АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2378/16-к Номер провадження 11-кп/786/730/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 185 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000862 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 17 червня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, який проживає АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
13.07.2015 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 13 липня 2015 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 31 березня 2016 року приблизно о 15-00 год., під час проїзду в громадському транспорті в тролейбусі, рухаючись за маршрутом «Кільцевий», від зупинки громадського транспорту «вул. Шевченка» до зупинки «вул. Сінна», таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав з лівої зовнішньої кишені куртки мобільний телефон «Nokia», модель 2330с-2 Туре-512, в корпусі чорного кольору, вартістю 261,25 грн, який належить ОСОБА_9 .. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 261,25 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи вину та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити, у частині призначеного покарання, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд не врахував того, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду, його захворювання ,а саме ВІЧ 4 ступеню, гепатит С і Д, хвороби серця.
Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження і у суді першої інстанції обвинуваченим та іншими учасниками процесу не оспорювалися.

Подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за ч. 2 ст. 185 КК України злочинних дій ОСОБА_7 , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в апеляційній скарзі останнім не заперечується.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому покарання та необхідність звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, є необґрунтовані.

Призначене судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, призначено у виді позбавлення волі та не у не максимальних межах санкції частини статті кримінального закону, за який його засуджено.

Вважати його явно несправедливим внаслідок суворості, як на цьому наполягає обвинувачений в апеляційній скарзі, немає підстав, оскільки судом при призначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та особу винуватого, який характеризується позитивно, раніше був неодноразово судимий за корисливі злочини, даний злочин вчинив під час іспитового строку, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також судом враховано обставини на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі це обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому, шляхом повернення викраденого.

Обговорюючи правильність призначеного покарання колегія судів враховує також, що ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку з 24.01.2014 з діагнозом ВІЛ-інфекція, 4 клінічна стадія В 20.9, лихоманка, хронічний вірусний гепатит С, цироз печінки, субкомпенсована стадія, синдром залежності, що підтверджується довідкою Полтавського обласного центру профілактики ВІЛ-інфекції та боротьби зі СНІДОМ (а.п. 35).

Обвинувачений злочин за який він засуджений вчинив у період іспитового строку, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не бажає стати на шлях виправлення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що у разі вчинення особою в період іспитового строку нового злочину, суд такі дії розцінює як порушення умов застосування ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому повторне звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Отже, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у тому числі й можливість його виправлення без відбування покарання з іспитовим строком , колегія суддів не знаходить.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону, істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, які б потягли зміну чи скасування вироку суду першої інстанції.

З огляду на вказане апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 17 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її прийняття.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4