Провадження № 1-м/761/129/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови Генеральної прокуратури України від 04.11.2016 року про видачу ОСОБА_4 у Російську Федерацію, -
В С Т А Н О В И В :
22 листопада 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови Генеральної прокуратури України від 04.11.2016 року про видачу ОСОБА_4 у Російську Федерацію.
Скарга обґрунтована тим, що 16 листопада 2016 року на адресу Київського слідчого ізолятора надійшла постанова про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 , який на даний час є обвинуваченим у справі № 369/6299/16-к. Вказана постанова винесена з порушенням положень КПК України та міжнародних договорів і підлягає скасуванню. Даною постановою вирішено видати у Російську Федерацію громадянина республіки Молдова ОСОБА_4 для притягнення до відповідальності за злочин, передбачений частиною 3 статті 111 (нанесення тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, скоєне групою осіб) Кримінального Кодексу Російської Федерації. Проте у постанові Генеральної прокуратури України не вказано, коли саме стався інцидент, за який розшукують ОСОБА_4 , а це важливо для застосування строків давності, якщо такі пропущені. В той же час у оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_4 засуджений у Республіці Молдова до 15 років 2 місяців позбавлення волі за скоєння крадіжок та користування транспортом у стані сильного алкогольного сп`яніння. Відповідний запит про видачу ОСОБА_4 у Республіку Молдова надійшов до Міністерства юстиції України у серпні 2016 року. Оскільки ОСОБА_4 на даний час є обвинуваченим, і його справа знаходиться у Києво-Святошинському суді Київської області на стадії судового розгляду, центральним органом щодо його видачі під час судового провадження є Міністерство юстиції України. Адвокат вважає, що пріоритетним місцем для видачі ОСОБА_4 є саме Республіка Молдова, оскільки він є її громадянином, і відносно нього звідти також надійшов відповідний запит. Також важливим є те, що у Молдові ОСОБА_4 вже є засудженим, проте на даний час не використав своє право на оскарження вироку. Крім того, в оскаржуваній постанові вказано, що стан здоров`я ОСОБА_4 є таким, що дозволяє його етапування, проте за рік перебування в умовах слідчого ізолятора після отримання вогнепальних поранень прокуратурою, зобов`язання, покладені слідчими суддями, не здійснено відповідного дослідження стану здоров`я. Таким чином, оцінювати стан здоров`я ОСОБА_4 є якнайменш передчасним, оскільки жодних досліджень здійснено не було.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скаргу підтримали з наведених у ній підстав і просили її задовольнити.
Прокурор щодо задоволення скарги заперечував.
Вислухавши осіб, які з`явились для розгляду скарги, вивчивши скаргу з долученими до неї документами, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, відповідно до ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Про своє рішення центральний орган України повідомляє компетентний орган іноземної держави, а також особу, щодо якої воно прийнято. У разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
За ч. 1 ст. 591 КПК України, Рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою.
З досліджених слідчим суддею документів встановлено, заступником Генерального прокурора України ОСОБА_5 було винесено постанову про видачу (екстрадицію) від 04 листопада 2016 року, якою було прийнято рішення про видачу в Російську Федерацію громадянина Республіка Молдови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. а ч. 3 ст. 11 КК Російської Федерації та відстрочення фактичної передачв В. Бутнару правоохоронним органам Російської Федерації до прийняття остаточного рішення в кримінальному провадженні, відбування покарання відповідно вироку українського суду або звільнення від покарання по будь-якій причині.
Так, на день прийняття оскаржуваної постанови не було встановлено обставин, передбачених ст. 589 КПК України, для відмови у видачі (екстрадиції) особи.
Згідно положень ч. 1 ст. 589 КПК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.
Частиною 2 ст. 589 КПК України передбачено, що особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Як вбачається із тексту скарги, ОСОБА_4 засуджений у Республіці Молдова до 15 років 2 місяців позбавлення волі за скоєння крадіжок та користування транспортом у стані сильного алкогольного сп`яніння, відповідний запит про видачу ОСОБА_4 у Республіку Молдова надійшов до Міністерства юстиції України у серпні 2016 року.
Проте, відповідно до постанови Генеральної прокуратури України від 04 листопада 2016 року, на даний час не прийнято рішення по запиту Міністерства юстиції Республіки Молдова, який надійшов до Міністерства юстиції України та який було надіслано в прокуратуру Київської області 29.08.2016 року про видачу ОСОБА_6 для виконання вироку суду Ботанікі муніціпіі Кишенів від 16.06.2016 року про його засудження за вчинення злочинів, передбачених ст. 186 ч. 2 b), c), d), ст. 186 ч. 4, ст. 187 ч. 2 b), d), f), ст. 264/1 ч. 3 КК Республіки Молдова, до 15 років 2 місяців позбавлення волі.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що рішення про видачу В. Бутнару Республіці Молдова для виконання вироку суду від 16.06.2016 року про його засудження, на даний час не прийнято.
Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_4 не є громадянином України та не має статусу біженця, за станом здоров`я протипоказань до його етапування не має; не сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності; діяння, за які останній може бути притягнутий до кримінальної відповідальності, можуть бути кваліфіковані за ст. 121 ч. 2 КК України.

З наведеного вбачається, що за результатами перевірки було встановлено, що злочин, за вчинення якого ОСОБА_4 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності, є екстрадиційними, а підстави які б виключали можливість його видачі до вказаної країни на даний час відсутні.

При цьому виходячи з положень ч. 4 ст. 591 КПК України, при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

З урахуванням наведеного вище слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для скасування постанови Генеральної прокуратури України від 04.11.2016 року про видачу ОСОБА_4 у Російську Федерацію на даний час відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 372, 588, 589, 591 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови Генеральної прокуратури України від 04.11.2016 року про видачу ОСОБА_4 у Російську Федерацію відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя