АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, як особу, яка добровільно звернулася до лікувального закладу та пройшла курс лікування від наркоманії та закрито стосовно нього кримінальне провадження за ч.1 ст.309 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме закону, який не підлягає застосуванню. Посилається на те, що судом не повно надано правову оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, характеру підвищеної суспільної небезпеки і обставинам вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, та поверхнево з`ясовано обставини, що стали підставою для застосування положень ч.4 ст.309 КК України. Вказує на те, що не встановлено чи страждав ОСОБА_6 на наркоманію і потребував лікування від неї, чи дійсно звертався до лікувального закладу і розпочав лікування добровільно, а не вимушено, чи дійсно ставив за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилятися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_6 страждає на наркоманію та потребує лікування від неї; згідно довідки Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія», він на обліку у лікаря-нарколога не перебуває; а з довідки про проходження курсу лікування ОСОБА_6 убачається, що до лікувального закладу звернувся після його затримання співробітниками міліції за вчинення незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу опію ацетильованого. Таким чином, рішення суду про закриття кримінального провадження вважає передчасним.
Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_6 , 08 серпня 2015 року близько 20 год. 45 хв., перебуваючи біля будинку №1/29 по вул. Карбишева в м. Києві, випадково зустрівся з невстановленою досудовим слідством особою, під час розмови з якою у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - опію ацетильованого, для власного вживання без мети подальшого збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю з невстановленою досудовим слідством особою, безоплатно отримав від неї, тим самим незаконно придбав, одноразовий медичний шприц об`ємом 2,0 мл., в середині якого знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 помістив придбаний ним одноразовий медичний шприц об`ємом 2,0 мл., за пояс шортів, в які він був одягнений та незаконно зберігаючи його при собі, пішов в напрямку вул. Братиславської в м. Києві.
Того ж дня, близько 21 год. біля буд. №13 по вул. Братиславській в м. Києві, ОСОБА_6 був виявлений співробітниками міліції Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, який побачивши появу працівників міліції здійснив спробу дістати щось із-за поясу шортів.
В подальшому, в період часу з 22 год. 35 хв. до 23 год. 05 хв., під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 13, співробітниками міліції, в присутності понятих, з внутрішньої правої передньої сторони шортів ОСОБА_6 , виявлено та в подальшому вилучено одноразовий медичний шприц ємністю 2,0 мл., в середині якого знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований, масою 0,013г. Крім того, співробітниками міліції, в ході огляду місця події, виявлено та вилучено спідню білизну ОСОБА_6 , на фрагменті тканини якої, знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, масою 0,007г.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_6 , який вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені доводи прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.4 ст.309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Вказана у ч.4 ст.309 КК України підстава звільнення від кримінальної відповідальності, є спеціальною, а тому суд зобов`язаний здійснити таке звільнення за умови наявності всіх означених конкретною нормою обставин.
Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією нормою закону, суд повинен з`ясувати, чи дійсно особа страждала на таку хворобу і потребувала лікування від неї, чи звернулася вона до лікувального закладу добровільно, а не вимушено, і ставила за мету вилікуватися він наркоманії, а не ухилятися у такий спосіб від кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 23 вересня 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
На підготовчому судовому засіданні 28 вересня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, посилаючись на те, що він добровільно звернувся до лікувального закладу для позбавлення від залежності, та пройшов курс лікування в амбулаторному режимі у медичній установі ПП «Санта-М», з 04 по 14 вересня 2015 року.
На підтвердження факту проходження лікування, ОСОБА_6 надав суду довідку з Медичного центру ПП «Санта-М» від 15 вересня 2015 року, копію ліцензії Міністерства охорони здоров`я України на здійснення медичної практики ПП «Санта-М» від 24 жовтня 2013 року.
Прокурор заперечив проти звільнення, зазначивши, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога не перебуває, та звернувся на лікування після порушення кримінального провадження, однак, на більш детальному вивченні наданих ОСОБА_6 документів не наполягав, та не просив суд забезпечити їх перевірку.
Звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, суд зазначив, що в судовому засіданні не встановлено даних про те, що він звернувся до лікувального закладу примусово або ставив за мету ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності.
У суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 показав, що він епізодично вживав наркотики, однак на обліку у лікарня нарколога не перебував, його звернення до лікувального закладу було добровільним, а метою вилікуватися від наркотичної залежності.
Апеляційним судом міста Києва перевірено вказану інформацію. У листі Медичного центру ПП «Санта-М» за підписом в.о. головного лікаря ОСОБА_8 , зазначено, що ОСОБА_6 добровільно звернувся до їхньої установи на лікування, та пройшов його з 04 по 15 вересня 2015 року з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Епізодичне вживання». Безпосередньо допитати у судовому засіданні лікуючого лікаря не надалося можливим, оскільки він звільнився із вказаної установи у вересні 2015 року.
Що стосується тверджень прокурора про те, що діагноз наркоманія ОСОБА_6 встановлений не був, а відтак він і не лікувався саме від цієї хвороби та не може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, то вони не заслуговують на увагу.
Так, з огляду на положення ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року зі змінами, відповідно до яких наркоманія це психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, а особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, а також Стандарти медичних технологій, що затверджені наказом МОЗ України від 27 липня 2998 року, які узгоджуються з Міжнародною класифікацією хвороб, згідно з якими діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів відповідає в попередній класифікації хвороб діагнозу: опійна наркоманія.
З огляду на це, що суд першої інстанції, врахувавши відомості, наведені у медичній довідці лікувального закладу Медичного центру ПП «Сантана-М», про те, що ОСОБА_6 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів і пройшов курс відповідного лікування, правильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме вимоги ч.4 ст.309 КК України.
При цьому тривалість лікування в даному випадку немає значення, оскільки її встановлює безпосередньо лікар, а підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України, є звернення особи до лікувального закладу і розпочате нею лікування.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не повно дав правову оцінку ступеню тяжкості та характеру підвищеної суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого, колегією суддів не перевіряються, оскільки зазначене прокурором, в силу ст. 65 КК України, враховуються судом при призначенні особі покарання за вчинений нею злочин, а в даному випадку суд першої інстанції звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, закривши кримінальне провадження.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 418 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/285/2016
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач ОСОБА_1