Ухвала іменем україни 21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої й апеляційної інстанцій на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2016 року відносно ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Подимка Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн.
Вирішено цивільні позови, питання речових доказів та процесуальних витрат у справі.
За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, 02 листопада 2014 року, близько 17.30 год. керуючи транспортним засобом «Opel Kadett», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 50 років Жовтня зі сторони вул. Глінки в напрямку вул. Велика Перспективна в м. Кіровограді, порушив п.1.5, підп. «б», «д» п. 2.3, п. 12.3, п. 13.1 Правил дорожнього руху України в результаті чого допустив наїзд передньою частину керованого ним автомобіля в задню частину транспортного засобу марки «ЗАЗ» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який зупинився перед червоним сигналом світлофора.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «ЗАЗ» ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №34 від 26.01.2015 року в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; пасажиру цього ж автомобіля ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1252 від 10.11.2014 року в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я; малолітньому пасажиру автомобіля «ЗАЗ» ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1282 від 06.11.2014 року в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2016 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку й ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, та перевіривши додані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання, то вони є необґрунтованими.

За змістом ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу засудженого, який раніше судимим не був, позитивно характеризувався, на диспансерному обліку в психіатричній лікарні та в наркологічному диспансері не перебував, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визнав обставинами, які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття у скоєному і дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання у виді штрафу в розмірі, визначеному в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, зваживши при цьому на те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом будучи тверезим, тяжких наслідків від дорожньо-транспортної пригоди не настало і в минулому порушень Правил дорожнього руху він не допускав.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_4 покарання, є обґрунтованим і необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, цей суд перевірив доводи, наведені в поданій прокурором апеляції, в тому числі й ті, що стосуються необхідності, на його думку, визнання обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, детально їх розглянув і аргументовано відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Відсутність вказівки у резолютивній частині вироку про незастосування до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, про що вказує у касаційній скарзі прокурор, не є таким порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення у даному конкретному випадку, так як у його мотивувальній частині обґрунтовано мотиви не призначення зазначеного додаткового покарання.

У касаційній скарзі не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили постановити законні та обґрунтовані судові рішення в цій справі.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття кримінального провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої й апеляційної інстанцій на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2016 року відносно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3