АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/578/16 Справа № 208/171/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про перегляд строків відбуття покарання згідно ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» задоволено частково. Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 08.06.2005 року по 10.06.2005 року, з 13.06.2005 року по 14.07.2005 року, з 07.11.2014 року по 17.06.2015 року у строк покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року. В решті в задоволенні клопотання відмовлено.

На дане судове рішення засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в частині звільнення його від покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року та задовольнити його клопотання в частині звільнення від відбування покарання за ухвалою ВССУ від 17.06.2015 року щодо нього. Прохав також визнати незаконним його арешт 07.11.2014 року.

Як вбачається з апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , останній згоден з зарахуванням районним судом йому строку попереднього ув`язнення до строку покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року. Разом з тим, оскаржує ухвалу суду в тій частині, в якій йому було відмовлено в задоволенні його клопотання, вважає, що під час судового розгляду залишилися недослідженими деякі обставини справи, а саме, на думку засудженого, районним судом не було враховано, що судом касаційної інстанції 17 червня 2015 року повинно було бути скасовано засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України на підставі п.4 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальна справа у цій частині закрита, оскільки з 22.01.2005 року, тобто з дня вчинення злочину, і до дня набрання законної сили, а саме до 17.06.2015 року, вже минуло більш ніж десять років.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого, який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши надані матеріали за скаргою та матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції належним чином виконав вимоги чинного законодавства та прийшов до вірного висновку про часткове задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , відмовивши у звільненні останнього від відбування покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року, з чим колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII та зміненої ним ст. 72 КК України, доповненої частини п`ятої, суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, загальний строк попереднього ув`язнення, що підлягає зарахуванню ОСОБА_7 за правилами ч.5 ст. 72 КК України, становить 256 днів, що дорівнює 512 дням позбавлення волі, тобто 1 року 4 місяцям 27 дням, а призначене останньому покарання, з урахуванням рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.06.2015 року становить 5 років позбавлення волі, від відбування якого останнього вже звільнено з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки ухвалою суду касаційної інстанції.

Що ж стосується апеляційних вимог засудженого в частині того, що його повинно було бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.. 49 КК України ще 17.06.2015 року під час касаційного провадження, з посиланням на те, що на той момент вже минуло більше ніж 10 років з дня вчинення злочину, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.. 532 КПК України, вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення, а отже рішення місцевого суду набирають законної сили одразу після проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Як встановлено колегією суддів під час перевірки матеріалів провадження, вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року щодо ОСОБА_7 було змінено частково ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року. Таким чином, даний обвинувальний вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 121 КК України, набрав законної сили саме 23 липня 2014 року. На момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції ще не минули строки давності з дня вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, який був скоєний ОСОБА_7 22.01.2005 року, тому твердження апелянта щодо незаконності не застосування судом щодо нього положень п.4 ч.1 ст. 49 КК України є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Також колегія вважає необхідним відмовити у задоволенні вимоги про визнання незаконним арешту ОСОБА_7 07.11.2014 року, оскільки зазначені дії апелянтом в установленому порядку не оскаржувались і не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини є законною підставою для часткового задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , у зв`язку із чим ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляція засудженого залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4