Справа № 347/887/16
Провадження № 11-кп/779/468/2016
Категорія ч. 1 ст. 289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень № 0000131 та № 0000132 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року, згідно якого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Косів Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, що не є депутатом та не має нікого на утриманні,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 296 КК України, з призначенням покарання за ч. 1 ст. 289 КК України три роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України два роки позбавлення волі, остаточно визначено покарання за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на підставі ст. 70 КПК України, три роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки, поклавши на нього згідно зі ст. 76 КК України відповідні обов`язки. Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередньо обраний особисте зобов`язання;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гринява Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, приватного підприємця, неодруженого, раніше не судимого, що не є депутатом та не має нікого на утриманні,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено покарання - два роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік, поклавши на нього згідно зі ст. 76 КК України відповідні обов`язки.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 791,64 гривень витрат за проведення експертизи, вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким:

призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки; призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України виді обмеження волі строком на 1 рік.

Свою позицію мотивує тим, що суд не дотримався вимог ст. 370 КПК України. Вказує, що при застосуванні ст. 75 КК України допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та застосовано закон, який не підлягав до застосування. Зазначає, що, призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків. Зазначені судом обставини не є сукупністю тих обставин, які дають підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Стверджує, що покарання з застосуванням ст. 75 КК України за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду. Наголошує, що таким чином, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність потягнуло за собою призначення покарання, яке не відповідає особам обвинувачених та тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень внаслідок м`якості. Зазначає, що при призначенні покарання судом не враховано суспільну небезпеку злочину вчиненого обвинуваченими. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що його скоєнню передували протиправні дії ОСОБА_8 , який порушив правила дорожнього руху під час виконання маневру об`їзду ОСОБА_13 . Що не отримали належної оцінки наслідки нанесених ударів обома обвинуваченими потерпілому ОСОБА_14 та їх кількість - тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та численні садна обличчя та рук. Не враховано і ті обставини, що обвинувачені спричинили також тілесні ушкодження товаришу ОСОБА_15 - ОСОБА_16 , що свої протиправні дії обвинувачені припинили тільки після того, як потерпілі утекли. Прийшовши до переконання про можливість застосування обом обвинуваченим іспитового строку, не врахував наявність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обтяжуючої обставини - вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування зазначає, що кримінальний закон України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, інших соціальних цінностей і благ, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання законом визначаються, які суспільно небезпечні діяння є злочином та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. Разом з тим, завдання Закону України про кримінальну відповідальність можуть бути досягненні не лише зазначеним шляхом, а й іншими заходами кримінально-правового впливу. Одним з таких заходів є звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому, на його думку, викликає сумніви твердження про те, що застосування ст. 75 КК України не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду. Зазначає, що за наявності суспільного інтересу в притягненні винної особи до відповідальності перевагу повинно мати бажання потерпілого щодо цього. Що оскільки Конституцією України декларовано дотримання прав, свобод і законних інтересів людини над інтересами держави, то в конкуренції між принципами публічності та приватності при вирішенні питання звільнення від відбування покарання з випробуванням перевага має надаватись останньому. Вважає, що апеляційна скарга прокурора має бути відхилена як безпідставна та необґрунтована.

Судом першої інстанції встановлено, що: ОСОБА_7 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, тобто хуліганство, яке виразилось у нанесенні потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, вчиненими групою осіб, а також незаконне заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою; ОСОБА_8 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, тобто хуліганство, яке виразилось у нанесенні потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, вчиненими групою осіб.

Кримінальні правопорушення вчинені за таких обставин.

09 квітня 2016 року близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_7 в селі Смодна Косівського району спільно з ОСОБА_8 знаходився при виїзді з території продовольчого ринку «Смодна» у його автомобілі марки «Фольксваген ЛТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням останнього. В той час в попутному напрямку рухався автомобіль марки «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_10 .

Під час виконання маневру об`їзду ОСОБА_10 автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», під керуванням ОСОБА_8 , останній розпочав рух керованого ним автомобіля, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобіля «Фольксваген ЛТ», під керуванням ОСОБА_8 з автомобілем марки «Опель Вектра» під керуванням ОСОБА_10 , після чого обидва водії зупинились для з`ясування обставин.

Перебуваючи в громадському місці, на території продовольчого ринку «Смодна», ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_8 , вийшов з салону автомобіля та, усвідомлюючи, що він знаходиться в громадському місці - на території ринку, серед масового скупчення людей, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, демонструючи зневагу до загальноприйнятих норм моралі та поведінки, спільно з ОСОБА_8 , використовуючи малозначний привід конфлікту, який виник між учасниками дорожнього руху, а саме між ним та ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_8 , умисно, наніс декілька ударів руками по різних частинах тіла ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження, а також спільно з ОСОБА_8 , наніс декілька ударів руками товаришу ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , завдавши таким чином останньому фізичної болі та повалив його на землю, внаслідок чого ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді садна правого та лівого ліктьових суглобів та в ділянці лівого колінного суглобу і припинив свої хуліганські дії лише після того, як ОСОБА_11 та ОСОБА_10 втекли від нього та ОСОБА_8 .

