Справа № 127/9086/14-к
Провадження №11-кп/772/601/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу а апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Вінниці ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 , самих обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з доповненнями на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2015, яким засуджено
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 22 лютого 2007 року Староміським районним судом м. Вінниці за ст.ст. 162 ч. 1, 186 ч. 2, 70, 75 КК України до п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки; 10 березня 2007 року Староміським районним судом м. Вінниці за ст.ст. 162 ч. 1, 186 ч. 2, 70 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком два роки; 14 грудня 2007 року Староміським районним судом м. Вінниці за ст. 296 ч. 1 КК України до 1000 грн. штрафу; 28 січня 2009 року Староміським районним судом м. Вінниці за ст. 185 ч. 3 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі,
- за ст. 185 ч. 4 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі;
- за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, зараховано покарання частково відбуте за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року та призначено йому остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.
За ст. 262 ч. 2 КК України ОСОБА_9 виправдано за недоведеністю його вини.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гуменне Вінницького району Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 26 червня 2007 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст.ст. 186 ч. 2, 296 ч. 3 КК України до п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком три роки; 12 серпня 2008 року Замостянським районним судом м. Вінниці за ст. 189 ч. 2 КК України до п`яти років двох місяців позбавлення волі,
- за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;
- за ст. 262 ч. 1 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 101 962 (сто одну тисячу дев`ятсот шістдесят дві ) грн. 50 коп. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 113417 (сто тринадцять тисяч чотириста сімнадцять) грн.. 45 коп. матеріальної шкоди.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 13375 (тринадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. матеріальної шкоди.
Стягнуто ОСОБА_15 на користь ОСОБА_14 54891 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто одну) грн. 20 коп. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 201508 (двісті одну тисячу п`ятсот вісім) грн.. 44 коп. матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) грн.. за надання правової допомоги.
Стягнуто на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_9 5346 (п`ять тисяч триста сорок шість) грн. 77 коп. з обвинуваченого ОСОБА_10 2571 (дві тисячі п`ятсот сімдесят одну) грн. 21 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Вирішено питання речових доказів.
Відповідно до вироку суду, 30 вересня 2013 року обвинувачений ОСОБА_9 , вступивши в попередню змову з обвинуваченим ОСОБА_10 , зайшли до під`їзду будинку АДРЕСА_4 . Переконавшись, що в квартирі АДРЕСА_5 , що розташована на першому поверсі даного будинку, нікого немає, дотримуючись спільно розробленого плану, діючи повторно, відповідно до розподілених ролей, обвинувачений ОСОБА_10 розвідним ключем, який принесли із собою, зламав серцевину замка вхідних дверей квартири, після чого разом з обвинуваченим ОСОБА_9 проникли до квартири, звідки таємно викрали: золоту обручку вагою 7 г, вартістю 3745 гривень; золотий жіночий перстень вагою 8 г, вартістю 4280 гривень; золотий жіночий перстень вагою 4 г, вартістю 2140 гривень; золотий ланцюжок вагою 4 г, вартістю 2140 гривень; золотий кулон вагою 2 г, вартістю 1070 гривень. Викраденим майном обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 13375 гривень.
Крім того, 30 вересня 2013 року обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в квартирі потерпілого ОСОБА_14 , коли ОСОБА_9 залишив дану квартиру після вчинення крадіжки, в одній із кімнат побачив металевий сейф, де зберігалась мисливська зброя. Бажаючи оглянути його вміст, обвинувачений ОСОБА_10 розвідним ключем пошкодив замок сейфу, звідки викрав чохол до карабіна, вартістю 300 гривень; гладкоствольну мисливську рушницю ІЖ-27 16 калібру № НОМЕР_1 , вартістю 5400 гривень; чохол до рушниці, вартістю 250 гривень; гладкоствольну мисливську рушницю ІЖ-27 16 калібру № НОМЕР_2 , вартістю 4500 гривень; мисливського ножа, вартістю 60 гривень; мисливський карабін ТОЗ-78 № НОМЕР_3 , вартістю 3500 гривень, на якому була встановлена оптика Німецького виробництва, вартістю 3500 гривень; 4 пачки патронів до карабіну по 50 шт. в кожній пачці на суму 2401 гривня 20 копійок; поліетиленовий пакет з патронами до карабіну кількістю 40 шт. на суму 80 гривень. Викраденою зброєю та патронами обвинувачений ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 19991 гривню 20 копійок.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 25 жовтня 2013 року, приблизно, о 09.00 год. з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, повторно, діючи умисно, підійшов до дверей квартири АДРЕСА_6 і переконавшись, що в квартирі нікого не має, розвідним ключем, який приніс з собою, пошкодив серцевину замка вхідних дверей, проник у квартиру, звідки викрав: 5000 доларів США (згідно з довідкою УНБУ №13-013/773 від 03 березня 2014 року 100 доларів США еквівалентно 799,3000 грн.), що становить 39965 гривень; золотий ланцюжок 585 проби, вагою 8 г, вартістю 4000 гривень; золотий хрестик 585 проби, вартістю 1000 гривень; золоті сережки 585 проби, вартістю 2000 гривень; дублянку чоловічу, вартістю 800 гривень; напій «Maccofe», вартістю 180 гривень; сумку, вартістю 300 гривень. Викраденим майном обвинувачений ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 48245 гривень.
30 жовтня 2013 року, приблизно, о 15.00 год. обвинувачений ОСОБА_9 , вступивши в попередню змову з обвинуваченим ОСОБА_10 , зайшли до під`їзду будинку АДРЕСА_7 . Переконавшись, що в квартирі АДРЕСА_8 , що розташована на сьомому поверсі даного будинку, нікого немає, дотримуючись спільно розробленого плану, діючи повторно, відповідно до розподілених ролей, обвинувачений ОСОБА_10 розвідним ключем, який принесли із собою, зламав серцевину замка вхідних дверей квартири, після чого разом з обвинуваченим ОСОБА_9 проникли до квартири, звідки таємно викрали: 4100 євро (згідно з довідкою УНБУ №13-013/764 від 28 лютого 2014 року 100 євро еквівалентно 1100,4762 грн.), що становить 45119 гривень 52 копійки, 50 польських злотих (згідно з довідкою УНБУ №13-013/764 від 28 лютого 2014 року 100 польських злотих еквівалентно 263,0327 грн.), що становить 131 гривня 51 копійка; 4200 гривень; наручний годинник, вартістю 800 гривень. Викраденим майном обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 50233 гривні 03 копійки.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на таємне викрадення чужого майна, 21 лютого 2014 року, приблизно, о 12.00 год. підійшов до дверей квартири АДРЕСА_9 і переконавшись, що в квартирі нікого не має і за ним ніхто не спостерігає, розвідним ключем, який приніс з собою, пошкодив серцевину замка вхідних дверей, проник у квартиру, звідки таємно викрав: 8015 євро (згідно з довідкою УНБУ №13-013/774 від 03 березня 2014 року 100 євро еквівалентно 1211,3363 грн.), що становить 97088 гривень 60 копійок; 7000 доларів США (згідно з довідкою УНБУ №13-013/774 від 03 березня 2014 року 100 доларів США еквівалентно 883,8000 грн.), що становить 61866 гривень; 100 російських рублів (згідно з довідкою УНБУ №13-013/774 від 03 березня 2014 року 10 російських рублів еквівалентно 2,4710 грн.), що становить 247 гривень 10 копійок; сережки з білого золота, вартістю 18000 гривень; підвіску з білого золота з діамантами, вартістю 5000 гривень; ланцюжок з білого золота, вартістю 3000 гривень; золоті сережки 585 проби, вартістю 1500 гривень; золоту каблучку 585 проби, вартістю 900 гривень; золоті запонки 585 проби, вартістю 12000 гривень; золоту 585 проби шпильку у формі «Тризуба», вартістю 300 гривень; золотий 585 проби браслет, вартістю 1000 гривень; срібну 925 проби каблучку, вартістю 350 гривень; срібне кольє, вартістю 3800 гривень. Викраденим майном обвинувачений ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 205051 гривню 70 копійок.
В апеляційній скарзі прокурора прокуратури м. Вінниці ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить винести своє рішення, яким визнати винним та призначити покарання ОСОБА_9 за ст. 262 ч. 2 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі; за ст. 185 ч. 4 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі; за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі та відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, зарахувати покарання частково відбуте за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року та призначити йому остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі та ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; за ст. 262 ч. 1 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, на шлях виправлення не стали, шкоду потерпілим не відшкодували та знову вчинили ряд умисних тяжких злочинів. Крім того суд незаконно виправдав ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 262 КК України, оскільки його вина повністю знайшла своє підтвердження під час досудового розслідування та судового розгляду, що підтверджується показами самих обвинувачених та протоколами слідчих експериментів за їх участю від 11.04.2014 та 04.03.2014.
В апеляційній скарзі з доповненнями адвоката ОСОБА_7 діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку суду в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, перекваліфікувавши його дії на ч. 3 ст. 185 КК України та призначивши остаточне покарання ОСОБА_9 , з урахуванням вироку Вінницького міського суду від 24.10.2014 та відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 6 років 3 місяців позбавлення волі.
На думку адвоката вина ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України не доведена. Оскільки перелік викраденого майна та сума завданої шкоди потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_13 не підтверджена доказами, зокрема завдана матеріальна шкода потерпілим була встановлена з їх слів, відсутні документи, що підтверджують вартість викраденого майна. Крім того, заява ОСОБА_9 від 23.02.2014 по те, що він вчинив крадіжку в потерпілого ОСОБА_16 є недопустимим доказом, оскільки слідчі дії були проведені без захисника та в момент написання заяви ОСОБА_9 перебував у наркотичному стані та не міг усвідомлювати свої дії. Також, адвокат просить змінити вирок суду в частині задоволення цивільних позовів ОСОБА_16 та ОСОБА_13 та задовольнити на суми підтверджені доказами матеріальної шкоди.
В доповненнях до своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 просить зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання у виді позбавлення волі за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2015 року строк попереднього ув`язнення з 06.02.2015 року по 16.09.2016 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України. Зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання у виді позбавлення волі за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2015 року строк попереднього ув`язнення з 15.03.2016 року по 21.07.2016 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , також просить перекваліфікувати його дії за ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки судом безпідставно взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_16 .
Адвокат ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та обвинувачений ОСОБА_10 в своїх апеляційних скаргах просять призначити ОСОБА_10 мінімальне покарання із врахуванням усіх пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття, допомога суду та слідству у встановленні об`єктивної істини по справі, наявність на утриманні малолітньої дитини, дружини та батьків похилого віку. Крім того, судом не встановлено жодної обтяжуючої вину обставини.
Потерпілий ОСОБА_13 подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 , та просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2015 залишити без змін.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також їх захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали доводи своїх апеляційних скарг з підстав, викладених в них та просять їх задовольнити, одночасно заперечують проти апеляційної скарги прокурора.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляцій захисту та наполягає на1задоволенні апеляційної с1карги прокурора у провадженні.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_11 не підлягають до задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, судом належним чином дотримані зазначені вимоги закону та ухвалене рішення є законним і обґрунтованим.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло виправдання ОСОБА_9 за ч.2 ст.262 КК України та засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст262 КК України, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
Органами досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачувались за ч.2 ст.262 КК України у викраденні вогнепальної зброї та боєприпасів за попередньою змовою між собою у ОСОБА_14 , яке мало місце30.09.2013 року.
Проте в ході судового розгляду та апеляційного розгляду зазначені обставини не знайшли свого підтвердження.
Так, і в ході судового розгляду в суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду ОСОБА_10 пояснював, що під час вчинення таємного викрадення майна з квартири потерпілого ОСОБА_17 , ОСОБА_9 залишив помешкання, а він залишившись в приміщенні квартири в одній з кімнат виявив металевий сейф, з якого викрав вогнепальну зброю та боєприпаси, про що не повідомляв співучасника.
В свою чергу ОСОБА_9 пояснив, що дійсно за попередньою змовою з ОСОБА_10 вчиняв крадіжку з квартири ОСОБА_14 . Проте заволодівши виробами з жовтого металу він особисто залишив приміщення квартири а ОСОБА_10 залишався всередині. Про викрадення останнім зброї він не знав.
При цьому кримінальна відповідальність за ч.2 ст.262 КК України настає з вчинення злочину а попередньою змовою групою осіб. Однак відповідно до ч.2 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Такі обставини судом встановлені не були. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 домовились про спільне вчинення таємного викрадення майна з квартири ОСОБА_14 , що обвинувачені не заперечують. Стосовно викрадення ОСОБА_10 зброї та боєприпасів, то в даному випадку мав місце ексцес виконавця, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 вийшов за межі домовленості про викрадення майна, вчинивши ще один злочин.
За наведених обставин виправдання ОСОБА_9 за ч.2 ст.262 КК України та визнання винуватим ОСОБА_10 за ч.1 ст.262 КК України апеляційний суд вважає справедливим.
Стосовно доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 в частині недоведеності вини обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України за епізодом таємного викрадення майна з квартири ОСОБА_16 та необхідністю перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.3 ст.185 КК України за даним епізодом, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що він 21.02.2014 року повторно вчинив таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення в житло у великих розмірах.
Оспорюючи правову кваліфікацію вчиненого, обвинувачений та його захисник посилаються на відсутність доказів про належність потерпілому значної кількості коштів, що зазначені в обвинувальному висновку.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з вироку, судом зазначені вимоги також дотримані. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 чітко та послідовно назвав суму викрадених в нього грошових коштів, які повністю збігаються з сумою, вказаною в обвинувальному висновку. Таку ж суму викрадених коштів підтвердила свідок ОСОБА_18 . Стосовно походження коштів, потерпілий пояснював, що він є приватним підприємцем та зазначена сума коштів накопичувалась протягом 10-15 років.
Таким чином в суду першої інстанції не було перешкод для визнання показань потерпілого та свідка допустимими та достатніми доказами для встановлення суми викрадених коштів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині м`якості призначеного покарання та апеляційних скарг сторони захисту в частині суворості призначеного покарання, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, судом при призначенні покарання врахованого ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, особи обвинувачених, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, тому призначене покарання в межах санкцій статей у вигляді позбавлення волі на певний строк є достатнім для їх виправлення і перевиховання.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 на неврахування судом даних про особу обвинуваченого, а саме наявності на утриманні дружини, дитини та батьків похилого віку, а також пом`якшуючої обставини щирого каяття, суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_10 вчинив ряд злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, не вжив заходів до відшкодування заподіяної шкоди.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги прокурора про неврахування судом особи обвинувачених, які раніше засуджувались за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, апеляційний суд такі доводи також знаходить безпідставними, оскільки як убачається з вироку, суд призначив обвинуваченим покарання ближче до максимальної межі, встановленої санкціями статей.
Таким чином призначене обвинуваченим покарання повністю відповідає вимогам ст.65 КК України.
Однак доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині необхідності зарахування обвинуваченому строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України є слушними і підлягає до задоволення.
Вимоги ч.5 ст.72 КК України підлягають застосуванню щодо обож обвинувачених.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури міста Вінниці ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_9 з доповненнями залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненнями задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від14 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0003120, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 21.09.2013 року відносно ОСОБА_9 за ст.ст.185 ч.3, 185 ч.4 КК України та ОСОБА_10 за ст.ст.185 ч.3, 262 ч.1 КК України залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 26 грудня 2013 року по 15 січня 2014 року включно, з 21 травня 2014 року по 16 вересня 2015 року включно та з 15 березня 2016 року по 26 серпня 2016 року включно в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 04 березня 2015 року по 16 вересня 2016 року включно та з 15 березня 2016 року по 26 серпня 2016 року включно в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.
Відповідно до ч.2 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
З оригіналом вірно: