АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0011164 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.71 КК України ОСОБА_5 за сукупністю вироків частково приєднано до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2012 року та остаточно призначено покарання у виді чотирьох років восьми місяців позбавлення волі, з відрахуванням строку відбуття покарання з 16.11.2015 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання в межах санкції вказаної статті.
В обґрунтування своїх вимог вказує на однобічність та неповноту досудового та судового слідства; невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує на те, що покази свідка ОСОБА_7 в оскаржуваному вироку, які підтверджують, на думку суду першої інстанції, факт відкритого викрадення чужого майна, навпаки свідчать, про вчинення обвинуваченим таємного викрадення чужого майна.
Як встановив суд першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 , 16.11.2015 року, близько о 01 годин 00 хвилин, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 та побачивши припаркований автомобіль марки «Renault Clio Simbol», державний номер НОМЕР_1 , підійшов до вказаного автомобіля і, переконавшись у тому, що поруч нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою невстановленого предмету розбив заднє праве скло дверей вказаного автомобіля та проник до його салону, звідки таємно викрав автомагнітолу марки «Alpine CD», чорного кольору, вартістю 4000 гривень, яку від`єднав від панелі, окуляри сонцезахисні, вартістю 950 гривень, які знаходилися у чохлі чорного кольору, вартістю 50 гривень, вологі серветки марки «Sunny Personal Care» антибактеріальні 1 упаковка, вартістю 5 гривень, губку для виробів із гладкої шкіри марки «Дивидик», без кольору із кришкою жовтого кольору, вартістю 15 гривень, що належить ОСОБА_8 ..
З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_5 виліз з автомобіля і в цей час його злочинні дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, були викриті ОСОБА_7 , який став вимагати від обвинуваченого припинити злочинні дії, однак, останній, розуміючи, що його злочинні дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, викриті, утримуючи викрадене чуже майно, намагався втекти, однак був затриманий перехожими громадянами, викрадене майно у нього вилучено.
Діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди на суму 5020 гривень, яку відшкодовано шляхом повернення викраденого.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого про підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, оскільки вважає вирок суду законним та обгрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів уважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.
На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_8 , суд обґрунтовано послався на:

- показання свідка ОСОБА_7 , який показав, що 16 листопада 2015 близько 00 год. 40 хв., прокинувшись від звуків сигналізації, що спрацювала на його автомобілі, вийшов на вулицю та побачив поблизу будинку №26 по вул. Михайла Донця в м. Києві автомобіль марки «Renault Clio Simbol», д.н.з. НОМЕР_1 , біля якого знаходився невідомий йому ОСОБА_5 , який виліз із салону вказаного автомобіля та почав бігти. Наздогнавши обвинуваченого побачив, як у нього з-під куртки випала автомагнітола;
- дані протоколу огляду місця події від 16 листопада 2015 року, ділянки місцевості по вул. Михайла Донця, біля будинку № 26 в м. Києві;
- дані протоколу слідчого експерименту від 18 листопада 2015 року за участю свідка ОСОБА_7 , де він вказав місце, де біля будинку № 26 по вул. Михайла Донця в м. Києві знаходився автомобіль марки «Renault Clio Simbol», д.н.з. НОМЕР_1 , із салону якого вилазив обвинувачений ОСОБА_5 і якого він переслідував.
Наведені у справі докази судом першої інстанції перевірено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених судом обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_5 у вчинені дій, які виразились у повторному відкритому викраденні майна (грабіж) потерпілої ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Досліджені судом докази у справі підтверджують, що викрадення майна із автомобіля ОСОБА_5 розпочав таємно, однак продовжив його відкритим способом, оскільки на зауваження свідка ОСОБА_7 не зреагував, намагався втекти, мав можливість розпорядитися викраденим та був затриманий перехожими.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, є безпідставними та розцінюються як спосіб уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті та непогашені судимості у встановленому законом порядку, вчинив злочин, за який засуджується, в період умовно-дострокового звільнення, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак з 11.08.1993 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується задовільно, матеріальну шкоду відшкодовано потерпілій шляхом повернення викраденого; встановивши обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Висновок суду про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених санкцією частини статті кримінального закону, колегія суддів вважає правильним, оскільки воно буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування чи зміни вироку по справі не встановлено.
Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 425 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з часу отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3