Провадження № 11-кп/792/336/16
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника
потерпілих ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004796,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там же - по АДРЕСА_2 , громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньо спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати по справі, за проведення судових автотехнічних експертиз № 354 А від 23.09.2015 та № 334 А від 12.10.2015 , в сумі 810,22 грн. в рахунок державного бюджету України.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 21519,46 грн. та 1000000 грн. моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 21519,46 грн. матеріальної шкоди та
200000 грн. моральної шкоди, в решті позову відмовлено.
Речовий доказ: скутер «YAMAHA MOTOR», номер рами НОМЕР_1 , переданий на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, вирішено звернути на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок задоволених позовних вимог.
За вироком суду: „18 серпня 2015 року близько 05 год. 50 хв., в порушення вимог п.2.9. а) Правил дорожнього руху ОСОБА_9 , керуючи скутером «YAMAHA MOTOR» без реєстраційного номера в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в крайній лівій смузі свого напрямку руху по вулиці Свободи в м. Хмельницькому зі сторони вулиці Шевченка в напрямку до вулиці Проскурівської, в порушення вимог п.2.3. г) Правил дорожнього руху України перевозив пасажира ОСОБА_12 без одягнутого та застебнутого мотошолома. Під час руху, в порушення п.п. 2.3. б), 10.1., 11.2., 12.1. Правил дорожнього руху України ОСОБА_9 не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, а саме: наявності попереду руху заокруглення автодороги праворуч, стан керованого ним транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявивши неуважність допустив наїзд на бордюрний камінь та в подальшому наїзд на білборд, який розташований поза межами проїзної частини.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху пасажир скутера «YAMAHA MOTOR» ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: лінійних переломів лобної кістки зліва, багатовідламкових множинних переломів передньої черепної ямки, переломів стінок решітчастого лабіринту, обох гайморових пазух, верхньої стінки лівої очниці, перелому кісток носа, забою головного мозку в лобних частках, субдуральної гематоми в проекції лобних часток, субарахноїдального крововиливу, крововиливу м`яких тканин лобної ділянки з переходом на праву виличну та скроневу ділянки, садна в лобній ділянці справа, крововиливів в навколо очних ділянок, садна в ділянці верхньої повіки, садна в ділянці спинки носа зліва, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті. Крім цього, потерпілий також отримав тілесні ушкодження у вигляді повздовжніх саден по зовнішній поверхні верхньої третини лівого передпліччя у верхній третині, по боковій поверхні тазу в ділянці крила здухвинної кістки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15 годині 25 хвилин від отриманих травм ОСОБА_12 помер в реанімаційному відділенні Хмельницької обласної лікарні.
Вище вказані порушення правил безпеки руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - смертю потерпілого ОСОБА_12
Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити: на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому зазначає, що, на її думку, виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень є можливим без реального відбування призначеного йому покарання, оскільки він свою вину визнав, розкаявся у вчиненому, сприяв слідству та суду, неодноразово просив пробачення у потерпілих та частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду. Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 є особою молодого віку; що під час судового провадження померла його мати, з якою він проживав, у зв`язку з чим він залишився фактично сиротою; що на його піклуванні залишилась сестра-інвалід. Наголошує на тому, що вчинений злочин та тяжкі наслідки, які ним спричинено, обумовлені необережністю; що рішення не користуватись шоломом, яке стало визначальним для тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_12 , було прийнято останнім самостійно, за тих умов, що ОСОБА_9 забезпечив наявність шолома та запропонував потерпілому ним користуватися.

