У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
засудженихОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисникаОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2015 року:
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Кліщівна Рогатинського району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України на 1 рікобмеження волі.
На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, п."є" ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання у виді 1 року обмеження волі;
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Перемишляни Львівської області, мешканця АДРЕСА_2 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України на 3 місяці арешту. Зараховано до строку відбуття покарання період тримання його під вартою з 20 вересня 2011 року по 20 грудня 2011 року і постановлено вважати покарання відбутим.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області УДК Івано-Франківської області судові витрати в сумі 1 125,60 грн за проведення судово-балістичних експертиз.

В апеляційному порядку справа не переглядалася.

За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, а останнього також у застосуванні спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.
18 вересня 2011 року приблизно о 21 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки „Форд Скорпіо", всалоні якого знаходилисяОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та рухаючись у лівій смузі руху по проспекту Лесі Українки у м. Калуші, здійснив маневр обгону автомобіля „Део Ланос" під керуванням ОСОБА_5 , в салоні якого знаходився ОСОБА_11 , після чого звернув наліво та зупинився біля будинку АДРЕСА_3 , де став чекати родичів.
Чепіл ОСОБА_12 , будучи обуреним неправильним здійсненням маневру обгону ОСОБА_13 , поїхав за останнім та, зупинившись біля нього, розпочав сварку. В той час, коли із підїзду будинку вийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , між Чепіл ОСОБА_15 та ОСОБА_13 розпочалася штовханина, під час якої вони наносили один одному удари руками в область тулуба та обличчя.
Під час конфлікту ОСОБА_8 викликавз мобільного телефону міліцію, а ОСОБА_16 зателефонував синові ОСОБА_17 з проханням приїхати на допомогу.
За декілька хвилин ОСОБА_18 прибув на місце події, маючи при собі пістолет травматичної дії «ФОРТ 12 РМ, 004209, калібру 9 мм,P.A.», з якого спочатку здійснив два постріли в повітря, а потімпідійшов до ОСОБА_8 та двічівистрілив в область грудної клітки та живота останнього. Коли ОСОБА_8 почав втікати в напрямку підїзду № 2 зазначеного будинку, ОСОБА_18 став його наздоганяти,продовжуючи стріляти.
ОСОБА_8 побіг за ріг будинкута забіг на АЗС «Лукойл» на вул. Ринковій ум. Калуші. Працівники АЗС викликали міліцію і невідкладну медичну допомогу. Чепіл ОСОБА_12 наздогнав свого сина ОСОБА_6 та забрав унього травматичний пістолет, після чого вони на своїх автомобілях залишили місце події.
Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_19 було спричинено тілесні ушкодження у виді поверхневої рани в пахвовій ділянці зліва,поверхневої рани живота справа,поверхневої рани в ділянці правого передпліччя, щоналежать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоровя, та садна в ділянці обличчя, садна ісинець у ділянці грудної клітки, синець живота, які надежать до легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі заступник прокурора області порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Посилається на порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання особам засуджених і тяжкості вчиненого злочину. Вважає, що судом безпідставно виключено з обвинувачення обох засуджених кваліфікуючі ознаки злочину «хуліганство, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії» та «хуліганство, що супроводжувалося винятковим цинізмом», необгрунтовано перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України. Звертає увагу, що після зміни прокурором обвинувачення в суді (виключення обставини вчинення злочину групою осіб з ОСОБА_20 ) суд не роз`яснив потерпілому право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Вважає, що неправильна кваліфікація дій засуджених потягла обрання їм несправедливого покарання внаслідок м`якості. Крім того, вказує нанеобгрунтованість рішення суду про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Просить направити справу на новий судовий розгляд.
Засуджений ОСОБА_5 іпотерпілий ОСОБА_8 надіслали свої заперечення на касаційну скаргу прокурора, у яких просять залишити вирок без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та їхнього захисника, які вважали, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, міркування потерпілого, котрий не підтримав касаційну скаргу, й думку прокурора, яка вважала, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги і поданих заперечень, колегія суддів вважає, що у задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства за викладених у вироку обставин підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав належну оцінку в сукупності івзаємозв`язку: показаннями засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; потерпілого ОСОБА_8 ; свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , щодо обставин події злочину; свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 ; висновком судово-медичної експертизи про характер тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , локалізацію, механізм їх утворення; даними протоколів огляду та додаткового огляду місця події йвилучення двох гільз та предметів округлої форми, а також ще чотирьох гільз і двох предметів округлої форми; даними протоколу огляду та вилучення речей із тіла ОСОБА_8 (предмета округлої форми) під час хірургічного втручання; даними протоколів огляду й вилучення у ОСОБА_5 пістолету марки «ПМР» № НОМЕР_1 з магазином та у ОСОБА_6 пістолета марки «ПГШ-790» НОМЕР_2 з магазином; висновками судово-балістичних, медико-криміналістичних експертиз; протоколом огляду предметів і долучення їх до справи як речових доказів; даними протоколу відтворення обстановки та обставин події.
