АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
та учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_7 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 р. в кримінальному провадженні №0000126 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, республіка Молдова, проживаючого АДРЕСА_1 , гр. України, румуна, з середньою освітою, в порядку ст. 89 КК України не судимого, визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України і йому призначено покарання:
- за ст. 286 ч.2 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- за ст. 135 ч.1 КК України два роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
До набрання вироку законної сили запобіжний захід обвинуваченому залишено у виді тримання під вартою, строк відбування покарання йому вирішено обчислювати з 19 березня 2015 року.
Зараховано ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 19 березня 2015 року по день набрання цим вироком законної сили за правилами ст. 72 ч.2 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування
провадження №11кп/794/234/16 р. головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10
матеріальної шкоди 59607 грн. 85 коп. та 100000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1550 грн. 22 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку, 13.03.2015 року близько 19 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним автомобілем марки «ВАЗ 2106» держномер НОМЕР_1 , рухався по вул.Б. Хмельницького в м. Сторожинець в напрямку м. Чернівці зі швидкістю більше 80 км/год.
Наближаючись до буд. №133 вказаної вулиці, ОСОБА_6 , не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 помер від травматичного шоку, який розвинувся як ускладнення отриманої при житті травми у вигляді чисельних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів.
Дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв в результаті грубого порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 «а», «б», 2.9 «а», 10.1, 12.4, 31.1, 31.4.1 «а», 31.4.3 «а», 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України.
Крім цього, безпосередньо після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що своїми діями поставив малолітнього ОСОБА_11 в небезпечний для життя стан внаслідок травмування автомобілем, залишивши останнього на правому узбіччі проїзної дороги, не вжив заходів, направлених на надання допомоги ОСОБА_11 , який був позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, хоча мав змогу надати йому вказану допомогу, не зупинився, не переконався що той потребує допомоги, не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, не відвіз його до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілого в небезпеці, після чого з місця події втік.
На цей вирок представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 , прокурор ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 в своїй скарзі просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворіше покарання та збільшити відшкодування моральної шкоди потерпілому до розміру, який визначений в позовній заяві.
При цьому представник вказував, що часткова невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, потягли до призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, внаслідок його м`якості. В судовому засіданні ОСОБА_6 не визнав себе винним в перевищенні швидкості, яке знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП та загибеллю людини. Апелянт також вказував, що згідно встановлених в судовому засіданні доказів, після здійснення наїзду на дитину, ОСОБА_6 транспортний засіб не зупинив, а втік з місця пригоди, залишивши останнього у небезпеці. Також зразу після ДТП запропонував своїм пасажирам поїхати до дівчат розважитися, після чого тривалий час переховувався від правоохоронних органів та спонукав свідків надати завідомо неправдиві заяви стосовно загибелі людини. Також апелянт зазначав, що «намагання» ОСОБА_6 відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, згідно ст. 66 КК України не відноситься до пом`якшуючих покарання обставин. Направлення рідними ОСОБА_6 потерпілому поштового переказу на 1 тис. грн. є фактично знущанням над почуттями батьків загиблого сина, а не намаганням відшкодувати матеріальну шкоду. Апелянт вважає також, що розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому визначений судом без повного врахування глибини фізичних та душевних страждань батьків. Зазначені обставини, на думку апелянта, дають підстави для застосування щодо обвинуваченого більш суворого покарання та збільшення розміру моральної шкоди.
Прокурор ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання.
При цьому апелянт посилався на те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не в достатній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів і те, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, свідомо порушив правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків у вигляді смерті малолітньої дитини, після чого навмисно залишив його у небезпеці з метою уникнення кримінальної відповідальності за свої дії. Також вважає, що суд хибно прийшов до висновку про наявність двох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та намагання відшкодувати шкоду потерпілому. Вказував також, що в ході судового розгляду обвинувачений постійно змінював свої показання, а факт визнання вини в судових дебатах останнім зумовлений лише повним доведенням його вини в ході судового розгляду та загрозою призначення судом суворої міри покарання.
Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 за недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
При цьому апелянт вказував, що досліджені в суді докази не свідчать про винуватість його підзахисного, а лише констатують певні обставини. Вказував, що не встановлена швидкість автомобіля на момент наїзду пішохода, а тому неможливо встановити чи мав технічну можливість водій ОСОБА_6 уникнути такого наїзду. Вважає висновок експертизи №214 неякісним і нечітким. На думку апелянта, суд необґрунтовано відхилив клопотання захисту про призначення повторної транспортно-трасологічної експертизи.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_8 , його представника, прокурора, які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які просили задовольнити подану захисником скаргу та відмовити в задоволенні вимог представника потерпілого і прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційних вимог та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги представника потерпілого і прокурора необхідно задовольнити, а в задоволенні вимог захисника відмовити.
Апеляційним судом встановлено, що 13.03.2015 року, приблизно о 19 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п.п.1.5, 2.9 (а), 2.3 (а, б), 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.3 (а), 31.4.5 (г), 12.4 Правил дорожнього руху України, керував технічно несправним автомобілем «ВАЗ-2106» держномер НОМЕР_1 , і рухався на ньому в темну пору доби по вул. Б.Хмельницького в м. Сторожинець зі сторони с. Буденець в напрямку м. Чернівці зі швидкістю більше 80 км/год.
Наближаючись до будинку №133 вказаної вулиці, ОСОБА_6 , не врахувавши дорожню обстановку, в порушення п.10.1 ПДР України, не переконавшись що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди малолітньому ОСОБА_11 , було спричинено смерть, яка настала від травматичного шоку, що розвинувся як наслідок отриманої при житті травми у вигляді чисельних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів.
Крім того, безпосередньо після скоєння дорожньо-транспортної пригоди 13.03.2015 року в м. Сторожинець, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що своїми діями він поставив малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в небезпечний для життя стан і останній був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати йому допомогу, не зупинився та не вжив заходів направлених на надання допомоги ОСОБА_11 , не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, не відвіз того до лікувального закладу, а умисно залишив його в небезпеці, після чого з місця події втік.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, що наведені у вироку суду, встановлена дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Так, в судовому засіданні ОСОБА_6 дав показання, що 13.03.2015року він вживав спиртні напої і ввечері того дня керував автомобілем ВАЗ 2106, що належить Злотарю ОСОБА_12 . В м. Сторожинець він рухався зі швидкістю 60 км/год. з включеним ближнім світлом фар. Автомобіль на той час був справний, хоча один із склоочисників не працював. В той час ішов мокрий сніг, рухався також інший транспорт, але перешкоди йому не створював. Оскільки він знав про вибоїни на дорозі, він їх об`їжджав. В черговий раз об`їжджаючи яму на дорозі, він виїхав на праве узбіччя і побачив спереду автомобіля силует на відстані біля 20 м. Він тоді не гальмував і після цього стався наїзд. Він зрозумів, що здійснив наїзд на людину. Злякавшись скоєного, він не зупинився, а поїхав далі. Після цього він кілька днів переховувався від працівників міліції, розуміючи що його розшукують за скоєне. В той день він вживав спиртне, але п`яним не був.
Потерпілий ОСОБА_8 в суді дав показання, що сина побачив після дорожньо-транспортної пригоди 13.03.2015року в лікарні. Про дорожньо-транспортну пригоду він дізнався того ж дня після 19-ї години. Проживає він неподалік від місця наїзду на сина. Зі слів свідка ОСОБА_13 йому відомо, що тіло сина було виявлено на відстані біля 15 метрів від місця наїзду на нього. Просив задовольнити апеляційні скарги його представника та прокурора призначити обвинуваченому більш суворе покарання і задовольнити в повному обсязі його позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.
Свідок ОСОБА_14 в суді дав показанні, що 13 березня 2015 року в вечірній час він разом з обвинуваченим та Злотар ОСОБА_15 їхали на його автомобілі в м. Сторожинець. Керував автомобілем ОСОБА_6 .. Швидкість автомобіля була біля 80 км/год. ОСОБА_6 виляв по дорозі, об`їжджаючи вибоїни. В черговий раз, об`їжджаючи яму, ОСОБА_6 здійснив наїзд на пішохода. На його запитання обвинувачений відповів, що збили якогось діда. На його пропозицію зупинитись ОСОБА_6 не відреагував, а поїхав далі. Оглянувши пізніше автомобіль, він побачив, що в автомобілі були пошкодження. Пізніше ОСОБА_16 , заїхавши в канаву, вийшов з автомобіля і втік. Того ж вечора працівникам міліції він сказав, що його автомобіль хтось викрав. Так сказав йому говорити обвинувачений. Пізніше до нього приходили родичі обвинуваченого і пропонували йому гроші за те, щоб він взяв провину на себе.
Свідок ОСОБА_17 в суді дав показання, що 13 березня 2015року в вечірній час він їхав в автомобіля в якості пасажира разом з ОСОБА_18 та обвинуваченим. За кермом автомобіля ВАЗ був ОСОБА_6 . В той час ішов сніг з дощем. В м. Стотожинець автомобіль на щось наїхав. Обвинувачений тоді сказав їм, що збили діда на велосипеді. ОСОБА_14 запропонував зупинитись, але обвинувачений сказав, що у нього проблеми з працівниками міліції і не зупинив автомобіль. Перед наїздом на пішохода ОСОБА_6 не гальмував. Момент наїзду він не бачив. а лише відчув удар і побачив пошкодження скла в автомобілі. В той же вечір обвинувачений сказав ОСОБА_14 говорити працівникам міліції, що його автомобіль хтось викрав. Швидкість автомобіля перед наїздом була в межах 80-90 км/год.
Свідок ОСОБА_19 в суді дав показання, що 13.03.2015року його старший син дома сказав, що сталось ДТП і ОСОБА_20 збив автомобіль. Його дружина тоді викликала швидку медичну допомогу, а сам пішов на місце ДТП. Хлопчика він побачив лежачим на землі, розмовляв з ним, але боявся чіпати його. Через кілька хвилин після цього приїхала швидка медична допомога і потерпілого повезли в лікарню. На місці події він бачив сліди потерпілого, які були розташовані на обочині, там же були сліди взуття його сина, а також свіжий слід від автомобіля. Вуличні фонарі горіли і проїзну частину дороги було видно добре. На місця події також бачив уламки деталей автомобіля ВАЗ 2106.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні дала показання, що її син ОСОБА_22 ввечері 13.03.2015 року забіг в будинок і сказав, що його товариша ОСОБА_23 збив автомобіль і щоб вона викликала швидку медичну допомогу. Тоді ж її чоловік та син пішли на місце пригоди, а потім і вона. Потерпілий тоді лежав в канаві, останній реагував на них. Вона знайшла там мобільний телефон. Там же були свіжі сліди коліс автомобіля.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні дав показання, що 13.03.2015 року біля 19 години він з ОСОБА_24 повертався з тренування і ішов по вул. Б.Хмельницького в м. Сторожинець. Вони ішли повільно і рухались по узбіччю. ОСОБА_25 ішов ближче до дороги, а він поряд з ним. Не далеко від його будинку він почув свист шин, побачив світло фар автомобіля, після чого інстинктивно нахилився та впав в канаву. Після цього автомобіль наїхав на ОСОБА_25 і той впав. Він звернувся до потерпілого, але той не відповідав. Тоді він побіг сказати батькам про те, що сталося. Автомобіль, який збив ОСОБА_25 , був моделі ВАЗ і швидкість його була приблизно 80-90 км/год. Автомобіль після наїзду проїхав трохи, а потім розвернувся і поїхав геть. Звуку гальм автомобіля він не чув.
З протоколу огляду місця події, схеми та фототаблиці до нього вбачається, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є ділянка автодороги в м. Сторожинець по вул. Б.Хмельницького і на правому узбіччі було виявлено сліди шин автомобіля, уламки скла прозорого і жовтого кольору, мобільний телефон, уламок пластмаси чорного кольору, а на лівому узбіччі виявлено пластикове дзеркало чорного кольору (т.1. а.с.1-17).
З протоколу огляду автомобіля ВАЗ 2106 держномер НОМЕР_1 вбачається, що його було виявлено в кюветі в м. Сторожинець і на ньому є пошкодження в передній правій частині, а саме: розбиті права передня фара, передній правий ліхтар поворотів та габарит, розбитий повторювач повороту на правому передньому крилі, розбито окуляр фар з правої сторони, деформована передня стійка, переднє праве крило, пошкоджено вітрове скло з правої сторони, відсутня нікельована планка на передньому правому крилі, зігнуто передній бампер з правої сторони (т.1 а.с.18-39).
З висновків судово-медичних експертиз №20-Е, №049 вбачається, що ОСОБА_11 були спричинені чисельні переломи кісток скелету, найбільш ймовірно під час дорожньо-транспортної пригоди у вигляді наїзду легкового автомобіля на пішохода, за ознакою «небезпека для життя» відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень та перебувають в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_11 настала від травматичного шоку, який розвинувся як ускладнення отриманої при житті травми у вигляді чисельних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів. (т.1 а.с.50-53, 55-67).
З висновку експерта №214-а вбачається, що з врахуванням слідової інформації, локалізації та характеру пошкоджень на транспортному засобі, їх розташування, а також відокремлення об`єктів від ТЗ після наїзду (осип уламків полімерного походження, скла та слідів переміщення транспортного засобу), основна концентрація яких розташована на правому узбіччі в напрямку м. Сторожинець, є підстави зробити висновок, що наїзд на пішохода відносно параметрів проїзної частини міг відбутися на правому узбіччі в напрямку м. Сторожинець (т.1 а.с.77-78).
З висновку експерта №242-А вбачається, що в автомобілі ВАЗ 2106 держномер НОМЕР_1 робоча гальмівна система не відповідає вимогам п.31.4.1(а) ПДР, ходова частина автомобіля не відповідає вимогам п.31.4.5(г) ПДР, зовнішні світлові прилади автомобіля із-за пошкоджень не відповідають вимогам п.31.1 та 31.4.3А) ПДР (т.1 а.с.81-91).
З висновку експерта №1011-К вбачається, що виявлені та вилучені на місці події уламки чорного кольору та уламок помаранчевого кольору є частинами деталей автомобіля ВАЗ-2106 держномер НОМЕР_1 , а саме: облицювання фар, скла ліхтаря правого повороту та корпусу дзеркала (т.1 а.с.96-103).
З висновку експерта №270-а вбачається, що в діях водія автомобіля ВАЗ-2106 держ.номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимог п.п.10.1, 12.4 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.107-109).
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому діянь підтверджується також даними слідчих експериментів, проведених з участю свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_14 , в ході проведення яких свідки на місцевості вказали місце наїзду автомобіля на пішохода ОСОБА_11 , яке розташовано на узбіччі дороги в м.Сторожинець (т.1 а.с.40-49, 116-120).
Аналіз вказаних доказів свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України, оскільки обвинувачений, керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно несправним автомобілем, в порушення інкримінованих йому вимог ПДР, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , що рухався по узбіччю, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких в послідуючому настала смерть потерпілого, а також, поставивши потерпілого своїми діями в безпорадний стан, усвідомлюючи, що той перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, маючи можливість надати йому допомогу, залишив останнього без допомоги та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Що стосується вимог захисника ОСОБА_7 про скасування обвинувального вироку та постановлення виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , вони є безпідставні, суперечать нормам процесуального закону та не відповідають правильному змісту і розумінню Правил дорожнього руху України та дослідженим в суді доказам.
Так, згідно ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:
1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Вказаний перелік випадків ухвалення апеляційним судом вироків є вичерпним.
Наведені захисником в апеляційній скарзі доводи є необґрунтовані та неспроможні і в своїй сукупності ніяким чином не спростовують винуватість ОСОБА_6 , як у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було травмовано малолітнього пішохода, який рухався по узбіччю і не створював ніякої перешкоди для руху обвинуваченому, так і в умисному залишенні обвинуваченим в небезпеці потерпілого, який був позбавлений можливості внаслідок безпорадного стану вжити заходів для самозбереження.
Посилання захисника про необхідність призначення повторних і додаткових експертиз, з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, кількості проведених різних видів експертиз, відсутності протиріч між ними та іншими доказами, які були досліджені судом, є необґрунтованим та може свідчити про умисне затягування розгляду кримінального провадження.
Відсутність обґрунтованих в апеляційній скарзі заперечень щодо правильності висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 позбавляє можливості суд апеляційної інстанції повно та аргументовано навести мотиви відхилення тверджень апелянта. А тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною і задоволенню не підлягає.
Що стосується вимог представника потерпілого та прокурора, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтовані і їх необхідно задовольнити.
Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання:
1)у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання. необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинені ним кримінальні правопорушення, суд першої інстанції не дотримався вимог вищевказаних норм Загальної частини КК України та призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм розміром не відповідає тяжкості вчинених ним діянь та даним про особу винного, внаслідок м`якості.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив два злочини, один з яких є тяжким злочином, а другий є злочином невеликої тяжкості, вказані злочини були вчинені ним в стані алкогольного сп`яніння та грубого порушення вимог ПДР, він умисно відмовився надати допомогу потерпілому, якого сам поставив в небезпечний для життя стан, малолітній потерпілий ОСОБА_11 помер від заподіяних йому ушкоджень, сам обвинувачений певний час після скоєння злочинів переховувався та ухилявся від відповідальності, призначене йому судом першої інстанції покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.
А тому колегія суддів вважає, що вимоги представника потерпілого і прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку та призначення обвинуваченому більш сурового покарання є обґрунтовані. Також колегія суддів вважає необхідним частково задовольнити вимоги представника потерпілого в частині збільшення сум, що підлягають стягненню з обвинуваченого на відшкодування потерпілому заподіяної моральної шкоди.
При цьому колегія суддів враховує те, що внаслідок дій обвинуваченого загинула малолітня дитина і моральні страждання батьків, які втратили свою дитину в результаті дій нетверезого водія, є надто великі і їхня втрата є непоправною. Визначення судом першої інстанції розміру на відшкодування моральної шкоди потерпілому в 100000 грн. є явно несправедливим і цей розмір необхідно збільшити.
При призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів враховує тяжкість вчинених ним злочинів, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, колегія судів вважає вчинення обвинуваченим злочинів в стані алкогольного сп`яніння та щодо малолітньої особи.
Визнання обвинуваченим своєї вини та часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілому суд визнає обставинами, що пом`якшують йому покарання.
Також колегія суддів враховує те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, є особою, яка в порядку ст. 89 КК України не судима.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 відмовити, а апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 і прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2016року в кримінальному провадженні № 000126 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та вирішення вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди ска сувати та постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 за ст.286 ч.2 КК України покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
За ст.135 ч.1 КК України призначити ОСОБА_6 покарання у виді два роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 150000 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.
В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_26
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Копія вірна: суддя