Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/2249/16-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2016 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:
18 серпня 2016 року, слідчий Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , звернувся в суд із клопотанням, погодженим із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_4 , посилаючись на те, що 03.06.2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження за № 0000101 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, з приводу того, що 26.09.2014 року ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів туристичним комплексом « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою в с.Буденець, Сторожинецького району та належав ОСОБА_6 , чим спричинив матеріальні збитки у великих розмірах.

В зв`язку з цим, слідчий та прокурор вважають, що є підстави для накладення арешту на туристичний комплекс, оскільки злочином завдано шкоду потерпілому, який в свою чергу звернувся до слідчого з клопотанням про накладення арешту на вказане майно для забезпечення цивільного позову з яким він має намір звернутися до Сторожинецького районного суду.

В суді слідчий підтримав своє клопотання.

Внаслідок встановлення того, що туристичний комплекс не є майном тимчасово вилученим та з метою забезпечення збереження майна, суд не здійснював виклик до суду власника майна і розгляд клопотання провів без його участі, що дозволено положеннями ч.2 ст.172 КПК України.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Згідно вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та для відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зазначаючи про мету арешту майна, слідчий і прокурор послалися на те, що такою метою є запобігання можливості відчуження туристичного комплексу, що є не метою, а завданням арешту,

Не зазначивши ту мету арешту яка визначена Законом, слідчий та прокурор, в обгрунтування необхідності арешту майна навели і додали копію заяви ОСОБА_6 , щодо його бажання звернутися до Сторожинецького районного суду з цивільним позовом, який і необхідно забезпечити.

Слідчий суддя вважає, що подібні мета і завдання не можуть служити підставою для задоволення клопотання оскільки арешт майна з метою відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) допускається тільки в кримінальному провадженні.

В даному ж випадку наявними є цивільно-правові відносини пов`язані із віндикацією і арешт майна, як вид забезпечення цивільного позову, в такому випадку, регулюється відповідними нормами цивільно-процесуального законодавства.

Крім цього, абзац другий ч.1 ст.170 КПК України передбачає певні ризики, наявність яких свідчить про необхідність арешту майна. Такими ризиками є запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

Не зазначивши передбачені Законом критерії речових доказів, слідчий і прокурор, не потурбувалися також і про те, щоб визнати тимчасово вилучене майно речовими доказами, що також свідчить про безпідставність клопотання.

Окрім того встановлено, що 01.08.2016р. аналогічне клопотання слідчого розглядалося слідчим суддею ОСОБА_7 , який у задоволенні клопотання про арешт майна відмовив. Після винесення ухвали до подачі клопотання, яке розглядала слідчий суддя ОСОБА_1 ніяких обставин не вияснено та не встановлено, які би давали підстави слідчому та прокурору знову звернутися до суду з тим же клопотанням.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
В задоволенні клопотання слідчого Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити, внаслідок недоведеності необхідності такого арешту та наявності, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 КПК України, відповідних ризиків.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: