У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 8 вересня 2016 року заяву захисника - адвоката ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК), до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, і на підставі статті 71 КК за сукупністю вироків - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року залишено без змін вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2015 року щодо ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а постановлені щодо нього рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_5 4 липня 2016 року подала заяву, датовану 03.07.2016 року (вх. 06.07.2016 року), про перегляд Верховним Судом України судових рішень з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої кримінальним процесуальним Кодексом України (далі - КПК), що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, тобто з підстави, визначеної пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 8 липня 2016 року захиснику ОСОБА_11 було надано строк до 8 серпня 2016 року для усунення зазначених в ухвалі недоліків заяви.

21 липня 2016 року захисник ОСОБА_11 на усунення недоліків подала заяву, в якій уточнила свої вимоги, зазначивши про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми частини першої статті 233 КПК.

Однак ухвалою судді Верховного Суду України від 8 серпня 2016 року захиснику ОСОБА_11 було повернуто заяву про перегляд постановлених щодо засудженого ОСОБА_5 судових рішень з тих підстав, що заявником у встановлений строк не було усунуто інших недоліків заяви (у заяві не наведено обґрунтування неоднаковості застосування касаційним судом частини першої статті 233 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а порівняння долучених до заяви рішень касаційного суду - ухвали від 6 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 і ухвали від 21 жовтня 2015 року за результатами розгляду касаційної скарги представника ТОВ «Меком-Україна» на ухвалу слідчого судді від 18 березня 2015 року і наступну ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року не підтверджувало правозастосовних висновків суду стосовно однієї і тієї самої норми КПК, а також захисником не було надано копії рішення суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5, оскільки до заяви долучена лише копія рішення апеляційного суду щодо інших осіб, засуджених разом із ОСОБА_5).

22 серпня 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_5, в якій викладені вимоги, аналогічні попередній заяві, і до неї долучені ті ж самі судові рішення по справі щодо ОСОБА_5, а для порівняння - інше рішення суду касаційної інстанції - взята з Єдиного державного реєстру судових рішень копія ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, якою касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 2 квітня 2015 року щодо ОСОБА 2 без зміни.

Одночасно захисником ОСОБА_11 подано клопотання, датоване 18.08.2016 року, про поновлення пропущеного строку для звернення до Верховного Суду України. У клопотанні зазначається, що перше звернення мало місце 03.07.2016 року, однак ухвалою від 08.08.2016 року заяву було повернуто, а це, на думку захисника, є поважною причиною пропуску строку на звернення до Верховного Суду України.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила заяву та доводи клопотання і дійшла висновку про таке.

Нормою частини першої статті 447 КПК визначено строк подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 цього ж Кодексу, який становить три місяці з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

Згідно з долученими до заяви захисника копіями судових рішень, ухвала суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 постановлена 6 квітня 2016 року, а ухвала, надана на підтвердження підстави, викладеної у заяві захисника, - 21 жовтня 2015 року. Проте, як свідчить аналіз наданих документів, захисник ОСОБА_11 звернулася із заявою про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5 після 18.08.2016 року, тобто після спливу визначених законом трьох місяців після ухвалення зазначених судових рішень.

Відповідно до вимог частини шостої статті 447 КПК пропущений строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин, і вирішення цього питання покладається на суд.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювало своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Такими обставинами не може визнаватись те, що заявниці за попередньою заявою встановлювався строк для усунення недоліків, а в подальшому заява була повернута у зв'язку з неусуненням її недоліків.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведена захисником ОСОБА_11 причина пропуску строку не може бути визнана поважною, а тому відповідно до вимог частини шостої статті 447 КПК у задоволенні клопотання про поновлення строку необхідно відмовити, а заяву захисника залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 447 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про поновлення їй строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 і зазначену заяву залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_8 ОСОБА_12