АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/617/16 Справа № 192/655/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 , ( приймає участь в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1)14 квітня 2009 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 289, ст. 69 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 01 березня 2011 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 5 місяців 10 днів; 2)16 липня 2012 року Тернівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, якому відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, просить ухвалу районного суду скасувати, застосувавши до нього положення ст. 82 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, не в повній мірі врахував, що він з початку відбування покарання працює, навчається у 12 класі в школі при установі, режим даної установи не порушує, має три заохочення, відбув ? частину призначеного йому покарання, тому має право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 хоча і має три заохочення у виді подяки, застосовані до засудженого 21 жовтня 2013 року, 25 липня 2014 року, 23 квітня 2015 року, однак за весь період відбування покарання характеризується посередньо, оскільки порушував режим утримання, також має одне стягнення 25 лютого 2012 року, не приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, що не підтверджує позитивної зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги та застосувати до нього положення ст. 82 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами положення ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці, і з цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, та весь період відбування покарання у вищевказаній колонії засуджений характеризується посередньо, мав три заохочення та одне стягнення, не приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.

Також, як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у вищевказаній установі з 13 грудня 2012 року і за весь час відбування покарання не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується, не завжди сумлінно ставиться до виконання передбачених законом вимог персоналу установи через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. 29 серпня 2014 року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання як особі, що не стає на шлях виправлення, а 22 січня 2016 року даною комісією відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким як особі, що не стала на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що засуджений не став на шлях виправлення, посилаючись на ті обставини, що за весь період відбування покарання в особистості засудженого не відбулися позитивні зміни, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він режим установи не порушує, є таким, що не в повній мірі відповідає наявній в матеріалах особової справи характеристиці його особи, а тому не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його працевлаштування, навчання та те, що він має три заохочення, підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання засудженого, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування рішення суду в матеріалах справи не встановлено, не вказує на такі порушення і засуджений в своїй апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4