АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2175/16 Справа № 200/9909/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Дніпро

10 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000351 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 вересня 2016 року, яким щодо

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

затверджено угоду укладену 7 червня 2016 року між прокурором та нею про визнання винуватості за ч. ч. 1, 2 ст. 302 КК України. ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 302 КК України та призначено узгоджене покарання за ч. 1 ст. 302 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 302 КК України у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

На зазначений вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити до СВ Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

Провадження № 11-кп/774/2175/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. ч. 1, 2 ст. 302 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через істотне порушення вимог п. п. 1, 3 ч. 7 ст. 474 КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 3 ст. 61 КК України.

В апеляції прокурором вказується, що місцевий суд при постановленні вироку на підставі угоди призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, що суперечить закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, згідно матеріалів, обвинувачена має доньку ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ч. 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується, зокрема до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Таким чином, прокурор стверджує, що суд першої інстанції не перевірив угоду у цьому провадженні на відповідність вимогам КПК України, не відмовив у її затвердженні, внаслідок чого, ухвалив незаконний вирок.

Вироком суду встановлено, що в середині травня 2016 року, більш точну дату встановити не вдалося, близько 19 годин 30 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи на посаді адміністратора сауни «Текіла-Бум» по пр. Богдана Хмельницького (вул. Героїв Сталінграда) в будинку 38 в м. Дніпропетровську, за обставин і у спосіб, відображені у вироку, прийняла замовлення на користування сауною від раніше не знайомого ОСОБА_9 , погодившись на прохання останнього організувати йому зустріч для надання сексуальних послуг з особами які займаються розпустою. ОСОБА_7 зустрівши раніше викликану по телефону до сауни невстановлену особу, яка займається розпустою, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на звідництво для розпусти, сприяючи добровільним сексуальним стосункам незнайомих осіб між собою, познайомила ОСОБА_9 який знаходився в приміщенні вищевказаної сауни, з невстановленою особою, яка займається розпустою, а після отримання послуг сексуального характеру ОСОБА_9 передав останній в якості оплати грошові кошти в сумі 500 грн..

Крім того, 30 травня 2016 року близько 22 години 45 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні відображеної вище сауни маючи умисел на звідництво для розпусти, шляхом посередництва у виді знайомства та організації зустрічей відвідувачів сауни, з особами, які займаються розпустою, для сприяння добровільним інтимним стосункам між ними та отримання за це грошової винагороди, тобто з метою наживи, за обставин і у спосіб, зазначені у вироку, познайомила ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які займаються розпустою з раніше незнайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від яких прийняла заказ на користування сауною. При цьому ОСОБА_14 виявив бажання вступити в інтимні стосунки з ОСОБА_11 за отримання добровільних послуг сексуального характеру від ОСОБА_11 передав останній в якості оплати 500 грн., а ОСОБА_12 виявив бажання вступити в інтимні стосунки з ОСОБА_10 за отримання добровільних послуг сексуального характеру від ОСОБА_11 передав останній в якості оплати 500 грн.. За надання добровільних послуг сексуального характеру ОСОБА_11 в приміщені сауни за вищевказаною адресою, залишила ОСОБА_7 грошову винагороду за надання послуг звідництва сексуального характеру у розмірі 200 грн..

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляцію державного обвинувача та просила задовольнити апеляційну скаргу.

Обвинувачена ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення апеляції прокурора.

Вислухавши думки учасників судового провадження, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд, ухвалюючи вирок на підставі угоди, призначив ОСОБА_7 за ч. ч. 1, 2 ст. 302, ч. 1 ст. 70 КК України узгоджене покарання у виді 3 років обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки.

Однак, при цьому, всупереч ч. 7 ст. 474 КПК України, суд не перевірив відповідність угоди вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Наявними матеріали підтверджено, що обвинувачена має доньку ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія свідоцтва про народження, а. с. 69, том 1/.

Частиною 3 статті 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується, зокрема до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Таким чином, затверджуючи вироком укладену між прокурором та ОСОБА_7 угоду про визнання винуватості за ч. ч. 1, 2 ст. 302 КК України, суд першої інстанції призначив обвинуваченій узгоджену сторонами міру покарання, яка не може бути застосована до жінки, що має дитину віком в десять років.

За таких обставин, відповідно до ст. 413 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку, оскільки його було ухвалено всупереч вимогам ч. 7 ст. 474 КПК України і ч. 3 ст. 61 КК України та направлення кримінального провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

На підставі ст. 413 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 474 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 , скасувати.

Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 направити до СВ Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області