Справа № 513/1544/15-к
Провадження № 1-кп/515/3106/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

21 листопада 2016 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 від 16 травня 2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підсудне Татарбунарському районному суду Одеської області.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.10.2016 року було призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив про призначення судового розгляду по справі на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, оскільки кримінальне провадження підсудне Татарбунарському районному суду Одеської області, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Одеської області від 10.10.2016 року щодо передачі обвинувального акту на розгляд до Татарбунарського районного суду Одеської області, підстави для закриття кримінального провадження відсутні.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи (а.с.а.с.181,192), відповідно до ст.325 КПК України судом було прийнято рішення про проведення підготовчого судового засідання без потерпілого.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти призначення справи до судового розгляду, вказував на порушення, наявні в обвинувальному акті, зокрема відсутність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначивши, що відповідний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору відповідно до ст. 314 ч.3 п.3 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

У підготовчому судовому засіданні вислухавши доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, щодо можливості призначення справи до судового розгляду, судом було встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права та його законність (п.п.1 та 2 ч.1 ст.7 КПК України), поняття яких законодавцем визначено у ст.ст. 8 та 9 названого Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються також і приписи ч.1 ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України, якими передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Пунктом 3 частини третьої ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно з дефінітивним визначенням, яке міститься в п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст.ст.291, 109 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості, а саме: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд вважає, що питання визначення підстави кримінально-правової кваліфікації є важливим етапом у кримінальному процесі, оскільки встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою, якому передує встановлення й оцінка фактичних обставин, що характеризують діяння, обумовлюють правильне застосування кримінального закону.

Отже, належне встановлення фактичної підстави здійснення кримінально-правової кваліфікації має істотне значення для отримання правильного результату у вигляді належної кримінально-правової оцінки суспільно-небезпечного діяння.

Таким чином, фактичними обставинами кримінального правопорушення є : подія кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Фактичний аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 свідчить про те, що у розділі про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено лише встановлення факту скоєння невідомою особою кримінального правопорушення за повідомленням потерпілого ОСОБА_6 , проведення відповідних розшукових дій оперативними працівниками сектору карного розшуку Саратського РВ, проте відсутні відомості про фактичні дії особи, яка обвинувачується у скоєнні зазначеного правопорушення. Таким чином, в обвинувальному акті не в повній мірі викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені за результатами досудового розслідування кримінального провадження, а зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та висунуте прокурором формулювання обвинувачення.

Таким чином, слід констатувати, що відсутньою є сама фактична основа для можливості розгляду кримінального провадження по суті, так як відсутня одна із трьох складових, які визначені п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Вищевказані недоліки обвинувального акту унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. "с" ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Таким чином, розгляд кримінального провадження за відсутності належно викладених фактичних обставин злочину та належним чином сформульованого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення.

Вказане, зокрема, істотно порушує вимоги п. а). та b). ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду, а право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту (рішення у справі "Абрамян проти Росії", "Камасінскі проти Австрії", "Матточіа проти Італії", "Даллос проти Угорщини"). У рішенні від 25.07.2000 року у справі "Матточіа проти Італії" зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення; у рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії" зазначає, що - деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Отже, обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених кримінальним процесуальним законом, та є не конкретним, оскільки в обвинувальному акті відсутнє викладення фактичних обставин кримінального правопорушення , які прокурор вважає встановленими, тобто твердження про конкретні дії саме ОСОБА_4 , встановлені за результатами досудового розслідування кримінального провадження (зокрема, місце, час, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), а зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та висунуте прокурором формулювання обвинувачення.

З урахуванням того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, то суд призначивши справу до судового розгляду за наявності таких недоліків обвинувального акту, буде фактично позбавлений можливості роз`яснити суть обвинувачення ОСОБА_4 та провести судовий розгляд кримінального провадження по суті.

Аргументи та доводи прокурора щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, незважаючи на вищевказані обставини, судом відхиляються, оскільки кримінальним процесуальним законодавством чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, порядок його затвердження та вручення підозрюваному.

Посилання прокурора на те, що формулювання обвинувачення і є фактичними обставинами кримінального правопорушення, а також відносно того, що кримінальний процесуальний закон не закріплює та не конкретизує обов`язку органу досудового розслідування та прокурора окремого відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, суд вважає необґрунтованим, оскільки обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а тому зміст та процедура його складання, а також перелік додатків до нього, повинні чітко відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, згідно з якими, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому суд звертає увагу прокурора на тому, що судовий розгляд справи призначається саме на підставі обвинувального акту, складеного у відповідності із законом.

Слід також зазначити, що у випадку взяття до уваги доводів прокурора відносно того, що формулювання обвинувачення і є фактичними обставинами кримінального правопорушення, то де тоді в обвинувальному акті зазначено формулювання обвинувачення, оскільки ці правові поняття за своїм змістом не є тотожними та рівнозначними, чи взаємозамінними.

Відсутність належним чином оформленого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведених вище норм кримінального процесуального закону, та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Суд також звертає увагу на те, що вищезазначені обставини не були предметом розгляду Саратського районного суду 17.12.2015 року та колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Одеської Області 10.03.2016 року (а.с.37-38).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 7, 8, 9, 91, 110, 291, 293, 314, 369, 370, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт, у кримінальному провадженні №1-кп/515/3106/16, що зареєстрований в ЄРДР 16.05.2015 року за №0000276 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повернути прокурору.

Копію ухвали негайно направити прокурору.

Прокурору усунути зазначені в цій ухвалі недоліки протягом 15-днів з дня набрання ухвали законної сили.

Ухвала про повернення обвинувального акта, може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Чебан