Справа № 159/3433/16-к
Провадження № 1-кп/159/210/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001427 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою професійною освітою, не працевлаштованого, учасника бойових дій, неодруженого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_5 , 13 липня 2016 року, приблизно о період часу з 13.30 до 14.00 години, знаходячись за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_2 , під час сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс потерпілому ОСОБА_7 удари руками по різних частинах тіла, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, множинних переломів кісток верхньої щелепи, багатоуламкових переломів кісток носа, закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами справа 3-6 ребер по передньостернальній та 4,5,6 ребер по передньоаксілярній лініях і зліва 1-10 ребер по середньоаксілярній, 3 ребра по парастернальній та 6-10 ребер по задньоаксілярній лінії з розривами плеври та проникненням в грудну порожнину та розривами тканини лівої легені, з пневмогематороксом зліва та підшкірною емфіземою, забійних ран навколоорбітальних ділянок, нижніх повік лівого ока, розриву коньюктиви лівого ока, контузії тяжкого ступеня обох очей, обширної гематоми обличчя, обширної гематоми на всьому протязі волосистої частини голови та ран тім`яної ділянки справа, обширної гематоми лівої бокової поверхні грудної клітки, живота, спини зліва, множинних обширних гематом обох верхніх та нижніх кінцівок з саднами правого коліна, рани тильної поверхні правої стопи з розвитком шоку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я. Від отриманих тілесних ушкоджень у виді поєднаної тупої травми тіла : множинних переломів кісток лицевого черепу, множинних переломів ребер, розриву тканини легень з розвитком шоку, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09.05 год ОСОБА_7 помер у відділенні анестезіології Ковельської ЦРЛ.

Зазначені в обвинуваченні обставини не оспорюються учасниками провадження, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, який підтверджує їх існування.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 дав показання про те, що напередодні подій повертався додому та втратив свідомість, коли прокинувся, то зрозумів, що перебуває у чужому помешканні, як з`ясувалось згодом у помешканні потерпілого ОСОБА_8 . Останній разом із товаришами розпивав спиртні напої. Одночасно він зрозумів, що зникла його сумка з грошима, телефоном та документами, тому попросив потерпілого повернути хоча би документи. На що потерпілий наказав принести винагороду у виді спиртного та продуктів харчування. Виконавши бажання потерпілого, він знову попросив повернути документи, однак потерпілий вже був на сильному підпитку та насміхаючись, висловився нецензурною лайкою в його адресу. Не втамувавши роздратування, він почав наносити потерпілому численні удари руками по обличчю та по ребрах, потерпілий падав і знову піднімався. Помітивши кров на обличчі потерпілого, він припинив побиття. Дочекавшись карети швидкої допомоги він допоміг потерпілому дійти до машини. Відвідував потерпілого в лікарні та не міг осягнути, коли дізнався про смерть потерпілого від нанесених ним ушкоджень, оскільки не мав на меті вбити останнього. Просить вибачення у родини померлого, щиро кається у вчиненому, готовий понести визначене судом покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні дала показання про те, що її дядько ОСОБА_7 не мав сім`ї, зловживав спиртними напоями та був схильний до жорстоких жартів. Події інкримінованого обвинуваченому злочину вона не бачила, відвідувала дядька в лікарні, він нічого не розповідав. Потерпіла підтвердила, що обвинувачений самостійно організував поховання дядька та поніс усі пов`язані з цим витрати. Просить суд не призначати обвинуваченому суворе покарання.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у завданні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України.
На момент вчинення вищевказаних протиправних дій ОСОБА_5 не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, був осудним та є таким і в даний час. В момент скоєння інкримінованого злочину в стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, не перебував. Це підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №190.

Враховуючи наведене суд вважає, що обвинувачений підлягає кримінальній відповідальності за вчинений злочин.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст. 65 Кримінального кодексу враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до статті 12 Кримінального кодексу є тяжким злочином.

В той же час, обвинувачений ОСОБА_5 є молодою особою, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджено клопотанням тридцяти шести мешканців АДРЕСА_1 , є працьовитим та відповідальним, що підтвердила свідок ОСОБА_9 , неодноразово рятував життя солдат під час проходження служби в зоні антитерористичної операції, що підтвердив свідок ОСОБА_10 , неодноразово був нагороджений за сумлінне виконання обов`язків під час мобілізації у 2015-2016 роках, у бойових діях отримав поранення, отримав контузію, після лікування повернувся для проходження служби. Після повернення зі служби став на облік в Центр зайнятості в пошуках роботи, отримує доході від виконання тимчасових робіт по облаштуванню опалення в будинках та квартирах. Через три місяці після повернення з АТО втратив батька, що підтверджено свідоцтвом про смерть.

Судом не встановлені обставини, що обтяжують покарання.

До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні хвору мати похилого віку, добровільно поніс усі витрати щодо поховання ОСОБА_7 , облаштував місце захоронення та замовив пам`ятник, добровільно відшкодував витрати закладу охорони здоров`я.

У відповідності до ст.69 Кримінального кодексу, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Врахувавши обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, в їх сукупності, а саме те, що ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, усвідомив незаконність вчинених ним дій, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану майнову шкоду, зважаючи при цьому на відсутність обтяжуючих обставин, приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 не залишив місце події та допоміг потерпілому сісти в карету швидкої допомоги, відвідував його в лікарні, а після смерті останнього поніс усі витрати на поховання, суд погоджується з позицією прокурора та потерпілої та вважає необхідним призначити покарання із застосуванням ст.69 Кримінального кодексу нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.121 КК України.
Статтею 75 Кримінального кодексу встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.
Враховуючи особу обвинуваченого, його виключно позитивну характеристику, клопотання командування третього спеціального відділу Військової служби правопорядку, громадської організації «Ковельська міськрайонна спілка учасників АТО», мешканців вилиці Чигиринська в м.Ковелі, які висловлюють впевненість у неповторенні протиправної поведінки зі сторони обвинуваченого, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням. При цьому, суд наголошує, що покарання не має на меті кару, воно спрямовано на перевиховання та запобігання вчення злочинів самим обвинуваченим та іншими особами. Характеристика обвинуваченого та його ставлення до вчиненого доводять, що відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства є невиправданим та призведе в умовах сьогодення до руйнування життя людини, яка проявила хоробрість при захисті своєї держави.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільні позови не заявлені. Підстав для обрання запобіжного заходу немає.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 349, 373,374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речові докази: наволочку, штору, табурет , уламки табурету, одяг ОСОБА_7 , кофту, штани, білизну, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Ковельського ВПГУНП у Волинській області, - знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Ковельський міськрайонний суд.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1