Справа № 464/6265/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/36/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000866 від 23.04.2014, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 03.03.2014 року Сихівським районним судом за ч.1 ст.125 КК України на 90 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України

з участю прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

за апеляційною скаргою виконуючого обов`язки прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03.03.2014, остаточно визначено покарання 1 (один) рік 5 (п`ять) днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном один рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що відповідно до вироку Сихівського районного суду м. Львова від 03 березня 2014 року він був засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 90 годин громадських робіт. 10.04.2014р., перебуваючи у кримінально-виконавчій інспекції Сихівського району м. Львова за адресою м. Львів, вул. Хуторівка, 24, будучи ознайомлений з вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03.03.2014р. та порядком і умовами відбування призначеного йому судом покарання у виді 90 годин громадських робіт, був скерований для його відбування в ЛКП „Бондарівка", що по вул. Я.Гашека, 15 в м. Львові, де його було призначено на посаду різноробочого на період з 11.04.2014 року по 14.05.2014 року Одночасно 10.04.2014 р. майстром дільниці ОСОБА_9 було повідомлено ОСОБА_6 про початок виконання ним громадських робіт з 08 год. 00 хв. 11.04.2014 р. Однак, 11.04.2014 р. близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_6 прийшов у ЛКП „Бондарівка", де повідомив директорові вказаного комунального підприємства ОСОБА_10 та майстрові дільниці ОСОБА_9 про те, що він відмовляється виконувати роботу, після чого пішов і в подальшому жодної години громадських робіт не відпрацював.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 5 днів. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання, визначеного за сукупністю вироків, в результаті чого неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність. Таким чином, всупереч ст. 65 КК України суд призначив покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та не оспорюється учасниками кримінального провадження.

Що стосується призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше судимий, не працює, посередню характеристику з місця проживання та щире каяття, правомірно призначив покарання обвинуваченому, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з чим погоджується колегія суддів.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.11.2015 року ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання призначеного вироком Сихівського районного суду м Львова від 03.11.2014 року на підставі клопотання інспектора КВІ Сихівського району м. Львова, оскільки ОСОБА_6 відбув іспитовий строк призначений вироком суду, за цей час зарекомендував себе посередньо, отримавши лише одне письмове застереження за неявку на реєстрацію, яке було зумовлене його необізнаністю щодо святкових/робочих днів, до адміністративної відповідальності не притягувався, нового кримінального правопорушення не вчиняв та за місцем проживання зауважень до його поведінки не надходило.

Тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення вимог апеляції прокурора, оскільки такі є необґрунтованими та безпідставними.

Також, з матеріалів справи вбачається, що під час судового засідання та в апеляційному провадженні прокурор не навів нових обґрунтованих підстав для скасування даного вироку та винесення нового.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування вироку колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки прокурора Львівської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду міста Львова від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4