Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А
Іменем України

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 відмовила у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на рішення прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 щодо невжиття заходів реагування у відновленні порушених прав потерпілих ОСОБА_8 .

Своє рішення слідчий суддя обґрунтувала тим, що ОСОБА_5 подав скаргу на рішення прокурора, що не підлягає оскарженню, оскільки у своїй скарзі потерпілий не вказує конкретно, які рішення, дії чи бездіяльність прокурора він оскаржує у відповідності до вимог ст. 303 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослівно: «відповідно до закону посприяти відновленню порушених прав потерпілих Яворських зокрема, але не виключно, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_9 , розшуку такого майна та повернення незаконно відчуженого майна, а також вжити заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності».

В обґрунтування поданої скарги потерпілий ОСОБА_5 посилається на те, що слідчий суддя, достовірно знаючи про порушення прав потерпілих, що було підтверджено доданими до скарги документами, порушуючи присягу судді, не вжила заходів щодо відновлення порушених прав потерпілих ОСОБА_8 відповідно до закону.

Вказаними діями слідчий суддя, як вважає апелянт, не допустила потерпілого ОСОБА_5 до правосуддя, а обмежилась відмовою захищати його права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як обґрунтовано зазначається в ухвалі слідчого судді, з посиланням на положення ч. 1 ст. 303 КПК України, вказана норма містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Вказаною нормою кримінального процесуального закону чітко визначено, що відповідні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені не будь коли, а лише під час досудового розслідування, тобто до моменту звернення до суду з обвинувальним актом.
Як вбачається з матеріалів судового провадження за скаргою ОСОБА_5 , а також доданих до апеляційної скарги копій документів, питання про порушення прав потерпілих ОСОБА_8 , з приводу чого ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва, виникло не на стадії досудового розслідування, а після постановлення 09 січня 2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя вироку щодо ОСОБА_9 , який до цього часу залишається невиконаним в частині стягнення з засудженого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 3718 грн. 43 коп. в рахунок відшкодування майнової та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_10 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Додана до апеляційної скарги копія ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 вересня 2009 року дозволяє зробити висновок про те, що зазначений вирок набрав законної сили та звернений до виконання, після розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до норм КПК України та Закону України «Про виконавче провадження», які діяли на час звернення вироку до виконання, а також діють на цей час, примусове виконання судових рішень в частині стягнення коштів на користь фізичних осіб, у даному випадку на користь потерпілих Яворських, покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Посадові особи державної виконавчої служби (державні виконавці), згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», для виконання покладених на них обов`язків, наділені відповідними правами, у тому числі накладати арешт на майно, кошти та інші цінності боржника, а також вчиняти інші дії, передбачені законом, з метою забезпечення примусового виконання рішень на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання потерпілого ОСОБА_5 на дії слідчого, який розслідував кримінальну справу щодо ОСОБА_9 та не забезпечив виконання постанови про накладення арешту на майно обвинуваченого, у тому числі на три автомобіля та два причепи, що в подальшому унеможливило виконання вироку суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди за рахунок примусової реалізації вищевказаного майна, в результаті чого порушуються права потерпілих, оскільки ці дії взагалі не можуть бути предметом оскарження, в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України.

Рішення прокурора ГПУ ОСОБА_7 , а точніше письмова відповідь (від 25.01.2016 за № 17/7-15549-10), яку він підписав та направив на адресу потерпілого ОСОБА_5 , за результатами розгляду його заяви, яка надійшла від народного депутата України ОСОБА_11 , також не може бути предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, оскільки нормами цього Кодексу оскарження таких рішень, дій або бездіяльності, не передбачено.

Що ж стосується оскарження бездіяльності прокурорів прокуратур Черкаської та Запорізької областей, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР), зокрема на підставі заяв потерпілого про притягнення до кримінальної відповідальності слідчого прокуратури ОСОБА_12 , яким не були вжиті заходи щодо накладення арешту на майно ОСОБА_9 та ОСОБА_13 з приводу підроблення доручення на розпорядження майном обвинуваченого, то, ні в скарзі до Печерського районного суду м. Києва, ні в апеляційній скарзі потерпілого, про це фактично навіть не згадується.

Більш того, якщо прокурори зазначених вище прокуратур допустили бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то особа, яка зверталась до цих прокуратур з відповідними заявами про вчинення кримінального правопорушення, вправі оскаржити таку бездіяльність протягом встановленого законом десятиденного строку з моменту вчинення бездіяльності до відповідного місцевого суду, за місцем територіальної юрисдикції якого працює відповідний прокурор.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, а також відсутність у скарзі потерпілого ОСОБА_5 , з якою він звернувся до Печерського суду м. Києва, посилань на конкретні рішення, дію чи бездіяльність відповідних посадових осіб Генеральної прокуратури України, у тому числі прокурора цієї прокуратури ОСОБА_7 , які, відповідно до вимог ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва, керуючись вимогами ч. 4 ст. 304 цього Кодексу, дійшла обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за скаргою потерпілого, оскільки скаргу було подано на рішення прокурора, що не підлягає оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 є незаконною та порушує право потерпілого на доступ до правосуддя, оскільки при постановленні зазначеного судового рішення не було допущено порушень вимог КПК України, які б могли служити законними підставами для його скасування.

З огляду на це, колегія суддів вважає необхідним оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на рішення прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 щодо невжиття заходів реагування у відновленні порушених прав потерпілих Яворських залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-сс/796/687/2016

Категорія ч. 2 ст. 309 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції суддя ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1