АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/1369/2016 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України Головуючий в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

22 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, маючого одну малолітню дитину,раніше судимого:

27.03.2008 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 289 КК України на підставі ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 31.10.2012 р. умовно достроково на підставі постанови Бориспільського міськрайсуду від 23.10.2012 р. на не відбуту частину 2 роки 2 місяці, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено без змін.

Вказано строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, 16.05.2016 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 16 травня 2016, приблизно о 15 год. 20 хв., прогулюючись на території Київського університету імені Бориса Грінченка, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 13-Б. помітив з правої сторони від в`їзду на території вищезазначеного університету паркувальну зону для велосипедів де побачив велосипед марки «Mongoose Туах Sport», чорного з зеленим кольорів, який був прикутий до металевого паркану резиновим тросом та металевим ланцюгом та в цей час у нього виник умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме: велосипеда марки «Mongoose Туах Sport», вартістю 4312 гривень, що належить ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 підійшов до вищезазначеного велосипеда та впевнившись, що за його протиправними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, задля власного збагачення, за допомогою металевих щипців, що були у нього в наявності, перетнув металевий ланцюг, яким був прикріплений вищезазначений велосипед до металевого паркану.

В подальшому, ОСОБА_6 намагався ще перетнути резиновий трос, яким також був прикріплений велосипед до металевого паркану, але не виконавши всі дії, які

ОСОБА_6 вважав необхідними для повторного, таємного викрадення чужого майна, свій умисел до кінця не довів, оскільки, був затриманий працівниками охорони університету.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_6 , міг спричинити потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 4312 гривень.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений та його захисник подали на нього апеляційні скарги.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини і правильність кваліфікації його дій, вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого і просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року змінити в частині призначеного покарання, виключити з вироку обтяжуючу обставину рецидив злочину, застосувати до нього положення ст. 75 КК України і призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом при розгляді даного кримінального провадження було помилково вказано на обтяжуючу обставину рецедив, оскільки даний факт не підтверджується матеріалами провадження, враховуючи те,що ОСОБА_6 раніше в березні 2008 року був судимий за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, тобто не по однорідним статтям КК України.

Крім того, вказує, що судом не взято до уваги факт активного його сприяння розкриттю злочину, що може істотно вплинути на строк покарання.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого. Захисник просить змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року в частині призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України та звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком від одного до трьох років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує на те, що при постановленні вироку суд не врахував з-поміж інших обставин ту обставину, що злочинні діяння ОСОБА_10 вчинив внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, а саме потреби допомогти родині підштовхнули його на вчинення корисливого злочину.

Зазначає про те, що на даний час вже не існує тих обставин, які підштовхували ОСОБА_6 на вчинення кримінального правопорушення, а тому захисник вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та без поміщення до кримінально-виконавчої установи.

Також захисник зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не врахував його молодий вік, той факт, що після звільнення у 2012 році він був працевлаштований, створив сім`ю, має постійне місце проживання у м. Києві, на його утриманні знаходиться шестимісячний син, який потребує щоденного піклування та догляду з боку батька, що свідчить про наявність у нього стійких соціальних зв`язків, а тому вважає, що судом першої інстанції було порушено ч. 2 ст. 409 КПК України щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав як свою апеляційну скаргу, так і апеляційну скаргу захисника та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг,посилаючись на законність вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на повторне таємне викрадення чужого майна ( крадіжку) за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України колегією суддів не перевіряється, оскільки, згідно журналу судового засідання фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу, в тому числі і самим обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, не оскаржуються вони і в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України не заперечується обвинуваченим в поданій апеляційній скарзі, а тому не є предметом апеляційного перегляду також.

Що ж стосується призначеного покарання, справедливість якого оскаржена апелянтами, то колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно вимог ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті ( санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини вчинення злочину, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, одружений, не працює.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. 66 КК України, суд визнав його щире каяття та наявність у нього неповнолітньої дитини, та не встановив обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 .
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував і ті обставини, на які посилалися обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах.
Правильно врахувавши вищенаведені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим, і вірно призначив покарання за вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 злочин у виді позбавлення волі, строком в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, що наближений до визначеного в ст. 63 КК України мінімального строку позбавлення волі.

При цьому доводи апеляційної скарги захисника про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки захисником не вказано внаслідок збігу яких саме тяжких особистих чи сімейних обставин обвинуваченим вчинено злочин. Окрім того, доказів вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких обставин матеріали кримінального провадження не містять.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про безпідставне визнання судом обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину та прохання останнього про виключення з вироку такої обставини взагалі є безпідставними, оскільки з вироку суду вбачається, що судом обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без зміни.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали суду.

Судді:
__________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3