Справа № 466/4957/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/19/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 02 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня ВПУ 48, востаннє судимого 18.05.2014 року Жовківським районним судом Львівської області за ч.1 ст.296 КК України на 15 діб арешту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, із встановленням йому іспитового строку тривалістю 2 роки. Зобов`язано ОСОБА_7 без дозволу органу кримінально-виконавчої системи не покидати межі України, повідомляти про зміну місця проживання та навчання, систематично з`являтись на реєстрацію.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 26.05.2015 року біля 21-20 год., перебуваючи у приміщенні торгового центру «Арсен», що на пр. Чорновола, 93 у м.Львові, шляхом погрози застосування насильства до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , вимагав у нього грошові кошти в сумі 20 грн. та належний потерпілому мобільний телефон «Айфон-2» вартістю 2700 грн. Не отримавши грошових коштів та телефона у потерпілого, обвинувачений, продовжуючи свій злочинний умисел на вимагання майна, заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

У поданій апеляції прокурор, не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, вважає його незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. При цьому, покликається на те, що судом, з його точки зору, неправомірно застосовано положення ст.69 КК України; при призначенні покарання враховано лише 2 пом`якшуючі покарання обставини, а саме: вчинення злочину неповнолітнім та щире каяття. Однак, з точки зору апелянта, обираючи ОСОБА_7 міру покарання, суд не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законодавцем передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна; не врахував обвинуваченого та тих обставин, що останній є неодноразово судимим за злочини середньої тяжкості, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин, не відшкодував потерпілому завдану шкоду, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст.189 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка апеляційні вимоги підтримала, уточнивши, що просить засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст.189 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст.104 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які подану прокурором апеляційну скаргу підтримали частково, просять вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, неповнотою розгляду справи, скерувавши провадження на новий розгляд, позицію потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 , які подану апеляційну скаргу підтримали, вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

До даного висновку колегія суддів приходить, виходячи із наступного.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, поданої прокурором, кваліфікація дій за ч.3 ст.189 КК України та доведеність вини за вказаною нормою Кримінального Закону апелянтом не оспорюється.

Щодо правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що суд першої інстанції призначив таке обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який навчається, свою вину у вчиненому визнав та розкаявся, його неповнолітній вік, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Так, обтяжуючою покарання обставиною вірно визнано судом вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Правильно враховано судом 1-ї інстанції і пом`якшуючі покарання обставини вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, визнання вини та щире каяття, які, виходячи із вимог ч.1 ст.69 КК України законно врахував при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

У засіданні апеляційної інстанції Колегії Суддів 17 березня 2016 року представлено копію свідоцтва про народження ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої являються: ОСОБА_7 та ОСОБА_14 (серія НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ). Обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що ОСОБА_13 його донька, а із ОСОБА_14 він має намір офіційно зареєструвати шлюб.

Крім цього, Колегія Суддів вказує і на те, що потерпілий у справі апеляційної скарги на вирок суду не подавав, погодившись із таким, як і не заявляв у справі цивільного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_7 вірно призначено покарання за ч.3 ст.189 КК України, виходячи із Загальних засад призначення покарання, регламентованих чинним КК України, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , з урахуванням ст.69 КК України. Вирок постановлено з дотриманням вимог ст.ст.373;374 КПК України та належним чином мотивовано прийняте рішення.

Призначене районним судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на переконання Колегії Суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія Суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування прийнятого судом рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405; 407; 419; КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 02 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.189 КК України залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 02 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.189 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили в момент проголошення та може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3