Висновки суду про участь ОСОБА_5 іОСОБА_6 у хуліганстві за викладених у вироку обставин прокурором не оспорюються. Доводи у його касаційній скарзі про неправильну юридичну оцінку дій засуджених судом є необгрунтованими і такими, що спростовуються наявними в матеріалах кримінальної справи доказами, яким суд дав належну оцінку із наведенням у вироку аргументованих висновків.
Доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону у зв`язку із необґрунтованим, на його думку, рішенням суду про виключення з обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфікуючих ознак злочину «хуліганство, що супроводжувалося винятковим цинізмом» та «хуліганство, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії» є безпідставними.
Так, доказами у справі, які були належно оцінені судом, не було підтверджено, що хуліганські дії засуджених були поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, зокрема, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, тому висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки злочину «хуліганство, яке супроводжувалося винятковим цинізмом»є обґрунтованим.
Крім того, в судовому засіданні не було встановлено, щоб під час події з боку потерпілого або свідків мало місце припинення хуліганських дій засуджених в активній формі, а мала місце вимога припинити такі дії, отже,об`єктивна сторона злочину не містить такої кваліфікуючої ознаки як опір у формі активної протидії. Таким чином, суд правильно дав оцінку діям засуджених ідійшов обґрунтованого висновку про відсутність уїхніх діях опору як кваліфікуючої ознаки хуліганства.
Доводи прокурора про необгрунтованість рішення суду щодо перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України є безпідставними. Так, усудовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 надав свою згоду чи сприяв ОСОБА_6 у застосуванні спеціально пристосованого предмета. Натомість докази у справі, які суд належно оцінив у судовому засіданні, свідчать про відсутність такої згоди чи сприяння, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 й ОСОБА_8 про обставини події, зокрема, про те, що ОСОБА_5 , побачивши, що ОСОБА_6 застосовує зброю, побіг за ним та забрав у нього пістолет.
Вирішуючи питання щодо правової оцінки дій засуджених, суд урахував роз`яснення, які містяться в пункті12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року,відповідно до якого при вчиненні хуліганства групою осіб за ч. 4 ст. 296 КК України можуть бути кваліфіковані дії тих його учасників, які особисто застосували зброю або інший предмет, спеціально пристосований чи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а також тих осіб, які хоча самі й не застосовували зазначених знарядь, але дали згоду чи в інший спосіб сприяли їх застосуванню іншими виконавцями цього злочину. Якщо один з учасників злочину застосував такі знаряддя без відома інших, то відповідальність за ч. 4 ст. 296 КК має нести лише він.
Таким чином, суд правильно кваліфікував дії засуджених: ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 296 КК України за кваліфікуючими ознаками грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, та ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України за кваліфікуючими ознаками грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
При призначенні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, дані про їхні особи, обставини, що пом`якшують покарання, та навів їх у вироку, обравши покарання із дотриманням вимог ст. 65 КК України. Призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 4 ст. 296 КК України, суд урахував наявність кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й умотивував своє рішення належним чином.
Отже, призначене засудженим покарання є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, підстав вважати його несправедливим внаслідок м`якості немає.
Доводи прокурора про недотримання судом вимог кримінально-процесуального закону під час зміни прокурором обвинувачення в суді є необгрунтованими та спростовуються матеріалами кримінальної справи, з яких убачається, що суд відповідно до ст. 277 КПК України 1960 року належним чином роз`яснив потерпілому право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, що підтверджується протоколом судового засідання.
Перевіркою матеріалів кримінальної справи за касаційною скаргою прокурора не встановлено порушень судом вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановленого у справі вироку.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
Керуючись статтями 394396, 398 КПК України 1960 року і пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 о