КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/5047/16-к
Провадження № 1-кс/552/853/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2016 року слідчий суддя Київського районного суду м. Полтава ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 04.07.2016 року,

ВСТАНОВИВ:
Скаржник ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження від 04.07.2016 року та просить скасувати дану постанову, а матеріали кримінального провадження направити для продовження досудового розслідування. Свою скаргу обґрунтовує тим, що при винесенні постанови слідчим не проводились слідчі дії, а саме не була допитана головний лікар пологового будинку ОСОБА_5 та міський голова ОСОБА_6 .

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримала, просили її задовольнити та скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 04.07.2016 року, а матеріали кримінального провадження направити для продовження досудового розслідування.

Прокурор в судовому засіданні доводи скарги не визнав, просив відмовити в її задоволенні, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 04.07.2016 року винесена з дотриманням норм чинного законодавства.

Слідчий суддя заслухавши сторони та дослідивши матеріали додані до скарги та матеріали кримінального провадження встановив наступне.

Відповідно до ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
2. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
3. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:
1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;
2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;
3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;
4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;
5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;
6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;
7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;
8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу.
Слідчим суддею встановлено, що 04.07.2016 року слідчим відділення №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 18.03.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України за відсутності у діянні складу злочину передбаченого ч.1 ст.172 КК України.
В ході судового розгляду справи встановлено, що в провадження Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 27.05.2013 року надійшла заява ОСОБА_3 про недоплату їй заробітної плати адміністрацією Полтавського міського клінічного пологового будинку за 07.11.1994 року. В ході проведення розслідування встановлено, що порушень в нарахуванні ОСОБА_3 заробітної плати не було. Питання правильності нарахування всієї заробітної плати за час роботи в пологовому будинку ОСОБА_3 було також предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до пологового будинку в Октябрському районному суді м. Полтави. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04.09.1996 року в задоволенні позову відмовлено. Також рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12.06.2002 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільненні та моральних збитків було відмовлено за безпідставністю вимог. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22.05.2007 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільненні та моральних збитків було відмовлено за безпідставністю вимог.
Питання виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні у зв`язку із невиплатою заробітної плати за роботу у вихідні дні було предметом судового розгляду Полтавського окружного адміністративного суду за позовом полтавського пологового будинку до прокурора міста Полтави про скасування припису прокурора від 27.01.2011 року. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 року позов полтавського пологового будинку було задоволено і даною постановою встановлено, що при звільнені ОСОБА_3 була виплачена повністю вся заробітна плата відповідно до відпрацьованого часу та ОСОБА_3 отримала повний розрахунок.
Крім того, слідчим в ході досудового слідства декілька разів допитувалась головний лікар пологового будинку ОСОБА_5 , яка зазначила, що з часу припинення трудових відносин, які виникли між Полтавським пологовим будинком та ОСОБА_3 останній виплачено всі необхідні кошти та проведено повний розрахунок.
Відповідно до постанови від 30.06.2016 року прокурор відмовив ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про допит в якості свідка міського голову ОСОБА_6 . Підставою для відмови в допиті свідка стало те, що він міським головою став 31.10.2010 року, ОСОБА_3 же працювала в пологовому будинку в 90 роках.
Так, закриваючи провадження слідчий правомірно встановив, що в діях посадових осіб Полтавського міського клінічного пологового будинку відсутній склад злочину передбаченого ч.1 ст.172 КК України у зв`язку з чим і виніс відповідну постанову.
Відповідно до ч.1 ст.172 КК України передбачена відповідальність за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.
Відповідно до ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Злочин складається з обов`язкових елементів:об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність однієї із ознак не становить складу злочину.
Отже, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки постанова винесена з дотримання норм чинного законодавства.
Керуючись ст. 306-307 КПК України,-

У Х В А Л И В :
Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її скарги в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1