Дата документу Справа № 333/9206/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1564/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 і ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він, будучи раніше засуджений за скоєння корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не знято і не погашено, знову скоїв корисливі кримінальні правопорушення за таких обставин.

15.10.2015 року приблизно о 03-00 год. ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, перебуваючи поблизу будинку №3 по вул. Космічній в м. Запоріжжі, шляхом демонтажу двері автомобіля марки «ВАЗ 2106» білого кольору держномер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , проник до цього автомобіля, звідки викрав автомобільну магнітолу марки «Піонер» вартістю 500 грн. та акумулятор вартістю 500 грн., які належать потерпілому ОСОБА_9 , завдавши йому майнову шкоду на загальну суму 1000 грн.

Крім того, ОСОБА_8 22.11.2015 року, знаходячись поблизу будинку 14 по вул. Малиновського в м. Запоріжжя, із застосуванням фізичної сили, шляхом ривку відкрито, повторно викрав у ОСОБА_10 належний йому мобільний телефон марки «Леново S 580» вартістю 2800 грн., завдавши потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

04.12.2015 року приблизно о 18-50 год. ОСОБА_8 шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де, з метою реалізації свого злочинного умислу, таємно викрав газовий балон вартістю 60 грн., залишивши територію домоволодіння. Проте дії ОСОБА_8 були помічені потерпілим ОСОБА_11 , який намагаючись припинити скоєння злочину та повернути вкрадене в нього майно наздогнав ОСОБА_8 і спробував зупинити останнього. В цей момент у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 в результаті чого він чинив опір діям потерпілого та наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше трьох ударів кулаком по голові, чим спричинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження. Після чого, з викраденим майном ОСОБА_8 залишив місце скоєного злочину та розпорядився ним на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено майнову шкоду на загальну суму 60 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за

ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

ч.2 ст.186 КК, як грабіж, т.т. відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Йому призначено покарання за
ч.2 ст. 185 КК 3 роки позбавлення волі;
ч. 2 ст. 186 КК 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вирішено питання про речові докази у справі, початок строку відбування покарання, зарахування у строк покарання терміну попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи обставин справи і кваліфікацію дій обвинуваченого, просила зазначений вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання змінити, звільнивши його від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, вивчивши позицію прокурора, яка заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид і розмір призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Вимагаючи звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання у відповідності до ст.75 КК та покладенням передбачених ст.76 КК обов`язків, захисник виходила з того, що обвинувачений повністю визнав свою вину, покаявся у вчиненому, шкоду було частково відшкодовано, потерпілі не наполягали на суворому покаранні. Обвинувачений задовільно характеризується за місцем проживання. Працевлаштований, хоч і неофіційно. Має сталі соціальні зв`язки, оскільки проживає без реєстрації шлюбу із жінкою та її дітьми.

Проте з такими доводами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, один з яких віднесено до злочинів середньої тяжкості. Крім нього обвинуваченим вчинено два епізоди тяжкого злочину. Часткове відшкодування шкоди мало місце внаслідок примусового витребування органом досудового розслідування викраденого майна у осіб, яким воно було збуто, а не через добровільність відшкодування шкоди самим обвинуваченим.
ОСОБА_8 раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі двічі за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Належно було враховано кількість епізодів злочинних дій.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Апеляційний суд вважає, що районний суд, не застосувавши до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК, дійшов вірного висновку про відсутність обставин і даних про особу, які б давали підстави стверджувати про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з відповідним контролем за ним. Адже до ОСОБА_8 в серпні 2008 року вже застосовувалось звільнення від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК із встановленням іспитового строку. Проте тоді встановлення іспитового строку не було ефективним, оскільки ОСОБА_8 вчинив злочин протягом даного строку. В подальшому навіть після відбування реального покарання обвинувачений знову вчинив тяжкий корисливий злочин проти власності. Злочини, в яких суд визнав винним ОСОБА_8 , останній став вчиняти менш ніж за рік від дня свого останнього звільнення з місць позбавлення волі.
Таким чином, вищенаведені обставини беззаперечно свідчать, що звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК, як того вимагає захисник, не стане дієвим запобіжником вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк його покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.08.2016 року (включно) до 13.10.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4