АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/503/16 Справа № 202/8325/15-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0003542 за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом 1 інстанції, - прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась с. Даничів Корецького району Рівненьскої області, з вищою освітою, одруженої, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді 100 годин громадських робіт. Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 30 вересня 2014 року приблизно об 11:30 годині знаходилась за місцем своєї роботи, - в комунальному закладі "Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4" Дніпропетровської обласної ради, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Столетова, 13, де між нею та громадянином ОСОБА_11 , виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_8 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, схватила ОСОБА_11 правою рукою в область лівої сторони грудної клітки, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_11 , тілесні ушкодження у вигляді: 12-ти внутрішньо - шкіряних крововиливів з саднами на їх тлі - на грудній клітині ліворуч по середньо - ключичній лінії з переходом на передньо - пахову по краю реберної дуги та далі вниз на черево. За характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом 1 інстанції, - прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_10 просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2016 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої та ухвалити новий вирок із застосуванням більш суворого покарання, а саме: призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

В обґрунтування свої вимог прокурор посилається на те, що в ході судового розгляду обвинувачена вину у вчиненні інкримінованого діяння не визнала, не покаялась у його вчиненні. При її допитах на досудовому розслідуванні та безпосередньо під час судового розгляду неодноразово змінювала свої покази з метою введення суду в оману. Крім того, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_8 відмовилась від дачі усних чи письмових пояснень, на виклики слідчого не реагувала, категорично відмовилась отримати повідомлення про підозру, поводила себе зухвало та агресивно, чим перешкоджала проведенню досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Майнову та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, обвинувачена не відшкодувала. Вказує, що в порушення вимог ст. 374 КПК України у вступній частині вироку не зазначено номер кримінального провадження, у мотивувальній частині не вказані обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Захисник ОСОБА_7 просить винести рішення, яким вирок від 18.01.2016 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування свої вимог захисник посилається на те, що обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, судом не доведено. В мотивувальній частині вироку суд не зазначив спосіб спричинення тілесних ушкоджень, форму вини та мотив кримінального правопорушення, а також доводи сторони захисту та мотивів їх неврахування, не обґрунтував достатніми доказами, що встановлені на тілі ОСОБА_11 тілесні ушкодження є наслідком дій саме обвинуваченої. Крім того, визнав ОСОБА_8 винною, суд безпідставно призначив їй покарання більш суворе з числа передбачених за вчинений злочин. Вказує на те, що показання потерпілого щодо подій 30.09.2014 року значно різняться з показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , що не враховано судом. Зазначає, що всі свідки обвинувачення працюють в поліклініці та адміністративно залежать від головного лікаря ОСОБА_11 , у зв`язку з чим до їх показів слід відноситись критично. Крім того, прокурор не забезпечив проведення досудового розслідування у розумні строки, внаслідок чого всупереч ч. 3 ст. 42 КПК України ОСОБА_8 була несвоєчасно повідомлена про свої права та позбавлена можливості брати участь у проведенні процесуальних дій, а саме в слідчому експерименті, під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора відхилити, думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та просили її задовольнити, при цьому просили відхилити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи, що містяться в апеляційних скаргах, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги як обвинуваченого так і прокурора підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 3 ст.374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судова колегія вважає, що вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки судом не встановлено та не викладено у вироку механізм і спосіб вчинення правопорушення обвинуваченою ОСОБА_8 , а саме спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, як того вимагає ч.3 ст.374 КПК України. До таких висновків колегія суддів приходить з огляду на те, що відповідно до обвинувального вироку, ОСОБА_8 визнана винною в тому, що вона схопила потерпілого ОСОБА_11 правою рукою в область лівої частини грудної клітини, в той час, як виявлені у останнього тілесні ушкодження, спричинення яких інкриміновано обвинуваченій розташовані окрім грудної клітини, на передньо-паховому краю реберної дуги та на череві потерпілого, механізм утворення яких судом не встановлено.
Крім того, ОСОБА_8 визнана винною у спричиненні ОСОБА_11 12-ти внутрішньо - шкіряних крововиливів з саднами на їх тлі, в той час, як їй інкриміновано вчинення однієї дії, а саме, що вона схопила потерпілого правою рукою. При цьому, судом не з`ясовано та не встановлено, чи могли зазначені пошкодження у потерпілого бути спричинені інкримінованою одномоментною дією обвинуваченої.

Слід також зазначити, що в обґрунтування вини ОСОБА_8 , суд у вироку послався на протокол слідчого експерименту від 13.11.2014 року, де потерпілий ОСОБА_11 показав обставини, за яких йому спричинено тілесних ушкоджень (а.с.133-139), але не проаналізував зазначений доказ та не надав йому оцінки, зокрема в тій частині, що потерпілий зазначив, що ОСОБА_8 пошкодила йому через одяг шкіряні покрови на череві близько трьох разів. Не відповідають фактичним обставинам і наведені у вироку суду покази в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , оскільки з пояснень останнього, зафіксованих технічними записами не вбачається, що ОСОБА_8 схопила його саме за живіт, завдавши пошкодження. Зазначені суперечності судом першої інстанції при постановленні вироку не усунуто.
Згідно п.п.1,2,3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції, а клопотань про дослідження обставин справи не надійшло, то у суду апеляційної інстанції відсутні будь які апеляційні підстави для прийняття свого рішення. У зв`язку з чим судова колегія вважає за необхідне, керуючись ч.2 ст.9 КПК, яка передбачає обов`язок надання належної правової оцінки обставинам кримінального провадження, а також ч.6 ст.9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п.2,15,16 ч.1 ст.7 КПК, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляціях як обвинуваченого, так і прокурора, та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

При цьому відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, яка вказує на те, що призначаючи новий розгляд у суді 1-ї інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншому закону України про кримінальну відповідальність та покарання, судова колегія не вирішує питання щодо м`якості призначеного покарання, на що посилається у своєї апеляційній скарзі прокурор.

На підставі ст.ст.7, 9, 370, 374, 409, 410, 415 КПК України, керуючись ст.ст. 376, 404, 405 КПК України, судова колегія,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом 1 інстанції, - прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді