У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Солом`янського УП Головного управління Національної поліції в м. Києві про зупинення кримінального провадження від 02.09.2016 року в рамках досудового розслідування за №0000099 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2016 року,
ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернулась до слідчого судді із зазначеною скаргою.
Скаржник скаргу обґрунтовує тим, що Солом`янським УП Головного управління Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000099 від 23.02.2016 року.
В даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру.
04.10.2016 року мати підозрюваного ОСОБА_5 отримала поштою на свою скаргу на дії слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 , лист від Київської місцевої прокуратури №9 м. Києва, з якого їй стало, що її син ОСОБА_4 перебуває у розшуку та 02.09.2016 року слідчим винесена постанова про зупинення кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.
Скаржник вважає таку постанову незаконною, що порушує права ОСОБА_4 .
Зазначила, що ОСОБА_4 ніколи не переховувався від органів слідства та суду.
Слідчому протягом усього часу досудового розслідування було відоме місцезнаходження ОСОБА_4 .
Підозрюваний ОСОБА_4 з 01.08.2016 року по 02.09.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Київському клінічному госпіталі ІВВВ у відділенні реабілітації, що підтверджується копією виписки з медичної картки стаціонарного хворого №4181.
При цьому, протягом усього часу перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні, слідчий неодноразово та встановлював його місцеперебування у медичному закладі шляхом направлення запитів від 01.08.2016 року та від 11.08.2016 року.
В свою чергу, медичний заклад на запити слідчого надавав відповіді та повідомляв про перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні та про його стан здоров`я.
Вважає, що у слідчого були відсутні обставини для оголошення ОСОБА_4 у розшук та зупинення кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, у зв`язку з чим просила скаргу задовольнити.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала з обставин викладених у ній та просила її задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду даної справи по суті у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України.
Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Встановлено, що Солом`янським УП Головного управління Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000099 від 23.02.2016 року.
В даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру.
04.10.2016 року мати підозрюваного ОСОБА_5 отримала поштою на свою скаргу на дії слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 , лист від Київської місцевої прокуратури №9 м. Києва, з якого їй стало, що її син ОСОБА_4 перебуває у розшуку та 02.09.2016 року слідчим винесена постанова про зупинення кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, про що повідомила захисника ОСОБА_4 ОСОБА_3 .
Скаржник вважає таку постанову незаконною, що порушує права ОСОБА_4 , у зв`язку з чим просила скаргу задовольнити, на що слід зазначити наступне.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Як вбачається, скаржник оскаржує постанову слідчого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 02.09.2016 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000099 від 23.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Для того, щоб процесуальне рішення про зупинення досудового розслідування було законним і обгрунтованим, необхідно дотримуватися умов, зазначених у ч. 1 і ч. 2 ст. 280 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 280 КПК України досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо:
1) підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком;
2) підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме;
3) наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.
До зупинення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для встановлення місцезнаходження особи, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв`язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті.
Після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного: допитів родичів, сусідів, знайомих, накладення арешту на кореспонденцію, її огляду та виїмки, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж та з електронних інформаційних систем, її дослідження, направлення запитів до різних установ (лікарень, моргів, військкоматів, паспортної служби, підприємств, організацій тощо) (ч. 5 ст. 280 КПК України).
Як вбачається з відповіді Київської місцевої прокуратури №9 від 22.09.2016 року, слідчий виносив вищевказану постанову, керуючись тим, що місцезнаходження ОСОБА_4 невідоме та він ухиляється від органів слідства та суду (п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України).
Однак, зазначене спростовується матеріалами скарги з якої вбачається наступне.
Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №4181 ОСОБА_4 з 01.08.2016 року по 02.09.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у Київському міському клінічному госпіталі ІВВВ у відділенні реабілітації.
Про дані обставини слідчому Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 було відомо, що підтверджується його запитами до Головного лікаря Київського міського клінічного госпіталю ветеранів війни від 01.08.2016 року, від 11.08.2016 року та відповідями на них від 01.08.2016 року та від 12.08.2016 року.
Крім того, з матеріалів скарги вбачається, що 30.08.2016 року, тобто за два дні до винесення постанови про зупинення кримінального провадження, слідчий прибув до медичного закладу для вручення ОСОБА_4 клопотання про продовження строку досудового розслідування, що підтверджується розпискою про відмову від отримання зазначеного клопотання, складеного помічником слідчого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 від 30.08.2016 року.
Таким чином, слідчим суддею достовірно встановлено, що слідчий був обізнаний про місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 та перевіряв його місцезнаходження.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Всупереч даним нормам закону, слідчий виявивши обставини перебування підозрюваного ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні та отримавши підтвердження про його стан здоров`я, не надав цьому належну оцінку.
Таким чином, діями слідчого порушено презумпцію невинуватості.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Однак, всупереч цьому, слідчий знаючи про місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 у медичному закладі та стаціонарному лікуванні, зробив висновки про невідоме його місцезнаходження та ухилення від органів слідства та суду.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що чітко вказано ч. 2 ст. 8 КПК України.
Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 9 КПК України у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини, неодноразово встановлював у своїх рішеннях наявність порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, коли у процесі одержання доказів обмежувались права і свободи, гарантовані Конвенцією, зокрема її статтею 6 «Право на справедливий суд», статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя».
Європейський суд з прав людини зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (§34 рішення у справі Тейксера де Кастро проти Португалії від 09.06.1998 року, §54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, недоторканість житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Крім того, з пояснень в судовому засіданні скаржника ОСОБА_3 було встановлено, що постанова про зупинення кримінального провадження всупереч ст. 280 КПК України не була вручена та надіслана підозрюваному.
Враховуючи зазначене, проаналізувавши надані скаржником докази, беручи до уваги пояснення скаржника, слідчий суддя вважає, що скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню, оскільки скаржником доведено та спростовується факт, що слідчим в оскаржуваній постанові не було доведено, що підозрюваний ОСОБА_4 ухилявся від органів слідства та суду, а вжитими заходами фактичне його місцезнаходження встановити не виявилось можливим.
Керуючись ст.ст. 280, 303-307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити.
Скасувати рішення (постанову) слідчого СВ Соломянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 від 02.09.2016 року про зупинення кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000099 від 23.02.2016 оку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1