Справа № 352/126/16-к
Провадження № 11-кп/779/227/2016
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Тисменицького районного суду від 09 березня 2016 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, українця, громадянина України, раніше судимого Надвірнянським районним судом за ч.2 ст.187 КК України на 4 роки позбавлення волі; 18.12.2014 Надвірнянським районним судом за ч.1 ст.296 КК України на 3 місяці арешту; за ч.2 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 8 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 3024,24 грн. судових витрат.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_8 залишено попередньо обраний тримання під вартою.

Згідно із вироком суду 17 листопада 2015 року приблизно о 22:30 год. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приїхав до свого батька в с. Драгомирчани та пішов до будинку АДРЕСА_2 . Оскільки батька вдома не було, він вирішив його відшукати у свого товариша ОСОБА_9 , який проживає у будинку АДРЕСА_3 . Зайшовши до будинку, він почав розпивати спиртні напої із вказаними особами, приблизно о 22:40 год. між ОСОБА_8 та його батьком виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого обвинувачений схопив батька за верхній одяг, кинув його на підлогу та умисно наніс йому ногами та дерев,яною ніжкою від стільця, яку спеціально відламав для нанесення тілесних ушкоджень, численні удари по голові і тілу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №472 від 18.11.2015 року перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Потерпілий відмовився від надання допомоги та через півтори години від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі вважає вирок Тисменицького районного суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, а тому таким, що підлягає зміні в частині суворості призначеного покарання. Просить вирок суду змінити та призначити йому більш м,яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вважають вирок незаконним і просили його змінити, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із вироку суду, сторони кримінального провадження не заперечували щодо проведення обмеженого порядку дослідження доказів, тому відповідно до вимог ст.349 КПК України фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а призначене покарання достатнім і справедливим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, не працює та веде паразитичний спосіб життя, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на диспансерному обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері з 17.01.2014 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, а також думку потерпілого щодо несуворості призначення покарання.

Обтяжуючими покарання обставинами суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Пом,якшуючими покарання обставинами суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Покликання захисника обвинуваченого на те, що судом першої інстанції не враховано вище зазначених обставин, не відповідає дійсності, а сукупність вказаних обставин не дають підстав вважати їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Також твердження захисника про те, що обвинувачений під час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані сильної емоційної напруги, яку неможливо кваліфікувати як фізіологічний афект лише з підстав перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп,яніння, а також, що обвинувачений хотів надати потерпілому допомогу, об`єктивно не підтверджені матеріалами провадження і не можуть бути підставою для пом,якшення покарання.

Не заслуговує на увагу і покликання захисника на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, необґрунтовано врахував як обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, оскільки відповідно до вимог ч.5 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Однак як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 18.12.2014 року вироком Надвірнянського районного суду ОСОБА_8 було засуджено до трьох місяців арешту, а новий злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, обвинувачений вчинив 17.11.2015 року, тобто з дня відбуття покарання до дня вчинення нового злочину не минуло річного строку.

Тому суд обґрунтовано врахував вказану обставину та визнав її обтяжуючою покарання.

Крім того, обвинуваченому призначено покарання 8 років позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.121 КК України яка передбачає кримінальну відповідальність позбавлення волі строком від 7 до 10 років, тобто ближче до мінімальної межі.

Враховуючи вище викладені обставини та особу винного, колегія суддів вважає, що підстав для застосування ст.69 КК України та призначення ОСОБА_8 більш м,якого покарання не має.

Також не заслуговують на увагу і покликання апелянта про застосування до обвинуваченого ст. 69-1 КК України, оскільки застосування вимог зазначеної статті можливе за відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 , неможливе без його ізоляції від суспільства, а призначення менш суворого покарання не матиме достатнього виховного і виправного впливу на обвинуваченого, що суперечить основним завданням кримінального покарання.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не конкретизовано строк відбуття покарання, тому відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому термін попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, згідно вимог ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тисменицького районного суду від 09 березня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 11 січня 2016 року до 06 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4