У результаті нанесених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ударів, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, садна в ділянках носа, нижньої повіки правого ока, правої брови, синців в ділянках правого передпліччя та лівого ліктьового суглобу та передпліччя, які відповідно до висновку експерта від 18 травня 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після вчинення хуліганських дій по відношенню до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб марки «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не питаючи дозволу у власника автомобіля ОСОБА_10 , самовільно та всупереч волі ОСОБА_10 , протиправно заволодів вищевказаним транспортним засобом, а саме сів за кермо автомобіля та поїхав в напрямку центру м. Косів і проїхавши відстань приблизно 1,5 км покинув автомобіль по вул. О. Кобилянської, що в м. Косів, у зв`язку з тим, що в автомобілі закінчилось пальне.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній, просить її задовольнити;

- потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вважають вирок законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, так як претензій до обвинувачених не мають і вважають призначене їм покарання достатнім та справедливим;

- обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважають її безпідставною та необґрунтованою;

- захисник ОСОБА_12 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін.

В апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду колегія суддів задовольнила таке клопотання та дослідила наявні в матеріалах кримінального провадження: копії сторінок паспорта ОСОБА_8 (а.п. 57); характеристику, видану виконкомом Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області на ОСОБА_8 від 22 квітня 2016 року № 159/02.2-18 (а.п. 58); довідку про склад сім`ї та проживання, видану ОСОБА_8 Вербовецькою сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 22 квітня 2016 року № 929 (а.п. 59); акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_8 від 22 квітня 2016 року № 159/02.2-18 (а.п. 60); довідку № 178 від 10 травня 2016 року, видану ОСОБА_8 (а.п. 61); довідку № 126 від 10 травня 2016 року, видану ОСОБА_8 (а.п. 62); довідку про судимість ОСОБА_8 (а.п. 63); характеристику, видану виконавчим комітетом Косівської міської ради на ОСОБА_7 від 26 квітня 2016 року № 333 (а.п. 64); довідку про проживання, видану ОСОБА_18 виконавчим комітетом Косівської міської ради від 26 квітня 2016 року № 1229 (а.п. 65); акт обстеження матеріально-побутових умов життя ОСОБА_18 від 25 квітня 2016 року (а.п. 66); довідку № 125 від 10 травня 2016 року, видану ОСОБА_7 (а.п. 67); довідку № 177 від 10 травня 2016 року, видану ОСОБА_7 (а.п. 68); довідку про судимість ОСОБА_7 (а.п. 69).

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , доведеність їх вини та кваліфікація дій за статтями КК України, за якими вони визнані винуватими, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За змістом ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченим покарання та в частині звільнення їх від відбування покарання дотримався. Призначене покарання та рішення про звільнення від його відбування є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині безпідставними та непереконливими.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо призначення покарання ОСОБА_18 колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, з достатньою повнотою врахував всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, зробив правильний висновок про доцільність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі, вмотивовано прийшов до висновку про визначення за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на підставі ст. 70 КПК України, остаточного покарання три роки позбавлення волі та обґрунтовано прийняв рішення про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

При визначенні виду й міри покарання, як вбачається з вироку, суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів, обставини справи й особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується характеристикою виконавчого комітету Косівської міської ради Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року № 333, відповідно до наявних в справі довідок на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Згідно з ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом встановлено вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65-67 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, визначив ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та враховуючи обставини справи і дані про особу обвинуваченого, з врахуванням наведених обставин, що пом`якшують покарання, які суд визнав такими, що знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, прийняв рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, тобто із застосуванням випробувального терміну у відповідності до вимог ст. 75 КК України та із покладенням на останнього обов`язків в силу п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо призначення покарання ОСОБА_8 колегія суддів зазначає наступне.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, з достатньою повнотою врахувавши всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, зробив правильний висновок про доцільність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі, обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання, але за умови здійснення за ним контролю з боку кримінально-виконавчої інспекції на підставі статей 75, 76 КК України.

При визначенні виду й міри покарання, як вбачається з вироку, суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується характеристикою виконкому Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 22 квітня 2016 року № 159/02.2-18, відповідно до наявних в справі довідок на обліку у психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд не встановив.

Таким чином, суд першої інстанції правильно, враховуючи обставини справи і дані про особу ОСОБА_8 , з врахуванням наведених судом обставин, що пом`якшують покарання, які суд визнав такими, що знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, визнав можливим виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, тобто із застосуванням випробувального терміну у відповідності до вимог ст. 75 КК України та із покладенням на останнього обов`язків в силу п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Колегія суддів, перевіривши апеляційні доводи прокурора, прийшла до переконання, що покарання призначені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком зі звільненням від відбування покарання з випробуванням є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень та справедливим.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції врахував наявність в діях ОСОБА_7 наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яке підтверджується результатами аналізу № 72 (а.п. 70). В той час в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості і докази вчинення ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував в діях ОСОБА_7 . ОСОБА_8 наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння є безпідставними.

Крім того, прокурор вказуючи на м`якість призначеного обвинуваченим судом першої інстанції покарання, просить призначити їм ще більш м`які покарання, як за видом так і за розміром.

Частиною 1 ст. 420 КПК України передбачено виключний перелік підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції і ухвалення свого вироку. Зокрема, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок за п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання, а скасування вироку у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, яке передбачене п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, не пов`язане з видом та розміром покарання, а тому не може свідчити про його м`якість чи суворість.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку суду за мотивами викладеними в апеляційній скарзі прокурора, відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4