Ухвала іменем україни 23 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000015 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2015 року, ухвалу цього ж суду від 5 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

с. Громи Уманського району Черкаської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365,

ч. 1 ст. 127 КК України,
за участю прокурораОСОБА_6 ,
виправданогоОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що суд першої інстанції упереджено оцінивши докази сторони обвинувачення безпідставно визнав їх недопустимими, а також необґрунтовано визнав достовірними показання свідків сторони захисту, які намагались штучно створити алібі ОСОБА_5 . Не надано судом належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_7 , який вказував, що ОСОБА_5 заподіяв йому тілесні ушкодження, тощо. Суд, взяв до уваги лише доводи сторони захисту та поклав в основу вироку суперечливі та не перевірені докази. Апеляційний суд формально та упереджено розглянув справу, при цьому в порушення норм

КПК України відхилив клопотання сторони обвинувачення щодо повторного дослідження обставин встановлених під час кримінального провадження та допиту свідків. Стверджує, що суд апеляційної інстанції без будь-яких підстав вказав про те, що оскільки ухвалою місцевого суду докази обвинувачення визнано недопустимими, то вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, тощо.
В запереченнях на касаційну скаргу, ОСОБА_5 просить скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення без зміни. Вказує, що судом в повному обсязі досліджено та проаналізовано докази, що наявні у кримінальному провадженні і постановлено законні та обґрунтовані судові рішення. Зазначає, що ухвала місцевого суду про визнання доказів недопустимими є обґрунтованою, належним чином вмотивованою та відповідає вимогам кримінального процесуального закону. У вироку суду детально розписані показання усіх учасників кримінального провадження та надано їм об`єктивну оцінку, а також є детальний і обґрунтований аналіз доказів з посиланням на положення закону, матеріали справи та ухвалу суду, в якій наведені беззаперечні аргументи, щодо визнання ряду доказів недопустимими. Апеляційний суд обґрунтовано відмовив прокурору в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів, оскільки в суді першої інстанції вони були досліджені в повному обсязі та без порушень.
Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 127 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він працюючи начальником сектору карного розшуку Уманського РВ УМВС України в Черкаській області, маючи звання старшого лейтенанта міліції, будучи службовою особою при виконанні службових обов`язків, 7 березня 2013 року знаходячись у приміщенні Уманського районного відділу, в період часу з 14.30 год. до 19.30 год. з метою отримання визнавальних показів про причетність до вчинення злочину, вчинив перевищення влади і службових повноважень та насильницькі дії щодо ОСОБА_8 , а також вчинив катування ОСОБА_8 за наступних обставин.

Так, 7 березня 2013 року приблизно о 14.30 год. за викликом оперуповноваженого СКР ОСОБА_9 до службового кабінету №19 Уманського РВ прибув ОСОБА_8 для надання показань по кримінальному провадженню. Під час дачі показань до кабінету зайшов ОСОБА_5 , який запропонував ОСОБА_8 надати визнавальні показання з приводу крадіжки грошових коштів.

Перебуваючи у вищезазначеному кабінеті та достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не є підозрюваним чи затриманим в порядку визначеному КПК України, ОСОБА_5 умисно наніс близько двадцяти ударів руками по обличчю, голові та грудній клітині ОСОБА_8 , спричинивши останньому фізичний біль.

В подальшому, в кабінеті №23 вказаного райвідділу, після того, як ОСОБА_8 повідомив, що ніяких злочинів він не вчиняв та відмовився підписувати документи з визнавальними показаннями, ОСОБА_5 застосував до ОСОБА_8 спеціальні засоби наручники, скувавши ними руки потерпілого.

Далі ОСОБА_5 надів поліетиленовий пакет ОСОБА_8 на голову, при цьому затягував руками пакет на його шиї, перекриваючи доступ повітря до дихальних шляхів, внаслідок чого потерпілий неодноразово втрачав свідомість, а потім взяв його за куртку і піднявши штовхнув, в наслідок чого ОСОБА_8 вдарився головою об стіну.

Після цього, давши змогу потерпілому піднятись, ОСОБА_5 наніс декілька ударів кулаком в область голови і грудей та книгою з написом «Кодекс» близько шести ударів по голові та в область лівого вуха ОСОБА_8 , спричинивши останньому фізичний біль.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_8 фізичний біль, мучення, моральні страждання, а також тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від

17 грудня 2015 року вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2015 року та ухвалу цього ж суду від

5 червня 2015 року, якою визнано докази у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 недопустимими, залишено

без зміни.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу подану прокурором та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції; думку ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти та однобічності досудового і судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, висновки суду, на підставі яких було виправдано ОСОБА_5 , є належно мотивованими і ґрунтуються на даних, належним чином перевірених у судовому засіданні та змістовно викладених у вироку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, з рішенням якого також погодилась колегія суддів апеляційного суду, при постановленні виправдувального вироку врахував та належним чином дав оцінку показанням свідків:
- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які підтвердили, що 7 березня 2013 року в денний час вони бачили в райвідділі ОСОБА_8 , на тілі якого не було ніяких ушкоджень, що в цей день вони не чули ніяких сторонніх звуків, які б вказували на катування ОСОБА_8 , також вони підтвердили, що ОСОБА_5 був на вечірній нараді у начальника райвідділу;
- ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які підтвердили, що у ОСОБА_8 , були тілесні ушкодження, але він їм не казав про те, де і ким вини були спричинені;
- ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які пояснили, що ОСОБА_8 покидав приміщення райвідділу близько 18.00 год., при цьому тілесних ушкоджень на ньому не було, а також те, що до останнього не застосовувався ні фізичний, ні моральний тиск;
- ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які підтвердили, що останній разом із ОСОБА_5 допомагали у денний час ремонтувати автомобіль ОСОБА_26 , а о 18.00 год. повернулись до райвідділу, після чого ОСОБА_5 пішов на нараду;
- ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які підтвердили, що 7 березня 2013 року у райвідділі виключали світло, що не працював архіватор мовної інформації, який фіксує телефонні дзвінки;
- ОСОБА_30 , яка підтвердила, що 7 березня 2013 року її разом з ОСОБА_8 викликали до райвідділу з приводу крадіжки, перебуваючи в райвідділі вона не чула сторонніх звуків, які б вказували на катування ОСОБА_8 та не бачила на останньому будь-яких тілесних ушкоджень;
- ОСОБА_31 , який ствердив, що в день події приблизно о 15.00 год. він на КПП записав до журналу обліку райвідділу ОСОБА_8 зазначивши, що останній пішов в кабінет №19, приблизно о 19.20 год. телефонувала мати ОСОБА_8 дізнатися де її син, та від ОСОБА_24 він дізнався, що ОСОБА_8 вже покинув приміщення;
- ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які в складі СОГ здійснювали виїзд до лікарні, та пояснили, що мати потерпілого повідомила, що дізналась від невістки про нібито побиття ОСОБА_8 працівниками міліції, однак видимих тілесних ушкоджень на потерпілому вони не бачили, на запитання ОСОБА_8 відповідав нормально та зрозуміло;
- ОСОБА_34 (начальника райвідділу), який підтвердив, що зранку та ввечері 7 березня 2013 року бачив ОСОБА_5 на нарадах, сторонніх звуків, що вказували на катування кого-небудь у кабінетах не чув, нікого з тілесними ушкодженнями та крові не бачив, крім того, по факту побиття ОСОБА_8 було проведено службову перевірку, за результатами якої вина ОСОБА_5 доведена не була;
- ОСОБА_35 , який пояснив, що в день події приблизно о 17.30-17.45 год. він зустрівся біля входу у воріт райвідділу з ОСОБА_36 , ОСОБА_27 , ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , а о 18.00 вони усі окрім ОСОБА_27 пішли на нараду, де був присутній і ОСОБА_5 ;
- ОСОБА_37 , який підтвердив, що бачив у денний час 7 березня 2013 року на АЗС «WOG» ОСОБА_5 з чоловіком, вони привітались з ним та заправляли автомобіль.
Крім того, ОСОБА_5 будучи допитаний в суді першої інстанції вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що на посаді начальника сектору карного розшуку Уманського РВ працює з 12 лютого 2013 року. Станом на березень 2013 року в секторі карного розшуку працювало десять працівників, а саме: в кабінеті №19 ОСОБА_38 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , в кабінеті №20 ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , в кабінеті №22 ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , в кабінеті №23 ОСОБА_10 та ОСОБА_5
4 березня 2013 року СОГ здійснила виїзд на місце вчинення злочину, по факту крадіжки коштів з приміщення ТОВ «Енерго» та було встановлено, що особа, яка вчинила крадіжку проникла в приміщення шляхом пошкодження вікна вхідних дверей. Експертом на пошкодженому склі було виявлено та вилучено сліди пальців рук, на той час невідомої особи. Також, було встановлено, що на момент вчинення злочину на підприємстві знаходились ОСОБА_44 та охоронник ОСОБА_8 .

