Справа № 738/1864/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/548/2016
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000224 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції, одруженого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України;

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій останній просить вирок суду щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Заявлений цивільний позов прокурора про відшкодування шкоди за лікування потерпілого ОСОБА_9 задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету Менського району 2468,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 966 грн. 21 коп., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000,00 грн.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Як встановив суд першої інстанції, 31 травня 2015 року, близько 19-45 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_9 та з хуліганських мотивів вчинив з останнім сварку, під час якої умисно наніс близько 5-6 ударів руками по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_10 . Спричинені тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 49/4 від 23.06.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок суду першої інстанції винесений з порушенням вимог ст. 411 КПК України, оскільки висновки щодо доведеності вини обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом першої інстанції неправильно оцінено покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки останні пояснили, що вони особисто бачили, що обвинувачений ОСОБА_14 лише намагався наносити удари, але не наносив. Крім того, апелянт зазначає, що вирок постановлений з істотним порушенням вимог КПК України, оскільки досудове розслідування проводилось слідчими, які були необ`єктивним, так як перебували у дружніх стосунках з потерпілим. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, оскільки суд відмовив йому у задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів провадження копії доручення про проведення слідчих дій, а також допит свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та заяву про самовідвід слідчого ОСОБА_16 .

На подану апеляційну скаргу прокурором та потерпілим подані заперечення, які аналогічні за змістом та в яких ставиться питання про залишення вироку суду першої інстанції, а поданої апеляційної скарги без задоволення з мотивів її необґрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідача; обвинуваченого та його захисника адвоката , який просив задовольнити його апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України; думку прокурора, який вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а щодо поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 просив залишити її без задоволення з мотивів її необґрунтованості та безпідставності; потерпілого ОСОБА_9 , який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив покази, які він надавав у суді першої інстанції і вину свою в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та зазначив, що подану ним апеляційну скаргу він підтримує у повному обсязі та просив кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Зазначив, що з потерпілим по справі у нього тривалий час неприязні відносини і потерпілого ОСОБА_10 він умисно не бив, а лише оборонявся від дій останнього, а тому можливо останньому і були заподіяні тілесні ушкодження. Також зазначив, що конфлікт 31 травня 2015 року спровокував потерпілий, який спочатку чіплявся за одяг, а потім вдарив його в область грудей, в результаті чого виникла бійка, в ході якої він намагався нанести удари потерпілому, однак той від ударів ухилявся. В послідуючому він послизнувся на мокрій траві та впав на землю, а потерпілий схопив його обома руками за шию та душив. Також потерпілому допомагала його дружина, оскільки вона сіла йому на ноги та утримувала ноги і таким чином не дозволяла йому піднятися з землі. В такому положенні його утримували до приходу його дружини ОСОБА_17 . Відразу ж приїхали працівники міліції, які жодних документів не складали та поїхали, а він викликав швидку медичну допомогу та був доставлений до Менської ЦРЛ. Обвинувачений також пояснив, що в той день було релігійне свято ОСОБА_18 і з цього приводу він вживав спиртні напої.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав, його вина підтверджується показами потерпілого та свідків допитаних судом першої інстанції та іншими доказами, які ретельно дослідив суд першої інстанції у судовому засідання та дав їм належну правову оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в засіданні апеляційного суду пояснив, що в дійсності з обвинуваченим неприязні відносини, оскільки дружина обвинуваченого на протязі певного часу безпідставно зверталась до різних державних установ на його сім`ю. 31 травня 2015 року у вечірній час, близько 20 години, він вийшов разом зі своїми дітьми на вулицю. Двоє старших дітей гралися окремо з іншими дітьми, а найменшу дитину, якій на той час не виповнилось і 3-х років, він тримав за руку. В цей час із під`їзду будинку вийшов обвинувачений ОСОБА_14 та підійшов до нього і він помітив, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений почав словесно погрожувати йому, що він зараз з ним розбереться з приводу проколотих колес на його велосипеді і відразу почав кулаками наносити йому удари в область голови. Оскільки він тримав за руки дитину, то не зміг своєчасно відхилятись від ударів. Відштовхнувши від себе дитину, він почав умовляти обвинуваченого заспокоїтись та припинити конфлікт та бійку, однак останній на його прохання адекватно не реагував через стан сп`яніння. В послідуючому він зумів звалити обвинуваченого на землю і між ними зав`язалась боротьба, під час якої обвинувачений руками його душив та наніс рукою 3-4 удари в область голови. На крики дітей, з будинку вибігли його дружина та дві сусідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . В якийсь момент він зміг звільнитись від обвинуваченого і між ним та обвинуваченим знаходились ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , які разом з ним намагалися заспокоїти обвинуваченого, однак обвинувачений весь час намагався продовжити бійку та штовхав жінок і він знову був вимушений звалити обвинуваченого на землю та заломивши йому руку за спину утримував останнього на землі. В той час його дружина ОСОБА_22 допомагала утримувати йому обвинуваченого, тримаючи останнього за ноги. Також потерпілий пояснив, що коли обвинувачений наносив йому удари, то в руці він тримав запальничку, на його думку для посилення ударів руками.

