Ухвала
іменем України 7 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0004850 щодо ОСОБА_4 ,

встановила:

вироком Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року

ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Миронівка Ямпільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілих: ОСОБА_5 450000 грн. на відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_6 51555 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 6000000 на відшкодування моральної шкоди.

Вирішені питання про речові докази у провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він 25 червня 2015 року о 4 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на пірсі пляжу«Чкалівський» у м. Одеса по вул. Французький бульвар, 85, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння йому смерті, умисно наніс потерпілому численні удари ножем в життєво важливі частини тіла, а саме в шию, живіт, грудну клітину.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_7 знаходилась у прямому причинному зв`язку із проникаючими колото-різаними пораненнями грудей, пошкодженнями серця і крововиливом в ліву плевральну порожнину. Безпосередньою причиною смерті потерпілого є геморагічний шок.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляції засудженого в частині вирішення можливості відшкодування моральної і матеріальної шкоди за цивільним позовом потерпілих. Наголошує, що ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову є незаконною та не обґрунтованою, у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального Закону та порушенням вимог цивільного законодавства України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення, кваліфікація його дій та призначене покарання прокурором у касаційному порядку прокурором не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам закону в частині вирішення цивільного позову, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, в апеляційному порядку вирок оскаржувався засудженим та його захисником з підстав суворості призначеного покарання. Також, ОСОБА_4 вказував, що в нього відсутня можливість відшкодувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим, однак не зазначав про неправильне вирішення цивільного позову, просив вирок скасувати і направити справу на новий судовий розгляд з метою вирішення питання про пом`якшення призначеного покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 128 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами встановленими КПК України, а також нормами ЦПК України.

За загальними правилами, встановленими ч. 1 і ч. 2 ст. 1179 Цивільного кодексу України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Залишаючи без зміни вирок суду, апеляційний суд зазначив, що покарання засудженому ОСОБА_4 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України та обґрунтував правильність вирішення цивільного позову відповідно до вимог ст. 1179 ЦПК України, зазначивши при цьому, що об`єктивні дані про те, що шкода була завдана з вини батьків відсутні. Також вказав, що ОСОБА_4 повністю визнав цивільні позови, не оспорював їх розмір.

Оскільки, апеляційний розгляд проводився лише в межах апеляційної скарги, то колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, передбаченого ст. 413 КПК України, які є підставами для зміни чи скасування судового рішення.

Викладене спростовує доводи скарги прокурора про допущені апеляційним судом істотні порушення кримінального процесуального закону.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3