На запитання СОГ ОСОБА_8 постійно плутався та не мав однозначної відповіді. В райвідділі експертом було встановлено, що залишені на склі сліди пальців рук на місці вчинення злочину належать ОСОБА_8

7 березня 2013 року робочий день у нього розпочався з наради, яка була о 08.30 год., а після неї він провів нараду в секторі карного розшуку. Спеціальних засобів цього дня він не отримував, що підтверджується книгою видачі та прийому спеціальних засобів. Приблизно о 14.00 год. неподалік від райвідділу він зустрів ОСОБА_45 , який володів інформацією, що має значення для розкриття крадіжки взуття та зайшовши в кабінет №23 райвідділу взяв папку з бланками протоколів і пішов на стоянку у автомобіль ОСОБА_45 , де з 14.42 до 15.56 год. допитував останнього. Потім на стоянку на автомобілі під`їхав ОСОБА_27 , ОСОБА_5 заніс папку до кабінету №23 і одразу вийшов та вони з ОСОБА_27 поїхали на автомобільну дорогу сполученням Стрий-Львів-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, при цьому постійно перебували в русі в період часу з 16.00 по 18.00 год.

Факт його перебування разом з ОСОБА_46 на автошляхах біля м. Умань з 16.00 до 18.00 год. можуть підтвердити працівник АЗС «WOG» ОСОБА_47 , працівник АЗС «Фортеця» ОСОБА_48 , водій автомобіля «Камаз» ОСОБА_26 , а також це підтверджується відеозаписами з камер відеоспостереження АЗС «Фортеця» та «WOG».

В подальшому, приблизно о 18.00 год. він з ОСОБА_27 приїхали на автостоянку біля райвідділу, де зустріли ОСОБА_49 , а біля воріт зустріли ОСОБА_35 та ОСОБА_14 . Приблизно о 18.08 год. його, ОСОБА_14 та ОСОБА_35 покликав ОСОБА_50 на нараду. В кабінеті вже були присутні начальник райвідділу ОСОБА_51 , а також ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 та ОСОБА_11 . Нарада тривала приблизно до 18.30 год., а після неї він зайшов до кабінету №23, прибрав робочий стіл і приблизно о 18.30 18.40 год. залишив приміщення райвідділу, так як в ньому не було електропостачання.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними та повністю узгоджуються з доказами по справі, а також показаннями свідків: ОСОБА_30 , ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_52 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_53 , ОСОБА_32 , ОСОБА_11 , ОСОБА_28 , ОСОБА_12 , ОСОБА_54 , ОСОБА_34 , ОСОБА_27 , ОСОБА_35 , ОСОБА_29 , ОСОБА_37 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_57 пояснила, що 7 березня 2013 року о 17.00 год. від своєї невістки ОСОБА_58 , дізналась, що її сина б`ють в райвідділі міліції. Вона зателефонувала до міліції, де їй повідомили, що ОСОБА_8 вже пішов додому. Приблизно о 19.00 19.30 год. вона зустрілась з ОСОБА_58 , а потім вони зустріли сина, який був побитий, однак хто його побив він не казав. Зазначала, що безпосередньо в прокуратурі, під час допиту, працівники прокуратури вказали їй на людину, яка наносила тілесні ушкодження її сину, а також назвали ім`я та прізвище цієї людини.
Оцінюючи показання допитаних в суді свідків та потерпілого, суд дотримався положень КПК України, обґрунтував мотиви, з яких поклав в основу вироку одні докази, та відкинув інші.
Так, суд критично розцінив показання ОСОБА_58 , дружини потерпілого, щодо побиття останнього працівником міліції ОСОБА_5 , оскільки вона не була безпосереднім свідком подій, а дізналась про це зі слів чоловіка.
Свідок вказувала, що зустрівши ОСОБА_8 , вони пішли до лікарні, однак потерпілий стверджував, що дружина пішла додому взяти гроші. Зазначала, що при зустрічі потерпілий вказував, що його били ОСОБА_59 та ОСОБА_60 , потім вказав, що били троє чоловіків, а також, що до нього застосовували електрошокер. Однак, такі свідчення суперечать показанням свідка ОСОБА_61 та початковим показам потерпілого, оскільки ОСОБА_8 в той час взагалі не казав хто його побив та не вказував про застосування до нього електрошокера.

В судовому засіданні ОСОБА_58 пояснила, що вона особисто написала заяву про побиття її чоловіка ОСОБА_5 , проте в матеріалах кримінального провадження така заява відсутня, а є лише заява матері потерпілого, в якій вона просить розібратись з приводу побиття ОСОБА_8 , при цьому ні прізвищ ні імен, того хто побив останнього, в ній не зазначено.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що ОСОБА_5 він особисто не знав, як і не знав хто йому наніс тілесні ушкодження. Стверджував, що ім`я та прізвище обвинуваченого він вперше дізнався в прокуратурі, під час проведення слідчої дії (впізнання по фотознімках), що в свою чергу вказує про нещирість показань потерпілого щодо місця та часу отримання тілесних ушкоджень та особи, яка їх йому спричинила.

Потерпілий зазначав, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_24 та ОСОБА_10 бачили, як ОСОБА_5 його бив, однак в судовому засіданні вищевказані свідки заперечили показання потерпілого.

Судом обґрунтовано не взято до уваги показання працівників Уманської міської лікарні: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . ОСОБА_19 , оскільки у відповідності до вимог КПК України вони не можуть бути допитані як свідки, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про ті чи інші обставини по справі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від

5 червня 2015 року визнано ряд доказів, у кримінальному провадженні, недопустимими та такими, що не підлягають використанню при прийнятті процесуального рішення, а саме: доручення про проведення досудового розслідування від 11 березня 2013 року; постанову про створення слідчої групи від 11 березня 2013 року; протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 7 березня 2013 року; довідку від 7 березня 2013 року видану міською лікарнею; постанову про призначення судово-медичної експертизи від 9 березня 2013 року; висновок судово-медичної експертизи 18 березня 2013 року; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 30 квітня 2013 року; протокол огляду диска від 2 липня 2013 року; постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 2 липня 2013 року; комп`ютерний диск з інформацією від оператора телекомунікацій ПрАТ «Київстар» про зв`язок абонента; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 30 квітня 2013 року; протокол огляду диска від 3 липня 2013 року; постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 3 липня 2013 року; комп`ютерні диски з інформацією від оператора телекомунікацій ТОВ «Астеліт» про зв`язок абонентів; протокол тимчасового вилучення майна від 15 квітня 2013 року; протокол огляду речових доказів від 4 липня 2013 року; постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 4 липня 2013 року; постанову про створення слідчої групи від 12 квітня 2013 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 квітня 2013 року; відеозапис проведення слідчої (розшукової) дії - впізнання за фотознімками від 20 квітня 2013 року; протокол проведення слідчого експерименту від 20 квітня 2013 року; відеозапис проведення слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту від 20 квітня 2013 року; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 25 квітня 2013 року; роздруківку телефонних з`єднань від 25 квітня 2013 року; протокол огляду документу від 22 липня 2013 року; постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 22 липня 2013 року; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28 травня 2013 року; протокол огляду диску від 4 липня 2013 року; постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 04 липня 2013 року; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 23 травня 2013 року; комп`ютерний диск з інформацією від оператора телекомунікацій ПрАТ «МТС» про зв`язок абонентів; протокол огляду диску від 8 липня 2013 року; постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів від 8 липня 2013 року; постанову про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 13 травня 2013 року; висновок експерта від 27 травня 2013; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20 червня 2013 року; роздруківки з інформацією від оператора телекомунікацій ПрАТ «Київстар» про зв`язок абонента; протокол огляду від 4 липня 2013 року; постанова про приєднання документів до справи як речових доказів від 4 липня 2013 року; протокол огляду від 4 липня 2013 року; постанову про визнання та приєднання документів до справи як речових доказів від 4 липня 2013 року; протокол огляду від 4 липня 2013 року; постанову про приєднання документів до справи як речових доказів від 4 липня 2013 року; протокол огляду мобільного телефону від 6 червня 2013 року; фототаблицю до протоколу огляду мобільного телефону від 6 червня 2013 року; постанову визнання та приєднання до справи речових доказів від 6 червня 2013 року; постанову про внесення змін до складу слідчої групи від 22 липня 2013 року; доручення на опрацювання інформації, отриманої від оператора телекомунікацій від 12 серпня 2013 року; матеріали виконаного доручення від 19 серпня 2013 року, у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за

№0000015 по обвинуваченню ОСОБА_5 ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 127 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що зазначена ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до вимог КПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та Рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року (відповідно до яких докази, повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено не уповноваженою на це особою чи органом, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі), є законною обґрунтованою та належним чином мотивованою.

Таким чином, оцінивши всі докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, суд дійшов висновку, про недоведеність вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 , оскільки при розгляді кримінального провадження не встановлено доказів, які підтверджують його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.
Так, місцевим судом достовірно встановлено, що 7 березня

2013 року ОСОБА_5 пішов о 08.30 год. на нараду до начальника райвідділу, а потім провів нараду в секторі карного розшуку. Після цього, весь час до 14.00 год. він перебував у приміщенні райвідділу, виконував роботу пов`язану із документами. Близько о 14.00 год. він зустрів біля райвідділу ОСОБА_45 та спілкувався з ним з приводу крадіжки взуття. Після чого, ОСОБА_5 зайшов в службовий кабінет №23 для того щоб взяти папку з бланками протоколів та одразу пішов на автомобільну стоянку у автомобіль ОСОБА_45 , де допитував останнього з 14.42 до 15.56 год. (що підтверджується запитом ОСОБА_5 щодо надання копії журналу обліку виконання підрозділами письмових доручень слідчих, відповіддю начальника Уманського РВ, копією вищезазначеного журналу, запитом ОСОБА_5 щодо отримання копії реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню, відповіддю на цей запит, копією реєстру матеріалів досудового розслідування, даними протоколу допиту ОСОБА_45 ).
В подальшому, о 16.00 год. ОСОБА_27 приїхав на автомобілі на стоянку, де в автомобілі ОСОБА_45 перебував ОСОБА_5 і вони домовились разом поїхати та перевірити оперативну інформацію. ОСОБА_5 попрощався із ОСОБА_62 , пішов у службовий кабінет, де залишив папку і відразу вийшов на стоянку та вони разом з ОСОБА_27 поїхали на автомобільні дороги, що біля м. Умань, Черкаської області, а також вони проїжджали через м. Умань.

Цього ж дня, ОСОБА_5 та ОСОБА_27 о 17.05 год. приїхали на автомобільну заправку АЗС «WOG» №14, що на 550 км. автошляху сполученням Стрий-Львів-Кіровоград-Знам`янка. До них підійшов працівник АЗС ОСОБА_47 та привітався, що підтверджується показаннями самого ОСОБА_37 , ОСОБА_27 , ОСОБА_5 , а також диском з відеозаписом з камери відеоспостереження АЗС та відповідними запитами.

Також, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_27 на автомобільній дорозі Стрий-Львів-Кіровоград-Знам`янка біля

с. Полянецьке, двічі бачив свідок ОСОБА_26 , якому ОСОБА_27 надавав допомогу в ремонті автомобіля.

Приблизно о 18.00 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_27 приїхали на стоянку біля райвідділу, де зустріли ОСОБА_49 , а потім біля воріт райвідділу зустріли ОСОБА_14 і ОСОБА_35 та стали спілкуватись. Приблизно о 18.08 год. ОСОБА_50 покликав ОСОБА_14 і ОСОБА_35 та ОСОБА_5 на нараду. Нарада тривали приблизно до 18.30 год., на ній були присутні ОСОБА_51 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_63 та ОСОБА_5 , що вони всі і підтвердили в судовому засіданні.

Після наради ОСОБА_5 пішов до кабінету №23 та в цей час ОСОБА_27 з ОСОБА_13 запропонували підвезти його до дому, на що він відмовився, оскільки хотів придбати подарунок дружині, що підтвердив сам обвинувачений у суді та вищезазначені свідки. Прибравши документи на робочому столі, ОСОБА_5 приблизно о 18.30 залишив приміщення райвідділу, оскільки в ньому не було електропостачання (що підтверджується показаннями ряду свідків, запитом до ПАТ «Черкасобленерго» та відповіддю головного інженера). Працівників карного розшуку ні в кабінетах, ні в коридорі також вже не було.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав малоймовірним проведення будь-яких слідчий дій працівниками міліції з потерпілим, в приміщенні райвідділу, коли немає електропостачання, а на вулиці настала темрява.

Судом також встановлено, що 7 березня 2013 року за викликом ОСОБА_9 до райвідділу о 14.36 год. прибув потерпілий ОСОБА_8 і направився до кабінету №19.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 був зайнятий, оскільки допитував ОСОБА_64 , ОСОБА_8 по факту вчинення крадіжки допитував в кабінеті №22 ОСОБА_24 .

Після допиту свідка ОСОБА_64 , оперуповноважений ОСОБА_9 відвіз її на власному автомобілі додому та в приміщення райвідділу вже не повертався.

А, свідок ОСОБА_13 підтвердив факт того, що ОСОБА_8 допитував ОСОБА_24 . Він показав, що бачив в коридорі чоловіка, який потім скаржився на дії працівників міліції, він не був побитий та постійно користувався телефоном.

В коридорі та кабінетах райвідділу була тиша, оскільки не було електропостачання. Приблизно в період часу 17.00 до 18.00 год. він бачив потерпілого та підтвердити наявність у нього тілесних ушкоджень не може, як і звуків, які б свідчили про побиття останнього.

Під час допиту ОСОБА_8 , ОСОБА_65 ні фізичного ні психологічного тиску до нього не застосовував та приблизно о 18.00 год. відпустив його додому, що підтверджується показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_13 та журналом обліку відвідувачів райвідділу.

Суд першої інстанції, зробив належний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов обґрунтованого висновку проте, що належні та допустимі докази вини ОСОБА_5 , у вчинені інкримінованих йому злочинів, відсутні. А, матеріалами кримінального провадження підтверджується лише факт того, що

7 березня 2013 року приблизно о 19.20 год. на вул. Леніна, 23 у

м. Умань, ОСОБА_8 зустріла його матір та дружина, він був побитий і скаржився на поганий стан здоров`я, але хто його побив потерпілий не повідомив.

Також, у вироку місцевого суду зазначено, що органом досудового розслідування не доведено та судом не встановлено факт того, що обвинувачений отримав спеціальні засоби наручники, які він нібито застосовував до потерпілого, напроти цей факт спростовуються показаннями ряду свідків та копією книги видачі та прийму озброєння та спеціальних засобів райвідділу міліції.

Крім того, орган досудового розслідування не встановив де перебував ОСОБА_8 7 березня 2013 року в період часу з 18.00 до 19.30 год., адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що приблизно о 18.00 год. потерпілий покинув приміщення райвідділу.

Апеляційний суд, в межах повноважень та в порядку визначеному ст. 404 КПК України, ретельно розглянув у повному обсязі доводи апеляційної скарги прокурора, визнав ці доводи, з наведенням в ухвалі відповідних мотивів, безпідставними і обґрунтовано дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Суд апеляційної інстанції в своєму рішенні також зазначив, що оскільки ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2015 року, яка повністю відповідає вимогам

КПК України, частину доказів у кримінальному провадженні визнано недопустимими та такими, що не підлягають використанню при прийнятті процесуального рішення, тому ці докази не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні доручення керівника органу досудового розслідування про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, чи створення слідчої групи і визначення старшого групи, який керуватиме діями інших слідчих, що визначено у ст. 39 КПК України.
З наведеними висновками судів погоджується і колегія суддів, оскільки вони належним чином мотивовані та вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містять переконливих доводів, які б свідчили про необхідність скасування чи зміни судових рішень, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, залишити без задоволення.
Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від

5 червня 2015 року, ухвалу цього ж суду від 5 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3