АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1555/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки
дорожнього руху або експлуатації транспорту
особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

Визнано винним у визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 9 396 (дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) грн. 01 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В іншій частині цивільного позову - відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_9 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 40 734 (сорок тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 64 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В іншій частині цивільного позову - відмовело.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати кримінального провадження на проведення експертизи в розмірі 586,80 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 11 червня 2014 року приблизно об 18 год. 15 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Деу Сенс», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухаючись з боку вул. Механізаторської в бік вул. Блюхера по вул. Ак. Павлова біля будинку № 134/16 виїхав на зустрічну смугу руху, тим самим порушив, згідно висновку № 940/14 від 17.10.2014 НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області, вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України:

-п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

-п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля «Деу Сенс», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 з автомобілем «Деу Ланос», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався з боку вул. Блюхера в бік вул. Механізаторської по вул. Ак. Павлова.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2291-ая/14 від 25.07.2014 ОСОБА_9 отримав в результаті ДТП середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом лівого наколінника без суттєвого зміщення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3410-ая/14 від 20.10.2014 ОСОБА_10 - пасажир автомобіля «Деу Ланос», д/н НОМЕР_2 , отримала в результаті ДТП середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма лівого колінного суглобу у вигляді закритого крайового перелому задньої поверхні лівої великоберцової кістки та у вигляді змін з боку звязочного апарату лівого колінного суглобу у формі запального процесу травматичного генезису.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Також зазначає, що судовий розгляд в суді першої інстанції проводився упереджено та з обвинувальним ухилом.

Вважає оскаржуваний вирок таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки винним у дорожньо-транспортній пригоді є не він, а водій автомобіля Honda Civic, який рухався перед його автомобілем та на шляху слідування різко загальмував. У свою чергу ОСОБА_7 вимушений був здійснити екстрене гальмування, проте, через мокре дорожнє покриття його автомобіль понесло на зустрічну дорожню смугу, де і відбулось зіткнення з автомобілем потерпілого.

Водія автомобіля Honda Civic органи досудового розслідування не розшукували, а клопотання про виклик в судове засідання слідчого, який проводив досудове розслідування відхилялись.

Вказує, що в судовому засіданні хоча і був досліджений речовий доказ - диск із відеозаписом цієї дорожньо-транспортної пригоди, проте, суд не дав йому належної правової оцінки і у вироку не відобразив причини відкидання цього доказу.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 ставить під сумнів допустимість даних, на підставі яких були проведені судово-медичні експертизи №2291-аю/14 від 23.06.2014 року та №3410-ая від 14.10.2014року, оскільки вони на думку апелянта були надані експерту потерпілими.

Також, на думку апелянта зазначені експертизи не відповідають вимогам Наказу № 6 від 17.01.1995р Міністерства охорони здоров`я України.

Вважає, що судом не була надана правова оцінка цим експертизам.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також з безпідставним частковим задоволенням позовних вимог потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди.

Ухвалити свій вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 К України у вигляді двох років шести місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Дане рішення суду першої інстанції колегія суддів переглядає відповідно до ст.404 КПК України, тобто, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційні доводи обвинуваченого, що пов`язані з оспорюванням обвинувачення, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки вони в повному обсязі спростовуються висновками суду, зазначеними у вироку, які стосуються оцінки низки належних та допустимих доказів, що досліджувалися судом безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Зокрема твердження обвинуваченого повністю спростовуються показаннями:

-потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засідання дав свідчення про те, що 11.06.2014 року приблизно в 18:15 год. їхав на автомобілі по вул. Ак. Павлова зі сторони ст.м. «Студентська» в бік вул. Механізаторської. На передньому пасажирському сидінні знаходилась його громадянська дружина ОСОБА_10 , на задньому сидінні ОСОБА_13 , зліва від неї ОСОБА_14 , 2002 р.н., посередині знаходився ОСОБА_15 , 2007 р.н., зліва від неї ОСОБА_16 , 2007 р.н.

Він рухався по лівому ряду зі швидкістю 20-30 км/год., в світлий час доби, без опадів, дорога суха, рух на дорозі був інтенсивний. Коли він проїжджав біля будинку № 134/16 по вул. Ак. Павлова, то бачив, що в зустрічному напрямку рухаються автомобілі, при цьому один з автомобілів, який рухався в лівому ряду по зустрічній смузі по ходу його руху, повільно зупинився для того, як він зрозумів, пропустити інший автомобіль. Коли він проїжджав біля нього, то різко з-за автомобілю виїхав інший автомобіль «Деу Ланос» на полосу його руху. Він прийняв заходи для екстреного гальмування, але не зміг уникнути зіткнення. Під час зіткнення автомобілі контактували передніми частинами;

- потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні дала свідчення про те, що 11.06.2014 року приблизно о 18:15 год. вона їхала в автомобілі «Деу Ланос», д/н НОМЕР_2 , під керуванням її громадянського чоловіка ОСОБА_17 , по вул. Ак. Павлова зі сторони ст.м. «Студентська» в бік вул. Механізаторської. Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, на задньому сидінні ОСОБА_13 , зліва від неї ОСОБА_14 2002 р.н., посередині знаходився ОСОБА_15 , 2007 р.н., зліва від нього ОСОБА_16 , 2007 р.н.

Вони рухались в лівому ряду зі швидкістю приблизно 25 км/год. так як тільки почали рух після зупинки на світлофорі. Коли вони проїжджали біля будинку № 134/16 по вул. Ак. Павлова, то відбулось зіткнення їх автомобіля з іншим, внаслідок чого вона втратила свідомість.

- Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні дала свідчення про те, що 11.06.2014 р. приблизно в 18:15 год. їхала на автомобілі «Деу Ланос», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_9 по вул. Ак. Павлова зі сторони ст. метро «Студентська» в бік вул. Механізаторської. Його громадянська дружина ОСОБА_10 сиділа на передньому пасажирському сидінні. Вона сиділа на задньому сидіння з права, з ліва від неї ОСОБА_14 , 2002 р.н., посередині ОСОБА_15 , 2007 р.н., зліва від нього ОСОБА_16 , 2007 р.н. Вони рухались в лівому ряду зі швидкістю приблизно 25 км/год., тому що тільки рушили після зупинки на світлофорі. Коли вони проїжджали біля будинку №134/16 по вул. Ак. Павлова, то відбулось зіткнення їх автомобіля з іншим автомобілем. Вона зрозуміла, що автомобіль з зустрічної смуги раптово виїхав на полосу їх руху. Перед зіткненням вона розмовляла з ОСОБА_19 тому за дорогою не слідкувала, механізм ДТП описати не може. Після ДТП вона висадила дітей з автомобілю, після чого почала витаскувати з автомобілю ОСОБА_20 . Згодом ОСОБА_21 вийшов з автомобіля та спитав про їх стан здоров`я.

Крім того, в судовому засіданні був досліджений речовий доказ compact disc «Pro» 700 mb/80 min з відеозаписом від 11.06.2014 р. при відкритті якого мається папка «видео ДТП». При відкриття папки маються два файли: 20140611_170604В та НОМЕР_3 . При відкриті файлу 20140611_170604В мається запис, який триває 4:59 хв., де зображено проїжджу частину, з рухаючимся транспортом, у світлий час доби. На 1:24 хв. зупиняється автомобіль чорного кольору, що рухається зліва направо по відеозапису в лівому ряду по ходу свого руху, за ним автомобіль «Деу» виїжджає на зустрічну смугу, де відбувається зіткнення з іншим автомобілем «Деу», що рухався справа наліво по відеозапису у лівому ряді по ходу свого руху. Після цього перед автомобілем чорного кольору з зустрічної смуги виїжджає автомобіль типу «Опель» легковий з лівим поворотом і повертає наліво. При відкриття файлу 20140611_170604В мається запис, який триває 5:00 хв., де зображено проїжджу частину, з рухаючимся транспортом, у світлий час доби, також зафіксовані автомобілі «Деу» після ДТП. Далі автомобіль, з якого проводиться запис їде в напрямку ст.м. «Студентська».

Таким чином, доводи апеляційної скарги про ненадання зазначеному доказу правової оцінки є надуманими, оскільки він наведений у вироку саме в контексті обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні і оцінений судом в сукупності з іншими дослідженими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 стосовно того, що ДТП було вчинено не з його вини, а у зв`язку з тим, що перед ним в лівому ряду рухався автомобіль Honda Civic, який почав різко гальмувати, а він прийняв рішення його об`їхати, після чого сталася ця дорожньо-транспортна пригода, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Під час судового засідання, були досліджені висновки судової автотехнічної експертизи №940/14 від 17.10.2014 відповідно до яких, за свідченням водія ОСОБА_9 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Сенс» ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 і 12.1 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «Деу Сенс» ОСОБА_7 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 і 12.1 правил дорожнього руху України, для чого у нього не було ніяких перешкод технічного характеру. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання про те, чи мав водій ОСОБА_9 технічну можливість запобігти даному ДТП, за свідченнями водія ОСОБА_9 , з технічної точки зору, не представляється можливим. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Деу Сенс» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1 і 12.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. З причин вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання про те, чи є в діях водія ОСОБА_9 не відповідність вимогам «Правил дорожнього руху України», які перебували б у причинному зв`язку з даною подією, за свідченням водія ОСОБА_9 , з технічної точки зору, не представляється можливим. /а.с. 110-113/.

Крім того, в судовому засіданні досліджений висновок судової автотехнічної експертизи №940/14 від 17.10.2014 відповідно до висновків якої за свідченням водія ОСОБА_7 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Сенс» ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.1 та 12.4Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «Деу Сенс» ОСОБА_7 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. З причин, викладених в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання про те, чи мав водій ОСОБА_9 технічну можливість запобігти даному ДТП, за свідченнями водія ОСОБА_7 , з технічної точки зору, не представляється можливим. У даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.1Правил дорожнього руху України і заходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання про те, чи є в діях водія ОСОБА_9 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з даною подією., за свідченням водія ОСОБА_7 , з технічної точки зору, не представляється можливим. /а.с. 110-113/.

Таким чином, в обох висновках зазначених вище експертиз, як за свідченнями водія ОСОБА_9 так і водія ОСОБА_7 констатована невідповідність дій саме водія ОСОБА_7 вимогам Правил дорожнього руху, що знаходиться з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, при цьому, висновки зазначених експертиз ОСОБА_7 не оспорювались.

Стосовно доводів апеляційної скарги про допустимість даних, на підставі яких були проведені судово-медичні експертизи №2291-аю/14 від 23.06.2014 року та №3410-ая від 14.10.2014року., оскільки вони були надані потерпілими, а також невідповідності даних експертиз вимогам Наказу № 6 від 17.01.1995р Міністерства охорони здоров`я України та не надання правової оцінки зазначеним експертизам, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, судово-медичні експертизи №2291-аю/14 від 23.06.2014 року та №3410-ая від 14.10.2014 року були проведені на підставі відповідних постанов слідчого ОСОБА_22 від 23.06.2015р. та 14.10.2016р. (арк.32,45 )

У зазначених постановах містяться посилання на те, що для дослідження експерту направляється відповідна медична документація потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про надання медичної документації експерту саме потерпілими не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Доводи апеляційної скарги, щодо ненадання судом зазначеним висновкам експертиз правової оцінки є надуманими, оскільки на підставі висновків цих експертиз щодо наявності у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та інших доказів, досліджених під час судового розгляду, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.1ст. 286 КК України.

Решта досліджених судом доказів, обґрунтована оцінка яким надана у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, логічно доповнює та узгоджується з вищенаведеними фактичними даними, що об`єктивно встановлені судом під час судового розгляду, а їх допустимість, достовірність та достатність в апеляційній скарзі не оспорюється.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник не надали будь-яких даних, щодо спростування висновків суду стосовно встановлених фактичних обставин події ДТП, на підставі дослідження вищевказаних доказів, та кваліфікації дій обвинуваченого, зазначених у оскаржуваному вироку, що також свідчить про необґрунтованість апеляційних доводів та вимог ОСОБА_7 .

Істотних порушень норма кримінального процесуального законодавства, які б були безумовними підставами для скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується вимог прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог чч.1 та 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2)відповідно до положень Загальної частини цьогоКодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначених вимог кримінального закону дотримався.

Так, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого, зокрема те, що він є не судимий, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується формально-позитивно.

Обставин, що пом`якшують, або обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням викладеного суд призначив покарання обвинуваченому у вигляді обмеження волі, що є достатнім та необхідне для його виправлення та запобігання нових злочинів.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо збільшення сум, які підлягають стягненню з ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , заслуговують на увагу.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Як слідує з ч. 3 ст. 128 КПК України, при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин ДТП, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які перенесли потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , погіршенням внаслідок цього їх стану здоров`я, порушення налагодженого ритму життя, колегія суддів вважає, що розмір грошових стягнень на відшкодування потерпілим моральної шкоди можливо збільшити з 10 000 грн. до 80 000 грн. кожному.

Керуючись ст.ст.404,405,407,408,418,419 КПК України,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року змінити.

Збільшити суму яка підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 80000 гривень кожному.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий -

Судді: