УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2016 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про обрання відносно -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єлгава, Латвійської Республіки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, з середньою освітою, громадянина України, українця, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.186 КК України, -
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В подальшому, громадянин ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з громадянином ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 18 липня 2016 року близько 16 год. 00 хв. перебуваючи у полі поблизу с. Грицьки Дубровицького району Рівненської області, з метою залякування ОСОБА_7 , пошкодив чуже майно, а саме транспортний засіб мотоцикл марки Viper LZX200GY-2 д.н.з. НОМЕР_1 , котрий належить його батьку - ОСОБА_8 .
В подальшому, ОСОБА_5 продовжуючи злочинний намір, 10 серпня 2016 року близько 11 год. 13 хв. поблизу автодороги Городище Рівне, а саме на 32 км. між м. Дубровиця Рівненської області та с. Берестя Дубровицького району Рівненської, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 відома об`єктивна існуюча реальна погроза пошкодження або знищення раніше відкрито викраденого майна його близького родича, діючи за попередньою змовою з громадянином ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, вимагав та отримав від громадянина ОСОБА_7 через ОСОБА_6 300 доларів США, чим вчинив вимагання передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з пошкодженням майна потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
11 серпня 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
05 жовтня 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
28 жовтня 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 189 КК України.
Так, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Єлгава, Латвійської Республіки, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий, одружений, з середньою освітою, громадянин України, українець.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціалісту у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачуються. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Допитані в якості потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказують на незаконний вплив ОСОБА_5 на потерпілого та членів його сім`ї та погрози їм фізичною розправою.
Так, враховуючи що підозрюваний ОСОБА_5 незаконно впливає на потерпілого та членів його сім`ї, погрожуючи їм фізичною розправою, що підтверджується протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 , є достатні підстави вважити, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі може і в подальшому незаконно впливати на потерпілого та членів його сім`ї, а також на інших наявних у кримінальному провадженні свідків.
Крім того, санкцією статей злочинів в яких підозрюється ОСОБА_5 (ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України) передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та від 4 до 6 років, тобто, відповідно ст. 12 КК України громадянин ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, вчинених з погрозою насильства.
Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, за які передбачено максимальне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини та зникнути у невідомому напрямку, наприклад, перетнути Державний кордон України з Республікою Білорусь з якою межує Дубровицький район Рівненської області, де проживає підозрюваний, і таким чином, затягувати хід досудового розслідування.
Також, підозрюваний ОСОБА_5 своїми діями може намагатися знищити, спотворити або сховати річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме транспортний засіб мотоцикл марки Viper LZX200GY-2 д.н.з. НОМЕР_1 , котрий на даний момент перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , та таким чином перешкоджати досудовому розслідуванню кримінального провадження.
Крім того, необхідно врахувати, що підозрюваний ОСОБА_5 9 жовтня 2013 року вже засуджувався Дубровицьким районним судом Рівненської області за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні просили застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі домашній арешт.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання, заслухавши думку прокурорів, пояснення ОСОБА_5 та його захисника, суд приходить до наступного висновку.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та членів їх сімей, погрожуючи їм фізичною розправою, що підтверджується протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 , є достатні підстави вважити, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі може і в подальшому незаконно впливати на потерпілого та членів його сім`ї, а також на інших наявних у кримінальному провадженні свідків.
Однак, таке твердження прокурора є необґрунтованим та не дослідженими в повній мірі, а також спростовують наявною в матеріалах справи копією Розписки потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з якої вбачається, що потерпілим в повному обсязі відшкодовано завдану даним кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 2000 дол. США, що становить 51,160грн. Будь який претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у потерпілих не має та не виникатиме у майбутньому. Вони в майбутньому будуть просити як потерпіла сторона не обирати підозрюваним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім того, прокурор обґрунтовує дане клопотання тим, що ОСОБА_15 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини та зникнути у невідомому напрямку, наприклад, перетнути Державний кордон України з Республікою Білорусь з якою межує Дубровицький район Рівненської області, де проживає підозрюваний, і таким чином, затягувати хід досудового розслідування, а також підозрюваний ОСОБА_15 своїми діями може намагатися знищити, спотворити або сховати річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме транспортний засіб мотоцикл марки Viper LZX200GY-2 д.н.з. НОМЕР_1 , котрий на даний момент перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , та таким чином перешкоджати досудовому розслідуванню кримінального провадження.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_15 має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 13.08.2013 року) та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 28.10.2015 року).
Також ОСОБА_5 має позитивні характеризуючи дані по місцю проживання, скарг та нарікань від сусідів та жителів міста не має.
Окрім того, встановлено, що відносно ОСОБА_5 . Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 11.08.2016 року застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07.10.2016 року та ухвалою Апеляційного суду у Рівненській області від 20.10.2016 року було продовжено.
З наявної в матеріалах справи Довідки №7994/206/02-16 від 09.11.2016 року, виданої Начальником Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області вбачається, що контроль за поведінкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на виконання ухвал Дубровицького районного суду Рівненської області здійснюється Дубровицьким ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області. Будь яких порушень щодо виконання ухвал суду не виявлено, підозрювані під здійснення контролю, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , завжди перебували за місцем проживання.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Оцінюючи доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого знищення або спотворення речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд констатує, що їх можливе настання не доведено прокурором жодним доказом. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.
При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та забороною залишати місце постійного проживання цілодобово, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, суд вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний час доби .
Керуючись п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, суд, -
У задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про обрання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.186 КК Українизапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єлгава, Латвійської Республіки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, з середньою освітою, громадянина України, українця, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому залишати місце проживання цілодобво.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- з`являтися за кожною вимогою слідчого, суду чи іншого органу державної влади;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі потерпілими, свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.
Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, а датою закінчення є 11 грудня 2016 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1