Справа № 461/1420/16-к
Провадження № 1-кп/461/211/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.04.2016 року м.Львів Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соснівка, Львівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме:

1)30.12.2002 року Червоноградським міським судом Львівської області, за ч.4 ст.185, ч.2 ст.187 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

2)22.06.2005 року Червоноградським міським судом Львівської області, за ч.2 ст.187, ст.15 - ч.3 ст.289 КК України до 10 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

3)23.02.2015 року Радехівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.190 КК України до штрафу у сумі 1700,00 грн.

4)19.05.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.357 КК України
в с т а н о в и в:

23.08.2015 року, приблизно о 08:21 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у кімнаті № 309 готелю «Арена», що знаходиться по вул.Городоцька, 83 у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав ноутбук марки «Lenovo A3500-HV» вартістю 2400 грн., що належить ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, 24.10.2015 року, приблизно о 01:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік нічного клубу «Фешн», що знаходиться на пл.Підкови, 1 у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав балонову куртку вартістю 600 грн., кросівки чорного кольору вартістю 135 грн., мобільний телефон марки «Самсунг С4» вартістю 6000 грн., мобільний телефон марки «Самсунг G5200» вартістю 200 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора «Лайф» вартістю 25 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 7 грн., що належать ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 6967 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім цього, 23.01.2016 року, приблизно о 23 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №18, що знаходиться по вул.Митрополита Андрія у м.Львові, діючи умисно, відкрито викрав у потерпілого посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_8 , та технічний паспорт на автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне заволодіння будь - яким способом важливим особистим документом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.357 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.3 ст.357 та ч.2 ст.185 КК України визнав у повному обсязі та зазначив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності.

Інкримінований ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, крім визнання обвинуваченим своє провини підтверджується показами потерпілого ОСОБА_7 , даними ним у судовому засіданні про те, що восени 2015 року в районі площі І.Підкови відпочивав з двома колегами, випивав у кафе «Старс», був у стані алкогольного сп`яніння, далі не пам`ятає. Зазначив, що при ньому були такі речі як: куртка чорна зимова, кросівки чорні, два телефони Самсунг, спортивна сумка з шаликом та кофтою, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 та дві банківські карточки. Під ранок він прокинувся у під`їзді та побачив, що він голий, при цьому нічого не пам`ятає. Стверджував, що не бачив хто його роздягнув та забрав речі, так само як і не бачив, що це був обвинувачений. Прийшовши додому брат йому повідомив, що поліція принесла паспорт та банківські карточки.

Окрім того, стороною обвинувачення ОСОБА_4 інкримінується те, що 23.01.2016 року, приблизно о 23 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №18, що розташований по вул.Митрополита Андрея у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою в групі із невстановленими слідством особами, з якими вчинив напад на ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, нанісши удари руками по голові, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість, заволодівши його мобільним телефоном марки «Nokia» вартістю 1000 грн., в якому знаходилась сім картка оператора «Київстар» вартістю 30 грн., на рахунку якої знаходились кошти в сумі 50 гривень, золотим ланцюжком вартістю 8000 грн., золотим хрестиком вартістю 2000 грн., золотою каблучкою вартістю 4000 грн., грошовими коштами в сумі 100 грн., спричинивши тим самим матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 15180 гривень.

Стороною обвинувачення такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнав та суду пояснив, що 23.01.2016 року, перебуваючи біля будинку №18, що розташований по вул.Митрополита Андрея у м.Львові, зайшов у під`їзд за потерпілим ОСОБА_8 , вдарив останнього два рази по голові правою рукою, забрав гаманець та вийшов з під`їзду, обернувшись побачив, що останній за ним побіг, однак не зміг наздогнати, оскільки був у нетверезому стані. При цьому зазначив, що потерпілий під час нанесення йому ударів по голові свідомості не втрачав, оскільки після таких біг за обвинуваченим. У вчиненому розкаюється та визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Разом з тим, суд вважає такою, що не знайшла свого підтвердження під час судового слідства кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.187 КК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з диспозиції ч.2 ст.187 КК України, відповідальність настає за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.
У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості, чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
В ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою в групі із невстановленими слідством особами, з якими вчинив напад на ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, нанісши удари руками по голові. Крім того, під час судового розгляду справи судом встановлено, що стороною обвинувачення не доведено того, яке саме насильство було застосовано до потерпілого ОСОБА_8 . Окрім того, сам потерпілий ОСОБА_8 на судові виклики у засідання не з`являється. Також, суд зазначає, що на досудовому розслідуванні не проводилась судово-медична експертиза заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, яка могла б визначити, чи був даний напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. А відтак об`єктивних даних, які б підтверджували заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, зокрема, яке призвело до втрати свідомості потерпілим, судом не здобуто.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.187 КК України є невірною, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 не застосовував насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та не погрожував застосуванням такого насильства в момент вчинення кримінального правопорушення, тобто дії обвинуваченого не утворюють складу злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації злочину, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, виходячи з вищенаведених доводів та мотивів, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, оскільки останній своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а також вчинив незаконне заволодіння будь - яким способом важливим особистим документом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.357 КК України .

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочини, скоєні обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.3 ст.357 КК України є злочином невеликої тяжкості, за ч.2 ст.185 КК України є злочином середньої тяжкості та за ч.2 ст.186 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, має базову середню освіту, не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, раніше неодноразово судимий, що свідчить про відсутність соціальних зв`язків. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому частини статті 185 та 186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує положення ч.1 ст.70 КК України, згідно яких, при сукупності злочинів, суд, призначивши покарання (основне та додаткове), за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, положення ч.4 ст.70 КК України, відповідно до якої за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 до постановлення вироку Галицьким районним судом м.Львова від 11.03.2016 року, яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.357, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, відтак суд дійшов висновку, що останньому необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, обвинуваченому необхідно застосувати положення вищевказаної статті, оскільки такому призначено покарання у виді позбавлення волі.
Цивільний позов у справі не подано.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили: оглянутий 01.09.2015 року CD-R диск залишити у матеріалах справи; балонову чоловічу куртку чорного кольору, кросівки чорного кольору із білою підошвою 43 розміру повернути потерпілому ОСОБА_7 ; посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 , медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом серії 10ААГ №407860, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання:

-за ч.3 ст.357 КК України три місяці арешту;

-за ч.2 ст.185 КК України два роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України п`ять років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених цим вироком, а також за ч.2 ст.186 КК України за вироком Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 03.02.2016 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03.02.2016 року по 20.04.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили: оглянутий 01.09.2015 року CD-R диск залишити у матеріалах справи; балонову чоловічу куртку чорного кольору, кросівки чорного кольору із білою підошвою 43 розміру повернути потерпілому ОСОБА_7 ; посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 , медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом серії 10ААГ №407860, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя ОСОБА_1