За змістом апеляційної скарги потерпілих, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винного, а також на невідповідність висновків суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди фактичним обставинам справи, вони просять у ній вирок суду першої інстанції в частині призначення основного покарання і вирішення позову про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавленні волі на строк 7 років та стягнути з нього у відшкодування моральної шкоди 1 мільйон гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що, не дивлячись на те, що після ДТП їх син був ще живий і знаходився у безпорадному стані, обвинувачений не викликав „швидку допомогу і міліцію, при цьому намагався зникнути з місця події, але був затриманий працівниками поліції, у зв`язку з чим, на їх думку, суд безпідставно визнав пом`якшуючою обставиною активне сприяння обвинуваченим розкриттю кримінального правопорушення. Вказують на те, що відмова їх сина одягнути шолом не доведена і в обвинувальному акті про це нічого не сказано. Уважають, що суд в порушення п.5 ст.67 КК України безпідставно не визнав обтяжуючою обставиною настання тяжких наслідків, зокрема смерть їх сина. Наголошують на тому, що ОСОБА_9 возив пасажира без шолома у нетверезому стані, адже у крові обвинуваченого було виявлено 1,34% проміле алкоголю; що він вчинив новий злочин менше ніж через рік після звільнення його судом від призначеного покарання за попереднім вироком, а також на тому, що ст.66 КК України не містить такої пом`якшуючої обставини як вибачення обвинуваченого. Звертають увагу на те, що загинув їх єдиний син, що свої моральні страждання вони описали в позовній заяві, а 980 грн. становить менше 1% від суми позову, до того ж цю суму обвинувачений відшкодував на пропозицію суду під час судового розгляду справи, тому таке відшкодування шкоди не може бути визнане добровільним і обставиною, що пом`якшує покарання.

На думку потерпілих, за наведених обставин у суду не було підстав для призначення винному покарання із застосуванням ст.69 КК України та вп`ятеро зменшувати розмір моральної шкоди від заявлених вимог у цій частині.

За змістом апеляційної скарги прокурора, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, він просить у ній вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

При цьому прокурор зазначає, що, на його думку, при оцінці особи обвинуваченого суд не в повній мірі врахував його схильність до вчинення злочинів, оскільки він 13.03.2014 притягувався до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України, та те, що злочин було вчинено у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання. Уважає, що суд помилково визнав обставинами, що пом`якшують покарання: повне визнання вини, оскільки ця обставина охоплюється п.1 ч.1 ст.66 КК України, та часткове відшкодування шкоди, оскільки відшкодована сума в розмірі 988 грн. є мізерною порівняно із заявленими позовними вимогами потерпілих про стягнення 21519,46 грн. у відшкодування матеріальної та 1000000 грн. моральної шкоди. Наголошує на тому, що відповідно до Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, що гарантія захисту цих цінностей від злочинних посягань була і залишається одним із найважливіших завдань держави, а також на тому, що потерпілі наполягали на призначенні винному суворої мірі покарання.

За таких обставин прокурор уважає, що судом не було дотримано вимог застосування положень ст.69 КК України і на її підставі необґрунтовано призначено винному надто м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, потерпілих та прокурора на підтримку своїх апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги потерпілих і прокурора слід задовольнити частково з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у тому, що він 18 серпня 2015 року близько 05 год. 50 хв., в порушення вимог п.2.9. а) Правил дорожнього руху, керуючи скутером «YAMAHA MOTOR» без реєстраційного номера в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в крайній лівій смузі свого напрямку руху по вулиці Свободи в м. Хмельницькому зі сторони вулиці Шевченка в напрямку до вулиці Проскурівської, в порушення вимог п.2.3. г) Правил дорожнього руху України перевозив пасажира ОСОБА_12 без одягнутого та застебнутого мотошолома; що під час руху, в порушення п.п. 2.3. б), 10.1., 11.2., 12.1. Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, а саме: наявності попереду руху заокруглення автодороги праворуч, стан керованого ним транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявивши неуважність допустив наїзд на бордюрний камінь та в подальшому наїзд на білборд, який розташований поза межами проїзної частини; що внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху та дорожньо-транспортної пригоди пасажир скутера «YAMAHA MOTOR» ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: лінійних переломів лобної кістки зліва, багатовідламкових множинних переломів передньої черепної ямки, переломів стінок решітчастого лабіринту, обох гайморових пазух, верхньої стінки лівої очниці, перелому кісток носа, забою головного мозку в лобних частках, субдуральної гематоми в проекції лобних часток, субарахноїдального крововиливу, крововиливу м`яких тканин лобної ділянки з переходом на праву виличну та скроневу ділянки, садна в лобній ділянці справа, крововиливів в навколо очних ділянок, садна в ділянці верхньої повіки, садна в ділянці спинки носа зліва, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті; що, крім цього, потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді повздовжніх саден по зовнішній поверхні верхньої третини лівого передпліччя у верхній третині, по боковій поверхні тазу в ділянці крила здухвинної кістки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень; що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15 годині 25 хвилин від отриманих травм ОСОБА_12 помер в реанімаційному відділенні Хмельницької обласної лікарні, а також, що вище вказані порушення правил безпеки руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - смертю потерпілого ОСОБА_12 , підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та правильно оціненими доказами.
Зазначені дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтованим є й рішення суду про стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 21519,46 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Вирок суду першої інстанції у зазначеній частині сторонами не оспорюється.

Разом з тим при ухваленні вироку судом допущено порушення вимог ст.65 КК України, що призвело до безпідставного застосування положень ст.69 цього Кодексу та призначення винному занадто м`якого покарання.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1); особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (ч.2).

За змістом вироку при призначені покарання обставинами, що його пом`якшують, суд визнав те, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому та добровільно відшкодував частину заподіяної матеріальної шкоди.

Однак, за змістом положень пунктів 1 і 2 ст.66 КК України, повне визнання вини є складовою щирого каяття, а відшкодування заподіяної шкоди, крім того, що має бути добровільним, повинно бути повним.

У зв`язку з цим та враховуючи, що розмір відшкодування заподіяної шкоди є мізерним, порівняно з розміром фактично заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди, суд безпідставно визнав ці обставини такими, що пом`якшують покарання.

Необґрунтованим, на думку колегії суддів, є і визнання судом пом`якшуючою обставиною активне сприяння розкриттю злочину. Адже, як видно з вироку, в обґрунтування своїх висновків суд, серед іншого, посилається на показання свідків - працівників міліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та працівників швидкої допомоги ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , відповідно до яких після ДТП водій скутера намагався втекти, але був затриманий працівниками міліції.

За таких обставин, підстав уважати, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, немає, а самі по собі визнання вини у вчиненні злочину і дача показань з цього приводу не є активним сприянням розкриттю злочину.

Отже, на думку колегії суддів, обставиною, що пом`якшує покарання, є лише щире каяття обвинуваченого, а обставиною, що обтяжує покарання, суд правильно визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що виключає можливість призначення йому покарання відповідно до положень ст.69 КК України, тобто, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.286 цього Кодексу.

При оцінці особи обвинуваченого суд першої інстанції виходив з того, що він є раніше не судимим, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З огляду на викладене, враховуючи: конкретні обставини вчинення тяжкого злочину, зокрема й характер і кількість порушень правил дорожнього руху, які призвели до ДТП та смерті потерпілого; перебування останнього в той час без мотошолома; наведені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; дані про особу винного, його сімейний стан та те, що він просив пробачення у потерпілих, колегія суддів уважає, що необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

При цьому колегія суддів виходить і з того, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Рішення про часткове задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування їй моральної шкоді в розмірі 1000000 грн. та стягнення на її користь лише 200000 грн. моральної шкоди суду обґрунтував тим, що в діях загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_12 він убачає вину щодо настання наслідків, та тим, що потерпілою не надано достатніх доказів щодо заподіяння моральної шкоди на суму заявлених позовних вимог.

Однак таке рішення не ґрунтується на законі і не містить мотивів, з яких суд відхилив доводи матері загиблого щодо розміру заподіяної їй моральної шкоди, на які вона вказала у позовній заяві, при цьому суд не зазначив, з чого він виходив, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди саме у 200000 грн.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вина ОСОБА_9 у заподіянні злочином моральної шкоди матері потерпілого доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Як видно з позовної заяви, оцінюючи заподіяну їй моральну шкоду в один мільйон гривень потерпіла ОСОБА_7 посилається на те, що її сім`я втратила найдорожчу їм людину сина і внука; його трагічна смерть вибила їх з життєвої колії, оскільки він щойно виріс і почав свій життєвий шлях; смерть забрала його майбутнє покоління; внаслідок його смерті вона та її сім`я перенесли страшне потрясіння, у неї порушився сон, нерви та спокій, у зв`язку з чим вони потребують термінового лікування; їй і надалі необхідно нести значні витрати на поминки, пам`ятник тощо; смерть сина спонукала на непередбачувані витрати, що погіршило матеріальний стан сім`ї.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки позовна заява подана лише матір`ю загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_18 , то при визначенні розміру моральної шкоди врахуванню підлягають лише ті з перелічених у ст.23 ЦК України обставини і засади, які стосуються її особисто.

Враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, глибину душевних страждань, заподіяних потерпілій смертю єдиного сина, ступінь вини ОСОБА_9 у завданні їй моральної шкоди, виходячи із вимог розумності і справедливості, колегія суддів уважає, що достатньою грошовою компенсацією моральної шкоди буде 500000 грн.

З урахуванням наведеного та меж апеляційних скарг, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК України, на підставі вимог п.4 ч.1 ст.409, п.2 ст.413 і п.2 ч.1 ст.420 цього Кодексу, вирок в частині призначення покарання із застосування ст.69 КК України у виді 1 року шести місяців позбавлення волі, а також в частині рішення щодо стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди слід скасувати з ухваленням у цій частині нового вироку.
З наведених вище підстав доводи захисника про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, тобто для застосування до нього положень ст.75 КК України, колегія суддів уважає необґрунтованими.

Вік обвинуваченого, смерть його матері та наявність у нього сестри-інваліда, його вибачення, те, що наслідки злочину обумовлені необережністю та тим, що потерпілий за наявності мотошолома не одягнув його, також не дають підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки саме він як водій повинен був і міг вирішити не перевозити пасажира без мотошолома, але натомість усвідомлено, попередньо вживши спільно з потерпілим алкогольні напої, перевозив його без мотошолома.

Посилання захисника на те, що сестра-інвалід залишилася саме на піклуванні обвинуваченого, не можуть бути визнані обґрунтованими ще й тому, що це не підтверджено відповідними доказами, до того ж у нього є ще дві дорослі сестри, які не мають вад здоров`я, одна з них проживає разом з обвинуваченим та хворою сестрою, а інша мешкає у тому ж населеному пункті, що й вони, і відповідно можуть попіклуватися про хвору сестру.

Перевезення ОСОБА_9 потерпілого без шолома входить до переліку обставин вчинення злочину, вказаних в обвинувальному акті, що спростовує доводи потерпілих про зворотне. До того ж ця обставина зазначена у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а вирок у цій частині не оспорюється.

Настання тяжких наслідків, зокрема смерть потерпілого, визначили остаточну кваліфікацію дій обвинуваченого за цією ознакою, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст.67 КК України, ця обставина не може ще раз враховуватися при призначенні покарання як така, що його обтяжує.

Вибачення обвинуваченого перед потерпілими, суд у вироку не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, тому доводи потерпілих з цього приводу також є безпідставними.

Що стосується страждань членів сім`ї потерпілої, то вони не стосуються безпосередньо її страждань, тому не можуть враховуватися при визначенні розміру заподіяної їй грошової компенсації, а додаткові непередбачені майнові витрати на поминки, пам`ятник тощо, у разі їх доведеності, можуть бути відшкодовані як матеріальні збитки у встановленому законом порядку.

Те, що ОСОБА_19 13.03.2014 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, саме по собі не може розцінюватися як факт схильності обвинуваченого до кримінальних правопорушень, на що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі. До того ж відповідно до ст.89 КК України ОСОБА_9 визнається таким, що не має судимості, тому, як видно з вироку, суд правильно не враховував цієї обставини при оцінці його особи і призначенні покарання, констатувавши вказаний факт вже після обґрунтування своїх висновків з цього приводу.

Потерпілі, поза всякими сумнівами, вправі висловлювати свою позицію щодо виду і міри покарання, яке, на їх думку, слід призначити винній особі, проте, визначальними при призначенні покарання є вимоги статті 65 КК України, у переліку яких позиція потерпілих не передбачена. Тому доводи прокурора з посиланням на те, що потерпілі наполягали на суворій мірі покарання, також є необґрутованою.

Отже інших підстав для скасування вироку, крім наведених вище, колегія суддів у межах апеляційних скарг не убачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_20 залишити без задоволення, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_11 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання та рішення в частині вирішення позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) рокиз позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 500000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2