Ухвала
іменем україни
22 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 30 липня 2015 року.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 липня 2015 року без змін,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тростянець Сумської області, який мешкає у цьому місті на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 1702, 52 грн та 100 000 грн моральної шкоди.
Цим вироком засуджені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, за обставин, встановлених судом, у серпні 2006 року організував спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, залучивши для виконання поставленої цілі за винагороду у 3000 доларів США ОСОБА_9 , показавши йому місце проживання потерпілого.
ОСОБА_9 , дійшовши висновку про неможливість самостійного виконання замовлення ОСОБА_7 про побиття ОСОБА_8 , приблизно у цей же час залучив для виконання цього ОСОБА_10 , пообіцявши тому поділитися винагородою.

ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , діючи узгоджено, заздалегідь прослідкували за потерпілим і визначили більш зручніше місце нападу на нього, озброївшись дерев`яною битою та дерев`яною палицею, вони 03 жовтня 2006 року прибули на АДРЕСА_2 , де приблизно о 20.20 год. умисно нанесли ОСОБА_8 кожний по одному удару дерев`яною битою в область голови, після чого зникли з місця злочину, заподіявши тому тілесні ушкодження у виді перелому склепіння черепа, забоїв головного мозку, забійної рани лобної ділянки, тобто тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність його вини та правильність кваліфікації дій, просить ухвалені стосовно того судові рішення змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом кримінального закону при призначенні покарання та невідповідністю покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого. Вважає, що судами не дано належної оцінки даним про особу засудженого, який наразі свою вину визнав, із потерпілим примирився, що потерпілому повністю відшкодовано завдану шкоду (і той це у зверненні до суду касаційної інстанції не заперечує), що він раніше не судимий та є інвалідом ІІІ групи.
Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду таке.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, а також правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзіне оскаржуються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасниківсудового розгляду, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно зі змісту вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в повній мірі врахував наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, його вік та стан здоров`я (має хронічні захворювання, визнаний інвалідом 3 групи), позитивні характеристики і що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. З урахуванням наведеного, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який свою вину у ньому заперечував, його виправлення та попередження нових злочинів можливе лише в умовах реального відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, але термін такого покарання визначив із застосуванням ст. 69 КК України. З такими висновками погодився й апеляційний суд.

Водночас слід зазначити, що на час розгляду провадження у суді касаційної інстанції ОСОБА_7 змінив своє ставлення до вчиненого, розкаявся, примирився із потерпілим, про що свідчить подана тим до касаційного суду заява, і який ніяких претензій до ОСОБА_7 не має, оскільки той відшкодував йому збитки в повному обсязі, а тому просив задовольнити касаційну скаргу його захисника. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за можливе із застосуванням положень ст. 69 КК України пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, втім воно має бути у виді реального позбавлення волі. Підстав для застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 30 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 69 КК України пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3