Номер провадження: 11-кп/785/1144/16
Номер справи місцевого суду: 502/830/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 17 червня 2016 року по кримінальному провадженню №0000161, яким
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трудове Кілійського району Одеської області, українець, громадянин України, має повну загальну середню освіту, не одружений, працює охоронцем ТОВ «Південь-Транс-Б», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-20.09.2005 року Кілійським районним судом Одеської області за ч.1 ст.152, ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до 5 років позбавлення волі;

-03.03.2011 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до 6 років 8 місяців позбавлення волі,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Вироком Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Вказаний злочин обвинувачений вчинив за наступних обставин.

Так, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 , на підставі положень Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік 10 місяців за наступними обмеженнями:

- заборонено залишати будинок (квартиру) за місцем проживання: АДРЕСА_2 , з 22:00 до 06:00 години наступного дня (крім годин роботи);

- заборонено перебувати в місцях масового відпочинку людей та місцях продажу алкогольних напоїв на розлив (кафе, ресторани, бари і ін.);

- заборонено виїзд в особистих справах за межі проживання без дозволу ОВС;

- зобов`язано з`являтись для реєстрації в територіальному ОВС за місцем проживання чотири рази на місяць.

ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з зазначеною ухвалою суду та покладеними на нього обмеженнями в зв`язку із адміністративним наглядом, про що 02 квітня 2015 року власноручно написав заяву на ім`я начальника Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області, всупереч покладеним на нього обов`язкам, без дозволу органів внутрішніх скрав, діючи умисно та з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно покинув місце проживання та з 05 січня 2016 року не з`являвся на щотижневу реєстрацію до Кілійського ВП Ізмаїльського ГУНП в Одеській області.

Крім того, перевірки проведені працівниками Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області 24 січня 2016 року о 05:30 годині, 28 січня 2016 року о 05:35 годині, 30 січня 2016 року о 07:00 годині, 16 лютого 2016 року о 04:30 годині, 22 лютого 2016 року о 23:20 годині, 02 березня 2016 року о 01:15 годині, 10 березня 2016 року о 23:30 годині засвідчити, що ОСОБА_7 , за місцем свого мешкання не знаходився.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 унеможливив здійснення щодо нього адміністративного нагляду

Не погойдуючись з вироком суду заступник керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на 2 місяці. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання безпідставно застосував положення ст.69 КК України, так як такі обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину фактично є тільки однією обставиною, яка пом`якшує покарання. Крім того, посилання судом у вироку на обставину, яка пом`якшує покарання вчинення злочину внаслідок тяжких особистих обставин є необґрунтованим, оскільки у вироку не зазначено в чому саме проявились дані тяжкі особисті обставини та яким чином вони вплинули на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину. Крім того, неправдивим є твердження ОСОБА_7 про те, що під час відсутності за місцем реєстрації, останній проживав за місцем роботи в ТОВ «Південь-Транс-Б», оскільки відповідно до копії трудового договору обвинувачений працював на вказаному підприємстві лише з 25 лютого 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення та просили залишити вирок суду стосовно ОСОБА_7 без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку із чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом правильно кваліфіковані за ст.395 КК України за кваліфікуючою ознакою: самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог вказаної норми закону та призначив ОСОБА_7 покарання за ст.395 КК України у виді штрафу, в той час як санкція даної статті передбачає покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

При цьому статтею 69 КК України передбачені випадки, коли суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного має право призначити більш м`яке покарання аніж те, що передбачено законом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 своїй постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині - послатися на ч.1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Проте суд першої інстанції в порушення вказаних норм закону та рекомендацій Верховного Суду України, визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України та відповідно до положень ст.69 КК України призначивши йому більш м`який вид основного покарання не зазначеного в санкції статті не обґрунтував належним чином свої висновки, та не мотивував, яким чином обставини, які суд вважає такими, що пом`якшують покарання, та які стали підставою для застосування ст.69 КК України, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину.

Адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню злочинів окремими особами, звільненими з місць позбавлення волі, і задля здійснення виховного впливу на них.

В свою чергу ОСОБА_7 , який є раніше судимою особою, в тому числі і за тяжкі злочини, після відбуття покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 03 березня 2011 року і будучи належним чином ознайомленим з покладеними на нього обов`язками в зв`язку з адміністративним наглядом, вчинив новий умисний злочин, тобто вчинив рецидив злочинів, що свідчить про його явне небажання ставати на шлях виправлення та вести законослухняний спосіб життя.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що факт сплати обвинуваченим ОСОБА_7 призначеного йому суми штрафу в сумі 1020 грн. не є перешкодою для призначення йому покарання у вигляді арешту.

Пунктом 3 частини 1 статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин кримінального провадження та особу обвинуваченого, не мотивував, яким чином обставини пом`якшуючи покарання ОСОБА_7 істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та безпідставно застосував до обвинуваченого дію ст.69 КК України, призначивши йому більш м`який вид покарання аніж той, що передбачений санкцією статті ст.395 КК України.

Таким чином суд першої інстанції застосував закон України про кримінальну відповідальність, яким в даному випадку не підлягає застосуванню та призначив ОСОБА_7 занадто м`який вид основного покарання,

Пунктом другим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та вмотивованою, а тому вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового вироку, яким необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідати буде особі обвинуваченого, стане необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 17 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст.395 КК України покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання для приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4