НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2970/16-к
Провадження № 1-кп/0182/419/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2016 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження №0000933 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, Нововоронцовського району, с. Нововоскресенське, не одруженого, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, учня 10А класу, КЗ Нікопольська СЗШІ-ІІІ ступенів № 24, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_3

законного представника неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

представника служби у справах дітей Нікопольської міськради:

ОСОБА_9

представника СЮП Нікопольського ВП: ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:
Неповнолітній ОСОБА_3 , 2000 року народження, 12 березня 2016 приблизно о 18 год. 40 хв., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , побачив неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , 2000 року народження, яка тримала в руці мобільний телефон, в цей час у нього виник умисел, направлений на відкрите викрадення її майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до неповнолітньої ОСОБА_6 та відкрито, умисно, із корисливих мотивів, заволодів мобільним телефоном марки «Meizy» вартістю 4199 грн., який належить ОСОБА_5 , чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

З місця кримінального правопорушення обвинувачений втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю, підтвердив факт скоєння злочину і суду показав, що дійсно 12 березня 2016 року він зустрів потерпілу та попрохав у неї мобільний телефон, щоб начебто зателефонувати. Вона передала йому телефон, після чого він побіг. Викрадений телефон він продав, а гроші витратив. В скоєному щиро кається.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 суду показала, що раніше її син злочини не вчиняв. Вважає причиною скоєння злочину те, що син почав спілкуватись з не доброю компанією. Вона та її чоловік мають вплив на сина. Цивільний позов потерпілої вона визнає в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що дійсно 12 березня 2016 року після 18 години вона зателефонувала своєму хлопцю. В цей час до неї підійшов обвинувачений та попросив телефон зателефонувати товаришу. Вона передала йому телефон, а він побіг. Вона бігла за ним та просила повернути телефон, але він втік.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що про обставини скоєння злочину їй повідомила донька. Вони зразу ж звернулись до поліції. Телефон їй не повернули, а тому просить стягнути його вартість з матері обвинуваченого.

Аналізуючи всі зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини.

Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України за ознакою відкритого викрадення чужого майна (грабіж).

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до середньої тяжкості, обставини справи, особу винного, який не перебував на обліку служби у справах дітей.

Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_9 пояснила, що сім`я де виховується неповнолітній ОСОБА_3 не перебувала у них на обліку. На адресу служби на поведінку обвинуваченого не надходили зауваження зі школи.

Представник СЮП Нікопольського ВП ОСОБА_10 пояснив, що неповнолітній не перебував у них на обліку.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 навчається у школі, виховується у повній родині разом з матір`ю, батьком, має належні умови для проживання, навчання, за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить визнання вини, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р., неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу, ст.. 19 Правил, що поміщення неповнолітніх в будь-яку виправну установу завжди повинно буди крайньою мірою.

Тому, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від покарання застосувавши щодо нього положення ст.ст. 75, 104 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілої ОСОБА_5 визнаний цивільним відповідачем ОСОБА_7 , доведений у судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік, якщо він не вчинить нового злочину, та не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, відповідно до ч.6 ст.194 КПК України припинила свою дію.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 4199 гривень матеріальних збитків.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення, через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: