Справа № 357/5073/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/906/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 20.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
20 липня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.01.2002 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік; 11.07.2002 року Білоцерківським міським судом Київської області за ст. 15, ст. 185 ч.1, ст. 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільненого 08.10.2003 року по відбуттю покарання; 01.07.2004 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 14.07.2006 року умовно-достроково на 10 місяців 22 дні; 17.04.2007 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 21.04.2010 року умовно-достроково на 11 місяців 10 днів; 29.11.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. ст. 185 ч.2, 309 ч.1, 309 ч.2, 70 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 11.11.2014 року умовно-достроково на 10 місяців 10 днів; 05.08.2015 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2015 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок відбування строку покарання ОСОБА_7 рахується з 28.01.2016 року, зарахувавши час відбування покарання за попереднім вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград з 16.05.2015 року по 27.01.2016 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 16.05.2015 року по 17.11.2015 року та з 28.01.2016 року по 01.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 збитки в сумі 6160 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальні правопорушення обвинуваченим були вчинені за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, 17.03.2015 року близько 14 години зайшов до приміщення аптеки № 5 ПП «Вірус СССР», що по вулиці Ярослава Мудрого, 45 в м. Біла Церква Київської області. В той час, в холі приміщення даної аптеки він побачив велосипед марки «Ghost 1300», синього кольору, належний ОСОБА_9 . Після чого у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення вказаного велосипеду. Реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись тим, що поруч з вказаним велосипедом нікого немає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 таємно від оточуючих, викрав велосипед марки «Ghost 1300» синього кольору, належний ОСОБА_9 , вартістю 4350 грн. Після чого ОСОБА_7 разом з викраденим майном вийшов із вказаної аптеки.
В подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 28.04.2015 року близько 21 години ОСОБА_7 проходячи по вул. Осипенко між будинками АДРЕСА_2 та № 11 в м. Біла Церква, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи відкрито, зірвав з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок вагою 4,6 г вартістю за 1 г. 1100 гривень, загальною вартістю 5060 гривень та золотий хрестик вагою 1 г вартістю 1100 гривень, у ході чого застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , та яке виразилось в умисному нанесенні їй двох ударів рукою в область обличчя від яких остання втратила рівновагу та впала на землю, після чого ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину, а викраденими золотими прикрасами розпорядився на власний розсуд. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 6160 гривень та спричинив наступні тілесні ушкодження: синець на повіках лівого ока, крововилив у склеру лівого ока, синець в лівій виличній ділянці, крововилив та садно слизовій оболонці верхньої губи, садно на шиї, садна лівого ліктьового суглоба, садно лівого колінного суглобу, садна лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене йому покарання. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим та не відповідає його особі, оскільки судом при призначені йому покарання не було враховано того, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_9 завдану шкоду.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

прокурора, який проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечував та просив залишити її без задоволення;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та кваліфікація кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України не оскаржується учасниками процесу.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, по епізоду крадіжки добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_9 завдані збитки, у скоєному розкаявся, що є пом`якшуючими покарання обставинами, а також обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та правомірно призначив йому покарання за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчинених кримінальних правопорушень із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Посилання апелянта на необхідність пом`якшення призначеного йому покарання не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, вчинив нові аналогічні кримінальні правопорушення.

Доводи, на які обвинувачений ОСОБА_7 посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме те, що судом першої інстанції не врахованого, що він свою вину у скоєному визнав в повному обсязі і щиро розкаюється, позитивно характеризується за місцем проживання та добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_9 завдані кримінальним правопорушенням збитки є безпідставними, оскільки зазначені в апеляції обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Також, під час розгляду апеляційної скарги, обвинуваченим ОСОБА_7 було заявлено клопотання про зарахування строку його попереднього ув`язнення у час відбування покарання з 17.11.2015 року по 28.01.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки він в зазначений період часу знаходився під час слідства даного кримінального провадження в Кіровоградській установі виконання покарань СІЗО№14. На думку колегії судді заявлене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.11.2015 року залишений без змін вирок Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2015 року, яким ОСОБА_7 засудженого за ч.2 ст. 186 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Тобто, в період з 17.11.2015 року по 28.01.2016 року ОСОБА_7 відбував строк покарання за вироком Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2015 року, що не є попереднім ув`язнення за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року .

Крім того, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 01 лютого 2016 року по 20 липня 2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4