АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/611/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №644/6891/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст.190 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Харкова, українець, громадянин України,
одружений, в силу ст.89 КК України не судимий, з
середньо спеціальною освітою, працюючий по найму,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -
засуджений за ч.2 ст.190 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Вироком встановлено, що ОСОБА_10 , працюючи у службі таксі «3040» на підставі договору оренди автомобілю без укладання трудового договору, наприкінці грудня 2014 року, точна дата слідством не встановлена, діючи із корисливих мотивів, у телефонному режимі за номером НОМЕР_1 вступив у злочинну змову із невстановленою слідством особою, направлену на заволодіння чужим майном шляхом обману. Згідно існуючої між ними домовленості невстановлена особа телефонувала громадянам, під виглядом працівника міліції, повідомляла їх про те, що їх родичі вчинили кримінальне правопорушення та пропонувала вирішити питання про не притягнення до кримінальної відповідальності, передавши гроші ОСОБА_10 , останній, отримавши вказівку невстановленої особи, зобов`язався отримати грошові кошти від обманутих громадян, частину перерахувати на номер банківської картки, зазначений невстановленою особою, а обумовлену частину залишити собі.

Так, 17 січня 2015 року, близько 05 години 00 хвилин, невстановлена особа зателефонувала на номер стаціонарного телефону НОМЕР_2 , ОСОБА_16 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та під виглядом працівника міліції повідомила, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності її сина передати грошові кошти в сумі 10 000 гривень. На що потерпіла повідомила, що має тільки 4 500 гривень та погодилася їх віддати. Близько 05 години 00 хвилин, 17 січня 2015 року, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої особи в телефонному режимі вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_2 , та отримати грошові кошти від потерпілої ОСОБА_16 . Після цього, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою ї на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_16 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 4 500 гривень.

17 січня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, вул.2-ї П`ятирічки, 4-а, перевів частину отриманих від ОСОБА_16 грошей в сумі 3000 гривень на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , а іншу частину залишив собі.

Крім того, 01 лютого 2015 року, близько 01 години 55 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_18 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , за №93-95-23, зателефонувала невстановлена особа, та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її зять вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 14 000 гривень.

01 лютого 2015 року, близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_3 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_18 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її зятя. ОСОБА_18 , повіривши, що за грошові кошти її зять не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 14 000 гривень.

01 лютого 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Героїв Сталінграду, 9, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_18 , в сумі 6 998 гривень на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , та в сумі 2 784 грн. 01 коп. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_24 , номери яких йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

18 лютого 2015 року, близько 01 години 00 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_15 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , за №93-86-56 зателефонувала невстановлена особа, та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти. ОСОБА_15 повідомила, що в неї є тільки 2 000 гривень та погодилась передати вказану суму.

18 лютого 2015 року, близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_4 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_15 . Після чого, ОСОБА_10 прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_15 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 2 000 гривень.

18 лютого 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, вул.Клочківська, 134-б, перевів частину отриманих від ОСОБА_15 , грошей в сумі 1 598 гривень на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

16 березня 2015 року, близько 01 години 00 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , за № НОМЕР_6 , зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 20 000 гривень. ОСОБА_7 відповіла, що в неї є лише 9 000 гривень та погодилася їх віддати.

16 березня 2015 року, близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_5 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_7 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 9 000 гривень.

16 березня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, вул.2-ї П`ятирічки, 4-а, перевів частину отриманих від ОСОБА_7 , грошей в сумі 5 498 гривень на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

21 березня 2015 року, близько 04 години 00 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , за № НОМЕР_7 , зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 10 000 гривень. ОСОБА_8 відповіла, що в неї є лише 5 000 гривень та погодилася їх віддати.

21 березня 2015 року, близько 04 години 00 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_6 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_8 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 5 000 гривень.

21 березня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Героїв Сталінграду, 9, перевів частину отриманих від ОСОБА_8 , грошей в сумі 2 485, 51 гривень на банківський картковий рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_24 , номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

24 березня 2015 року, близько 03 години 10 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_9 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , за №3-14-43, зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 20 000 гривень. ОСОБА_9 відповіла, що в неї є лише 10 000 гривень та погодилася їх віддати.

24 березня 2015 року, близько 03 години 25 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_7 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. А НОМЕР_8 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_9 повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 10 000 гривень.

24 березня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Героїв Сталінграду, 9, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_9 , в сумі 4 298 гривень на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , та через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Московський, 10/2, перевів частину грошей в сумі 1 689 грн. 51 коп. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_24 , номера яких йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

25 березня 2015 року, близько 01 години 00 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_20 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_8 , за №3-23-59, зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 15 000 гривень. ОСОБА_20 відповіла, що в неї є лише 150 доларів США та погодилася їх віддати.

25 березня 2015 року, близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_8 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_20 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_20 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 150 доларів США.

25 березня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Людвига Свободи, 43/1, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_20 , в сумі 1498 грн. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

25 березня 2015 року, близько 02 години 00 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_22 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_9 , за №3-26-68, зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останнього, що його син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 20 000 гривень. ОСОБА_22 відповів, що в нього є лише 70 доларів США та погодився їх віддати.

25 березня 2015 року, близько 03 години 20 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_9 , де отримати гроші від потерпілого ОСОБА_22 . Після чого, ОСОБА_10 прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким вів керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілого, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо його сина. ОСОБА_22 , повіривши, що за грошові кошти його син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддав ОСОБА_10 70 доларів США.

25 березня 2015 року ОСОБА_10 через термінал банку «ПриватБанк", перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_22 на банківський картковий рахунок, номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а обумовлену частину залишив собі.

