У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючогосудді ОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої та апеляційної інстанції, на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000137 відносно ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2016 року касаційну скаргу прокурора залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК, а саме: прокурор, оскаржуючи вирок суду першої інстанції, посилався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, однак в обґрунтування наводив доводи, які стосувались фактичних обставин кримінального провадження, що не узгоджувалось з положеннями ст. ст. 433, 438 КПК, і при цьому доводів, з огляду на положення ст. ст. 412-413 КПК, прокурор у касаційній скарзі не наводив. Крім того, прокурор у касаційній скарзі посилався на неправильне тлумачення кримінального процесуального закону, що не передбачено положеннями КПК. Поряд з тим, в обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор наводив власне тлумачення ст. 384 КПК.

Вказаною ухвалою прокурору надано п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали на усунення зазначених недоліків.

У межах наданого строку прокурором на усунення недоліків подано повторну касаційну скаргу.

Обґрунтовуючи незаконність вироку суду першої інстанції, прокурор у повторній касаційній скарзі зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, посилаючись на істотні, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор відповідних доводів, з огляду на положення ч. 2 ст. 412 КПК, не наводить. Також прокурор не зазначає, яким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК, наведені ним порушення перешкодили чи могли перешкодити ухвалити суду першої інстанції законне та обґрунтоване рішення. Поряд з цим прокурор в обґрунтування наводить, також, і доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження та оцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ст. ст. 433, 438 КПК.

Крім того, вказуючи на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, прокурор у повторній касаційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції допущено неправильне тлумачення закону, а саме ст. 65 КПК, яке суперечить його точному змісту. Доводів, які б узгоджувалися з положеннями ст. 413 КПК, касаційна скарга не містить.

Вказуючи на незаконність ухвали апеляційного суду, прокурор, також, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і, поряд з цим, наводить доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження, а також, зазначаючи про невірне тлумачення судом апеляційної інстанції ст. 384 КК, наводить доводи, які стосуються оцінки доказів, проте доводів, які б ґрунтувались на положеннях ст. ст. 438, 413 КПК, прокурор у повторній касаційній скарзі не наводить.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги необхідно повернути прокурору.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої та апеляційної інстанції, повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3