Кримінальне провадження №274/5398/16-к
Провадження №1-кп/0274/445/16
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
23.11.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

потерпілого . . . . . . . . . . . .. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

провівши в залі судового засідання Бердичівського міськрайонного суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0001419 від 06.09.2016р. по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє: 19.05.2016 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.309 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.3, 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в:
02.11.2016р. з Бердичівської місцевої прокуратури до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.2 КК України.

Так ОСОБА_5 обвинувачується у тому що він, будучи раніше судимим за корисливі умисні злочини, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин: так, 23.08.2016 року, близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 знаходився на зупинці громадського транспорту „Автопарк", що за адресою: м. Бердичів, вул. Житомирська, 71, де він побачив раніше невідомого йому ОСОБА_4 . В цей час та місці у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, а саме: мобільним телефоном марки «Lenovo А6000», вартістю 2000 грн., споряджений сім-картою оператора мобільного зв`язку «лайфселл», вартістю 45 грн., сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн., картою пам`яті, об`ємом 8 Гб., вартістю 115 грн., що належить ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, він попросив у ОСОБА_4 його мобільний телефон під приводом допомоги у зарядці акумуляторної батареї та запропонував пройти з ним, начебто до його домогосподарства, розташованого неподалік.

ОСОБА_4 , не знаючи про злочинний намір ОСОБА_5 та розраховуючи на його порядність, без будь-якого примусу, власноручно передав йому мобільний телефон марки «Lenovo А6000». Після цього ОСОБА_5 , утримуючи при собі мобільний телефон, належний ОСОБА_4 , використовую необізнаність місцевості потерпілого, з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo А6000», вартістю 2000 грн. 00 коп., споряджений картою пам`яті, об`ємом 8 ГБт., вартістю 115 грн.; сім-картою оператора мобільного зв`язку «лайфселл», вартістю 45 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 60 грн.; сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн.., на рахунку якої коштів не було, що належить ОСОБА_4 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на суму 2245 грн. 00 коп.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано органом досудового розслідування за ст.190 ч.2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.
В ході підготовчого судового засідання потерпілий надав до суду на розгляд угоду про примирення, укладену між ним та обвинуваченим 10.11.2016р., а також звернувся до суду із клопотанням про її затвердження. При цьому ствердив факт відшкодування заподіяних збитків та примирення із обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявлене потерпілим клопотання підтримав, також просить затвердити укладену між ним та потерпілим угоду. При цьому ствердив повне визнання винуватості у скоєнні інкримінованого діяння, а також усвідомлення наслідків затвердження вказаної угоди судом.

На думку прокурора укладена між потерпілим та обвинуваченим угода затвердженню не підлягає, оскільки при визначенні покарання засудженому її сторонами не враховано факт наявності у засудженого невідбутного покарання за попереднім вироком, та, відповідно необхідність визначення кінцевого покарання в порядку ст.71 КК України.
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обвинувальний акт та угоду про примирення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її затвердження у зв`язку з невідповідністю вказаної угоди вимогам закону.

Так згідно положень ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону.

Як встановлено судом, угода про примирення укладена 10.11.2016р. між потерпілим та обвинуваченим, суперечить вимогам Кримінального кодексу України в частині визначеного сторонами угоди покарання.

Зокрема, ст.71 ч.1 КК України визначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст.71 ч.4 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні нового злочину після ухвалення щодо нього вироку Бердичівського міськрайонного суду від 19.05.2016р., яким його засуджено за ст.ст.309 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.3, 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Проте, наведені вище норми кримінального закону, якими визначено порядок призначення покарання за сукупністю вироків, потерпілим та обвинуваченим при укладенні угоди проігноровано.

Викладені обставини унеможливлюють затвердження судом укладеної угоди та ухвалення на її підставі законного вироку.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст.314-316, 342, 347 КПК України суд,

п о с т а н о в и в :
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 10.11.2016р. між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.2 КК України відмовити у зв`язку з її невідповідністю вимогам закону.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1