З показань свідка ОСОБА_13 наданих в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, 31 травня 2015 року близько 20 години вона знаходилась у себе в квартирі разом з сусідкою ОСОБА_22 та періодично до неї заходила інша сусідка ОСОБА_23 . В якийсь час з вулиці почулися дитячі крики і виглянувши у вікно вона побачила, що потерпілий з обвинуваченим між собою боролись та каталися по землі. Вибігши на вулицю, вона особисто побачила, що ОСОБА_10 та ОСОБА_24 були вже на ногах, обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння і вів себе агресивно. В її присутності обвинувачений кулаком попав потерпілому в область шиї та плеча. Ударів по обличчю потерпілого вона особисто не бачила. В потерпілого з носу йшла кров. В її присутності потерпілий жодного удару по обвинуваченому не наніс, а весь час намагався ухилятись від ударів обвинуваченого та постійно заспокоював обвинуваченого припинити конфлікт.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснила, що з обвинуваченим та потерпілим є сусідами, стосунки з обвинуваченим неприязні, а потерпілим добросусідські. 31 травня 2015 року близько 20 години знаходячись у себе в квартирі почула з вулиці дитячі крики і виглянувши у вікно вона побачила, що потерпілий з обвинуваченим між собою боролись та каталися по землі. Вибігши на вулицю, вона особисто побачила, що ОСОБА_10 та ОСОБА_14 були вже на ногах, обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння і вів себе агресивно, виражався нецензурними словами та при цьому погрожував присутнім, що всіх розстріляє і в нього є бойова граната. В її присутності обвинувачений кулаком попав потерпілому в область шиї та плеча. Ударів по обличчю потерпілого вона особисто не бачила. В потерпілого з носу йшла кров. В її присутності потерпілий жодного удару по обвинуваченому не наніс, а весь час намагався ухилятись від ударів обвинуваченого та постійно заспокоював обвинуваченого припинити конфлікт.

З показань свідка ОСОБА_11 наданих суду першої інстанції вбачається, що з обвинуваченим вона є сусідкою, стосунки неприязні, а потерпілий є її чоловіком. 31 травня 2015 року близько 20 години вона знаходилась у квартирі сусідки ОСОБА_25 , а її чоловік, тобто потерпілий по справі в той час перебував на вулиці. З вулиці почулися дитячі крики і виглянувши у вікно вона побачила, що її чоловік з обвинуваченим між собою боролись та каталися по землі. Вибігши на вулицю, вона особисто побачила, що обвинувачений ОСОБА_14 сидів на її чоловікові і однією рукою тримав за шию, а другою рукою обвинувачений один раз кулаком попав по обличчю. В послідуючому обвинувачений та її чоловік піднялися на ноги. Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння і вів себе агресивно, виражався нецензурними словами і в її присутності обвинувачений кулаком наніс потерпілому в область голови декілька ударів. В потерпілого з носу йшла кров. В її присутності її чоловік жодного удару по обвинуваченому не наніс, а весь час намагався ухилятись від ударів обвинуваченого та постійно заспокоював обвинуваченого припинити конфлікт. Вона бачила як обвинувачений наніс її чоловікові чотири удари по голові. В послідуючому її чоловік звалив обвинуваченого на землю та утримував за руку, а з метою допомоги своєму чоловікові утримувала обвинуваченого за ноги.

