АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 ; нежитлове приміщення паркомісце, за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 ; нежитлове підсобне приміщення (комора) за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_10 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що на праві власності належить ОСОБА_10 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України, а санкція ч. 4 ст. 368 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а не застосування накладення арешту на майно підозрюваного може призвести до наслідків, визначених у ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема таких, як його приховування, відчуження, передачі, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, та унеможливить виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник підозрюваного, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 15.07.2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного.

В своїй апеляційній скарзі вказує на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_9 (матір підозрюваного) 20.06.2007 року, право власності оформлено в 2010 році. Квартира за адресою: АДРЕСА_4 та нежитлове підсобне приміщання (комора) за адресою: АДРЕСА_3 придбано ОСОБА_10 у вересні 2014 року. Нежитлове приміщення паркомісце, за адресою: АДРЕСА_2 придбано ОСОБА_7 в лютому 2015 року. Вказані власники майна у відкритому кримінальному провадженні №0001053 не є ні підозрюваними, ні обвинуваченими, вказане майно не визнано у кримінальному провадженні речовим доказом, не може бути предметом спеціальної конфіскації та майном у вигляді покарання, у зв`язку з чим, на думку апелянта, відсутні жодні підстави для накладення арешту на майно.

Крім того, враховуючи те, що розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на майно проводився без повідомлення власників майна, строк на апеляційне оскарження, відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України не пропущений.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 15.07.2016 року було постановлено без виклику власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Другим слідчим відділом Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001053 від 18.04.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 426-1, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 240, ст. 198, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 240 КК України.

14.07.2016 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, які провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 ; нежитлове приміщення парко місце, за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 ; нежитлове підсобне приміщення (комора) за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_10 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , з посиланням на те, що перелічене нерухоме майно, яке перебуває у безпосередній власності підозрюваного ОСОБА_7 , спільній власності з його дружиною ОСОБА_10 , а також власності його матері ОСОБА_9 , підлягає арешту у зв`язку з тим, що санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_7 (ч. 4 ст. 368 КК України) передбачає конфіскацію майна, а також спеціальну конфіскацію.

15.07.2016 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вказане нерухоме майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Задовольняючи вказане клопотання прокурора, внесене в рамках кримінального провадження № 0001053 від 18.04.2016, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вказане нерухоме майно.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає вимогам ст. 170 КПК України, та може бути використано з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст..ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на нерухоме майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитись на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 ; нежитлове приміщення паркомісце, за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 ; нежитлове підсобне приміщення (комора) за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_10 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що на праві власності належить ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2712/2016 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1