Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

6 червня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0005153,

у с т а н о в и в :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

20.04.2016 року захисник ОСОБА_2 через поштове відділення подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ініціювати питання про зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_3 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України, за якою призначити його підзахисному справедливе покарання.
Вивчивши апеляційну скаргу та кримінальне провадження, вважаю, що вона подана без додержання вимог ст.396 КПК України.
Так, згідно з ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. Такі вимоги мають відповідати положенням ст.407 КПК України, якою передбачено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, і мають узгоджуватися з іншими нормами кримінального процесуального закону.
Зазначені вимоги закону захисником не виконано.
В апеляційній скарзі захисник висловлює свою незгоду з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_3 , тобто, фактично, зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

А тому вимога про скасування вироку суду першої інстанції, після чого суд апеляційної інстанції має право: ухвалити новий вирок, закрити кримінальне провадження з передбачених законом підстав або призначити новий розгляд у суді першої інстанції, однак аж ніяк не ініціювати питання про зміну правової кваліфікації, не ґрунтується на законі, зокрема, положеннях ст.407 КПК України, якою передбачено, яке рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Таким чином, зазначаючи апеляційні вимоги, захисник повинен використовувати термінологію чинного кримінального процесуального закону з урахуванням положень як ст.407 КПК України, так і ст.ст.408, 415, 417, 420 КПК України.
Що стосується вимоги про призначення ОСОБА_3 справедливого покарання, то вона є не конкретною.
Вказані обставини унеможливлюють апеляційний розгляд, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.
А тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без руху, встановити строк для усунення зазначених раніше недоліків та роз`яснити, що якщо недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк не буде усунуто, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається.
На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_3 залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків апеляційної скарги 10 /десять/ днів з дня отримання копії ухвали особою, яка її подала.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
міста Києва ОСОБА_1