Справа № 521/1431/14-к
Провадження № 1-кп/521/438/16

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
захисника-адвоката - ОСОБА_4
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2016 року, з Апеляційного суду Одеської області, на адресу Малиновського районного суду м. Одеси, після апеляційного розгляду, надійшов обвинувальним акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд по вказаному кримінальному провадженню та продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 діб.

Захисник-адвокат заперечував проти призначення судового розгляду, та просив суд повернути обвинувальний акт прокурору, у зв`язку із його невідповідністю нормам чинного КПК України, та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу відносно його підзахисного з тримання під вартою на домашній арешт.

ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника-адвоката.

Вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку про необхідність повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, при цьому, продовживши строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурора, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення…

Тобто, обвинувальний акт повертається прокурору лише з підстав не відповідності цього акту діючому кримінально-процесуальному законодавству України, а саме ст. 291 КПК України.

Так, із кримінального провадження вбачається, що в порушення вимог норм КПК України, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 відсутнє формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд), у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) № 25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маточчіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. ті інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість від час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватись до захисту, гарантованого п.п. «б» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 . Зазначені недоліки обвинувального акту можуть бути перешкодою для реалізації обвинуваченим права на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд, позбавити суд можливості ухвалення вироку, а у разі його ухвалення потягнути скасування судами вищих інстанцій (як це сталось під час першого судового розгляду вказаного кримінального провадження) у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Однак, на даному етапі кримінального провадження, суд вважає необхідним залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін, продовживши строк дії такого заходу, виходячи з наступного.

Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 є запобігання спробам переховуватись від суду, чинити вплив на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 навмисного, тяжкого, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке, у разі визнання винуватим, обвинуваченому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що є реальним ризиком, який дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду. Крім того, у практиці ЄСПЛ Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»). Також у своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого особою, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. При цьому, згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу, саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «I.A. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»). Відповідно до вказаних вимог суд наводить і інші підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_5 не одружений, до затримання не був працевлаштований, тобто, немає стійких соціальних зв`язків, що являється реальним ризиком, який дає достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів суду.

Крім того, характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, який інкримінується ОСОБА_5 , свідчить про наявність реального ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу, обвинувачений перебуваючи на свободі матиме можливість та буде незаконно впливати на свідків, потерпілого, схиляючи їх до викривлення показів.

Крім того, по кримінальному провадженню не встановлений порядок дослідження доказів, що в свою чергу утворює ризик перешкоджання обвинуваченим у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженні всіх доказів, у разі перебування ОСОБА_5 під дією більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, наявний обставини кримінального правопорушення, свідчать про негативне ставлення ОСОБА_5 до передбачених законом цінностей життя та здоров`я людини, що в свою чергу утворює ризик вчинення обвинуваченим інших злочинів аналогічного характеру, перебуваючи на волі.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує, інші обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) вік та стан здоров`я.

Обставин, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України не має.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою обвинуваченого та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

На підставі ст. 183 КПК України та оцінюючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 и 178 КПК України, суд вважає, що застосування застави до ОСОБА_5 не можливе.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суддя -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, разом із матеріалами кримінального провадження, повернути в.о. керівника Одеської місцевої прокуратури № 2, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у зв`язку із невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

Клопотання захисника-адвоката про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, на 60 діб з моменту винесення ухвали, тобто з 15.03.2016 року.

Ухвала суду в частині строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , припиняє дію 14.05.2016 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1