи, що скоїв лише адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_8 щиро не розкаявся і тому не враховує цієї пом`якшуючої обставини при призначенні покарання.

Під час промови в судових дебатах прокурор ОСОБА_3 в якості обставини, яка обтяжує покарання, прохав врахувати рецидив злочинів. Однак, раніше вчинений ОСОБА_8 злочин та злочин встановлений цим вироком є тотожними і тому згідно з п.1 ч.1 ст.67 КК України не розглядається в якості обставини, що обтяжує покарання. Тим більше, що прокурор вийшов за межі висунутого обвинувачення, так як згідно обвинувальному акту цю обтяжуючу обставину ОСОБА_8 не було інкриміновано (а.с.4).

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи також вартість викраденого майна, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

За вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 січня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі. За ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2015 року ОСОБА_8 звільнено з місць позбавлення волі 31 серпня 2015 року умовно-достроково на 4 місяці 29 днів.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив встановлений судом новий злочини у період умовно-дострокового звільнення, тому суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст.71, 72 КК України.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи відомості, що характеризують особу обвинуваченого, вчинення ним нового умисного злочину середньої тяжкості у період умовно-дострокового звільнення, фактичну відсутність його каяття, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах тривалої ізоляції від суспільства, тому у відповідності до ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднує невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року, і за сукупністю вироків визначає йому остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

У відповідності до ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 січня 2015 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) місяців 29 (двадцять дев`ять) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з дня його фактичного затримання.

У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення починаючи з 23 липня 2016 року по 24 липня 2016 року включно, тривалістю 2 днів із розрахунку відповідності один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 4 (чотири) дні позбавлення волі (а.с.79,108).

З метою забезпечення виконання вироку суду до набрання ним законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього наступні обов`язки:

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня;

- прибувати до суду за першою вимогою.

Роз`яснити обвинуваченому, що порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування більш суворої мірі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виконання вироку в частині застосування до обвинуваченого домашнього арешту покласти на відділення поліції №2 Кременчуцького ГУ НП в Полтавській області.

Речовий доказ: оптичний диск з відеофайлами залишити при справі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з проголошення вироку.

Учасники судового розгляду справи мають право отримати копію вироку після його проголошення у секретаря судового засідання.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1