ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі:

головуючої судді Остапчук А.О.,

при секретарі Захарчук М.В.,

за участю прокурора Бірука П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, росіянина, громадянина ОСОБА_2, непрацюючого, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого 27 серпня 2003 року Дубенським міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення, 12 січня 2010 року Дубенським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2009 року, близько 14 години, ОСОБА_1, перебуваючи на території ринку в м.Дубно, що по вул.Млинівській, шляхом вільного доступу, скориставшись тимчасовою відсутністю власника та сторонніх осіб, із металевого торгівельного контейнера №24 викрав із жіночої сумочки, яка належить ОСОБА_3, жіночий шкіряний гаманець, вартістю 58 грн. 80 коп., в середині якого знаходилися кошти в сумі 3060 грн. і пластикову кредитку картку банку «Надра» з банківського рахунку якої того ж дня ОСОБА_1 було знято кошти в сумі 200 грн. Таким чином, викрадене майно ОСОБА_1 перевів у своє протиправне володіння.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненому злочині, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, визнав повністю та щиро розкаявся. Підтвердив всі показання, які давав на попередньому розслідуванні. Показав, що того дня був із знайомою Анжелою на ринку у своїх справах, купував пральний порошок та зубну пасту. Через деякий час вона підійшла до нього і попросила піти з нею подивитися на дитячу курточку, яку вона мала купити на подарунок. Коли вони підійшли до контейнера, продавець почала показувати їм куртки. В цей час він побачив сумку, що стояла із розстебнутим замком, а в середині лежав гаманець. Скориставшись тим, що продавець позувала товар для Анжели він витягнув його і пішов з базару. Потім виявив у ньому гроші та карточки, а гаманець викинув. Вийшовши з базару він зустрів знайомого Пилиповича і ту знайому Анжелу, яким розповів, що знайшов карточки з кодами і запропонував поїхати до банкомату. Вони погодилися і взявши таксі поїхали. В одному банкоматі не було грошей, тому вони поїхали до банку «Надра». Там він зняв 200 грн. з однієї і викинув карточки. Більше гроші не знімалися. Свою вину в цьому визнає повністю, щиро розкаюється. Просить не позбавляти його волі на тривалий строк, оскільки він вже відбуває показання і має великий строк. Також просить слухати справу у відсутності свідків, з показаннями яких він згідний. Цивільний позов визнає повністю.

Показання підсудного повністю відповідають обставинам справи, які він не оспорює.

У відповідності до ст.299 КПК України за пропозицією підсудного ОСОБА_1, суд визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі. При цьому, суд переконався, що підсудний не заперечує проти дослідження доказів добровільно, підстав для сумніву добровільності та істинності його позиції немає.

ОСОБА_1 розяснено, що у цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Обставиною, що помякшує покарання підсудного є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Суд прийшов до висновку, що злочин мали місце і скоїв їх ОСОБА_1 Його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні виду і розміру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, щиро розкаюється у вчинених злочинах та вважає, що його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Цивільний позов ОСОБА_3 повністю підтверджується матеріалами справи та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1997 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» (із змінами та доповненнями від 03.12.1997 р. №12) оплата праці експертів здійснюється згідно з відповідною інструкцією за рахунок коштів органу, яким зазначені особи залучені до участі в справі. А тому, неоплата праці експертів органом досудового слідства у встановленому порядку є порушенням діючого законодавства та не підлягає до стягнення судом.

Керуючись ст.ст. 28, 323, 324, 327 КК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України в строк покарання частково зарахувати призначене покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду від 12 січня 2010 року та остаточно призначити до відбування покарання у виді 3 (трьох) років 2 місяців позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з 6 листопада 2009 року з дня обрання запобіжного заходу взяття під варту.

До вступу вироку в законну силу залишити засудженому запобіжний захід попередній - взяття під варту в СІЗО №24 м.Рівне.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3300 (три тисячі триста) грн. матеріальної шкоди.

Вирок може бути оскаржений протягом 15 діб до апеляційного суду Рівненської області з моменту вручення його копії засудженому через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: