Справа № 357/2815/16-к
1-кп/357/324/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв, Київської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, із професійно-технічною освітою, зі слів безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого, запобіжний захід не застосовувався,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Згідно з наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) від 25 березня 2014 року № 62 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 , призваного за мобілізацією 24 березня 2014 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого навідника гранатометного взводу 3 механізованого батальйону, а згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29 серпня 2014 року № 137 (по стройовій частині) його зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 26 січня 2015 року № 24 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 знято з усіх видів забезпечення з 12 січня 2015 року, у зв`язку з самовільним залишенням ним військової частини.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за мобілізацією у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, 2 січня 2015 року, приблизно о 16 годині, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 , що дислокується по АДРЕСА_2 та до 16 лютого 2015 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16 лютого 2015 року, приблизно о 8 годині солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 26 березня 2015 року № 83 (по стройовій частині) ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що дійсно був призваний за мобілізацією для проходження військової служби, яку проходив у військовій частині НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_3 ) у АДРЕСА_2 . За час проходження служби у період з 07.05.2014 по 21.07.2014 року брав участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції. У кінці грудня 2014 року йому зателефонувала дружина та повідомила, що у старшого сина, 2003 року народження загострення алергічної бронхіальної астми і його потрібно класти на лікування. Оскільки він скучив за дітьми та хотів побути з молодшим сином то запитав дозволу відбути додому у командира зведеної роти ОСОБА_5 , який його фактично не відпустив з місця розташування частини. До вищестоящих командирів з цього приводу ні усно, ні у письмовій формі не звертався та самовільно залишив розташування військової частини. По 15.02.2015 року перебував по місцю свого проживання та доглядав з молодшим сином. Водночас зазначив, що по місцю його проживання, крім його дружини та дітей живе його мати, яка є працюючим пенсіонером, а також в м. Тетієві проживають батьки дружини. Вважає, що у разі його відсутності за дитиною могли доглядати його мати або мати дружини, але оскільки вони працюють то він вирішив приїхати додому. Просить суворо не карати, щиро розкаюється у скоєному, запевняє суд що зробив для себе належні висновки.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. З показань обвинуваченого видно, що він діяв умисно та залишив військову частину без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць вчинене особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, наслідки які настали від вчинення злочину; особу обвинуваченого, який відповідно до характеристики по місцю служби характеризувався виключно з позитивної сторони, до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення інших правопорушень не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. у період з 07.05.2014 по 21.07.2014 року брав участь у виконанні бойових завдань по ізоляції кризових районів в районі проведення антитерористичній операції, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2003 та 2006 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

З огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, з`явлення із зізнанням, щире каяття, а також сприяння розкриттю злочину.

Виходячи з показань обвинуваченого суд приходить до висновку, що обвинувачений не вчинював злочину внаслідок збігу тяжких сімейних чи інших обставин, так як невідкладної потреби у його присутності при догляді за дитиною не було з огляду на проживання в тій же місцевості батьків дружини та матері обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання враховується ставлення обвинуваченого до вчиненого ним правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 3 ст. 407 КК України,

Однак враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші вищевказані обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На час ухвалення вироку підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1