АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 листопада 2015 року за № 0013145, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 листопада 2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 5 травня 2016 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 5 травня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 листопада 2015 року за № 0013145, щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Ухвала мотивована тим, що органом досудового розслідування не встановлено точне місце проживання обвинуваченого і за адресою, зазначеною в обвинувальному акті, він не проживає, що підтверджується невиконаними примусовими приводами ОСОБА_5 до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить всіх необхідних анкетних відомостей обвинуваченого, що перешкоджає можливості призначити судовий розгляд.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу і призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що висновки суду першої інстанції стосовно невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними, оскільки він містить всі передбачені цим законом відомості, в тому числі анкетні дані обвинуваченого з місцем його проживання. Більш того, прокурор вважає, що суд не вправі був приймати рішення про повернення обвинувального акта у зв`язку з неявкою в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Таким чином, на думку апелянта, ухвала суду про повернення обвинувального акта суперечить вимогам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, та призводить до порушення розумних строків у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0013145 і доводи апеляційної скарги, колегія суддів пришла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Зокрема, п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України регламентує, що обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Такі імперативні вимоги обумовлені тим, що ч. 2 ст. 318 КПК України передбачає обов`язкову участь сторін кримінального провадження, в тому числі підозрюваного, обвинуваченого, під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції надсилав обвинуваченому ОСОБА_5 повістки про виклик у підготовче судове засідання на 30 березня та 7 квітня (т. 1 а.с. 11, 14). Однак, на указані судові виклики ОСОБА_5 з невідомих суду причин не з`явився.

У зв`язку із цим, судом були застосовані примусові приводи обвинуваченого в судові засідання на 19 та 27 квітня 2016 року ( т. 1 а.с. 18, 24).

Проте, ухвали суду про привід виконані не були, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 за указаною в обвинувальному акті адресою ( АДРЕСА_1 ) не проживає, що підтверджується відповідними рапортами уповноважених службових осіб Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (т. 1 а.с. 22, 28).

Перелік рішень, які суд має право прийняти у підготовчому засіданні, що закріплений у ч. 3 ст. 314 КПК України, є вичерпним і не передбачає можливості зупинити судове провадження щодо обвинуваченого до його розшуку з постановленням про це відповідної ухвали.

Тобто, суд першої інстанції вичерпав всі передбачені процесуальним законом заходи для забезпечення прибуття обвинуваченого ОСОБА_5 у підготовче судове засідання.

З урахуванням специфіки процесуальної форми судового провадження та необхідності проведення комплексу додаткових розшукових і слідчих дій для встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 , суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта з дотриманням вимог закону щодо обов`язкової участі обвинуваченого.

Тому, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не встановлено достовірне місце його проживання, через що підлягає поверненню прокурору, є правильними, обґрунтованими і узгоджуються з вимогами ст. 314 КПК України.

Протилежні доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд у підготовчому судовому засіданні не вправі був постановляти ухвалу у відсутність обвинуваченого, з огляду на причину невиконання примусових приводів щодо нього, а саме не проживання за указаною в обвинувальному акті адресою, не є беззаперечними та, на думку колегії суддів, суперечать засаді розумних строків у кримінальному провадженні.

Будь-яких інших конкретних доводів, окрім загального твердження про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, прокурор в апеляційній скарзі не навів.

Порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта, колегією суддів не встановленого.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 5 травня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 листопада 2015 року за № 0013145, щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України повернуто прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/1147/2016
Категорія КК України: ч. 1 ст. 309
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Суддя - доповідач: ОСОБА_1