27 березня 2015 року, близько 02 години 00 хвилин, на мобільний телефон ОСОБА_21 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_10 , за № НОМЕР_9 , зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 1 000 доларів США. ОСОБА_21 відповіла, що в неї є лише 7 000 гривень та погодилася їх віддати.

27 березня 2015 року, близько 03 години 00 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_10 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_21 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_21 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 7 000 гривень.

27 березня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Московський, 10/2, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_21 в сумі 4873 грн. 51 коп. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_24 , номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

07 квітня 2015 року, близько 01 години 20 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_13 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_11 , на №69-91-57 зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 20 000 гривень. ОСОБА_13 відповіла, що в неї є лише 10 000 гривень та погодилася їх віддати.

07 квітня 2015 року, близько 01 години 20 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_11 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_13 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 250 євро.

07 квітня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, вул.Кооперативна, 9/3, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_13 , в сумі 5 498 грн. та 1 098 грн. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

08 квітня 2015 року, близько 02 години 00 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_17 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_12 , за №69-10-15, зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти. ОСОБА_17 відповіла, що в неї є лише 9 500 гривень та погодилася їх віддати.

08 квітня 2015 року, близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_12 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_17 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_17 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 9 500 гривень.

08 квітня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Московський, 10/2, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_17 , в сумі 2 348 грн. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 та через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Московський, 10/2, перевів частину грошей в сумі 993 грн. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_24 , номера яких йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

13 квітня 2015 року, близько 01 години 20 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_13 , за зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останню, що її син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти в сумі 1 000 доларів США. ОСОБА_14 погодилася віддати вказані кошти.

13 квітня 2015 року, близько 01 години 20 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_13 , де отримати гроші від потерпілої ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілу, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо її сина. ОСОБА_14 , повіривши, що за грошові кошти її син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддала ОСОБА_10 650 доларів США.

13 квітня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Московський, 10/2, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_14 , в сумі 9 998 грн. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , та через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, пр.Московський, 10/2, перевів частину грошей в сумі 4 376 грн. 01 коп. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_24 , номера яких йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

21 квітня 2015 року, близько 03 години 00 хвилин, на стаціонарний телефон ОСОБА_19 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_14 , за № НОМЕР_10 , зателефонувала невстановлена особа та під виглядом працівника міліції повідомила останнього, що його син вчинив кримінальне правопорушення, та запропонувала за вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності передати грошові кошти. ОСОБА_19 погодився віддати 3 000 гривень.

21 квітня 2015 року, близько 03 години 20 хвилин, ОСОБА_10 отримав від зазначеної невстановленої слідством особи в телефонному режимі, вказівку виїхати до адреси: АДРЕСА_14 , де отримати гроші від потерпілого ОСОБА_19 . Після чого, ОСОБА_10 , прибувши за вказаною адресою на автомобілі марки «ДЕУ-сенс», д.н. НОМЕР_3 , яким він керував на праві оренди, з корисливих спонукань, повідомив потерпілому, що він приїхав забрати гроші для вирішення питання щодо його сина. ОСОБА_19 , повіривши, що за грошові кошти його син не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, добровільно віддав ОСОБА_10 3000 гривень.

21 квітня 2015 року ОСОБА_10 через термінал самообслуговування ПАТ КБ "ПриватБанк", розташований за адресою: м.Харків, вул.Кооперативна, 9/3, перевів частину грошей, отриманих від ОСОБА_19 , в сумі 1998 грн. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_23 , номер якого йому повідомила невстановлена слідством особа, а іншу частину залишив собі.

Ці дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.

Заступник прокурора Харківської області в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_10 за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на обставини в них наведених, пояснення обвинуваченого та захисника, потерпілих, які вважали, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_10 показав про обставини вчинених злочинів так само, як і в суді першої інстанції, і просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування своєї позиції він послався на часткове відшкодування потерпілім майнової шкоди, заподіяної злочинами, а також просив врахувати його щире каяття у вчиненому, наявність непрацездатної матері та страждання на хронічне захворювання.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок щодо ОСОБА_10 в межах поданої апеляційної скарги.

Суд, правильно встановив фактичні обставини справи та дав вірну правову кваліфікацію діям обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому і мотивуючи можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування потерпілім майнової шкоди, заподіяної злочинами, думки потерпілих, які просили не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі, наявність непрацездатної матері, страждання на хронічне захворювання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

На думку колегії суддів, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд першої інстанції прийняв без належних підстав, адже вирок постановлено з порушенням вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, оскільки в ньому належним чином не обґрунтовано можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не розмежовано підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі та підстав для звільнення від його відбування (враховано однакові обставини й данні про особу обвинуваченого). Крім того, не зазначено, що саме свідчить про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання.

Також фактично поза увагою суду залишилися: ступінь тяжкості та кількість вчинених злочинів, у тому числі стосовно осіб похилого віку, характер злочинних дій, їх підвищена небезпека і спосіб вчинення .

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим і таким, що відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням статей 75, 76 КК України через його м`якість не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Зазначені обставини, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , колегія суддів в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування потерпілім майнової шкоди, заподіяної злочинами.

Дані про особу ОСОБА_10 свідчать про те, що він в силу ст.89 КК України не судимий і характеризується позитивно, його мати непрацездатна за віком, а він працює по найму, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має хронічне захворювання псоріаз.

Ці данні про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, думки потерпілих, які просили не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі, дають підстави призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.190 КК України, у виді обмеження волі і саме таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати і постановити свій вирок.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.190 КК України - два роки обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту прибуття до кримінально-виконавчої установи для відбування покарання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий
Судді: