06.04.16
У Х В А Л А Справа № 200/5860/16-к
Провадження № 1-кс/200/3493/16
06 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника ТОВ «Екопром» ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні слідчий своє клопотання підтримав, прохав задовольнити з наведених у ньому підстав. Додатково пояснив, що прохає накласти арешт на підставі норми п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів. Однак, до цього часу постанову про визнання вказаної земельної ділянки речовим доказом він не виніс.
Прокурор також клопотання підтримав з підстав, наведених слідчим. Вважав, що не дивлячись на те, що вказана земельна ділянка речовим доказом не визнана, на неї все ж можна накласти арешт, так як вона незаконно перебуває у власності міської ради, а відтак, і у користуванні ТОВ «Екопром».
Представник користувача ТОВ «Екопром», вважала, що клопотання не підлягає задоволенню. Пояснила, що згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено перелік і види майна, які слід арештувати та документи, що підтверджують право власності на те майно, яке підлягає арешту; розмір шкоди, яку завдано вчиненням злочину, докази факту завдання шкоди та розмір цієї шкоди, що не зроблено слідчим, так як усе зазначене у клопотанні відсутнє. На даний час спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Дніпропетровська і є комунальною власністю на законних підставах, так як правочин про набуття щодо неї права власності у Дніпропетровської територіальної громади, є чинним. Відтак, і укладений між радою та товариством договір оренди, є чинним. Через те, що ці правочини є чинними, накладення арешту на вказану земельну ділянку буде незаконним, порушить права товариства та перешкодить здійсненню ним господарської діяльності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі і предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна; завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі чи відчуження. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірно винагороди. Нормою ч. 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вон6о відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 103, 110, 167, 170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб зо дня її винесення.
Слідчій суддя ОСОБА_1