Також вина ОСОБА_6 підтверджується показами свідка ОСОБА_15 , яка є дружиною обвинуваченого і з показань якої вбачається, що її чоловік, тобто обвинувачений у кримінальному провадженні, 31 травня 2015 року вживав спиртні напої і під час конфлікту з потерпілим перебував у стані алкогольного сп`яніння. Особисто свідок ОСОБА_15 самої бійки не бачила, а коли прийшла до свого будинку, то на вулиці побачила, що її чоловік лежав на землі на ньому зверху сидів потерпілий, а за ним його дружина ОСОБА_22 . На потерпілому вона явних тілесних ушкоджень не бачила, а обличчя її чоловіка було в крові, пошкоджений палець. Окрім її чоловіка, обвинуваченого з дружиною на місці події знаходились сусідки ОСОБА_23 та ОСОБА_25 . Працівники міліції, які приїхали за чиїмось викликом, на місці події були не більше однієї хвилини. Її чоловік викликав швидку, яка забрала його до лікарні. Зі слів свого чоловіка їй відомо, що саме її чоловік, тобто обвинувачений у кримінальному провадженні, першим почав з`ясовувати з потерпілим стосунки з приводу пробитих шин на колесах його велосипеду.

Проаналізувавши показання свідків та потерпілих, а також дослідивши протокол та відеозапис проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , суд першої інстанції вірно зазначив у вироку, що показання свідків у повному обсязі узгоджується між собою з показами потерпілого по справі, а тому обґрунтовано ці показання визнав належним доказом та поклав у основу обвинувального вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_26 про те, що він не наносив ударів потерпілому спростовуються як показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 , так і даними протоколу слідчого експерименту щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та матеріалами судово-медичної експертизи №49/4 від 23.06.2015 року.

Оскільки докази по справі, а зокрема проведення слідчого експерименту за участі свідків, проведення судово-медичної експертизи отримані у порядку, передбаченому КПК України, а тому доводи обвинуваченого та його захисника про визнання вказаних доказів недопустимими є нікчемними та такими, що не заслуговують на увагу.

Твердження обвинуваченого та захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону яке на їх думку полягає в тому, що досудове розслідування провадилось слідчими, які в послідуючому написали заяви про самовідвід, оскільки потерпілий працює в органі, працівники якого проводили досудове розслідування, а тому обвинувачений був позбавлений можливості належним чином захищати свої права, не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і в засіданні апеляційного суду. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі, які провадили досудове розслідування діяли відповідно до норм КПК України, після написання ним заяв про самовідвід були відсторонені від подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, обвинувальний акт складався не слідчим, а прокурором прокуратури Менського району. Щодо порушення права на захист обвинуваченого,яке полягало у відсутності захисника, то колегія суддів зазначає, дані твердження є нікчемними, оскільки обвинувачений не є особою, яка підпадає під дії статей 49,52 КПК України і мав реальну змогу у будь-який момент залучити захисника до участі у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, стороною захисту надані стороною обвинувачення докази не спростовано, суду не надано жодного доказу, який би виключав причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_6 , які виразилися в умисному нанесенні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, у відповідності до ст. 94 КПК України, місцевий суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку їх аналіз, такі докази підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не дотримав вимог ст.ст.65-67 КК України. Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, врахував його вік, сімейний стан, також судом визнано як обставину, яка пом`якшує покарання вчинення злочину вперше та враховано наявність обставини, яка обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та дійшов висновку про можливість призначення покарання у виді громадських робіт і що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не мотивував можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів при призначенні мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією даної статті, тобто ч.2 ст.125 КК України, зокрема штрафу.

Зокрема, місцевим судом, не враховано привід виникнення конфлікту, особу обвинуваченого, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, працездатний і працює, характеризується виключно позитивно, на утриманні має трьох малолітніх дітей, а тому за таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині призначеної міри покарання та призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання у виді штрафу, який передбачений санкцією статті за якою останній обвинувачується, оскільки таке покарання буде відповідати вимогам закону та сприяти виправленню обвинуваченого і попередженню нових злочинів.

Згідно положень ч. 2 ст. 125 КК України покарання за цим законом призначається у виді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_27 за ст.125 ч.2 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850(вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4