Ухвала іменем україни 25 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000186

за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно, на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 28 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вказаним вироком районного суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено кожного за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є їх власністю.

Ухвалою апеляційного суду цей вирок районного суду змінено: виключено посилання на прізвище ОСОБА_10 з мотивувальної частини вироку при формулюванні обвинувачення і постановлено вважати правильним «особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження».

Також постановлено зазначити у мотивувальній та резолютивній частинах вироку про повернення власнику ( ОСОБА_7 ) куртки та штанів, які відповідно до постанови слідчого СВ Криворізького РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 09 липня 2014 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та поміщені до камери схову Криворізького РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області.

В іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, у період із 27-го по 28 лютого 2014 року ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб вирішили вчинити розбійний напад на ОСОБА_12 з метою заволодіння грошима останнього, для чого заздалегідь приготували предмети, необхідні для розбійного нападу: пожежну сокиру, пістолет, який є ручною короткоствольною, вогнепальною зброєю, кинджал, що є холодною зброєю, та дві пляшки із запалювальною сумішшю.

Крім того, для вчинення злочину зазначені особи вирішили використати автомобіль ВАЗ 21099, на якому замінили державний номерний знак на НОМЕР_1 .

28 лютого 2014 року приблизно о 07.00 год. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на зазначеному автомобілі приїхали до СТ «Мрія», розташованого на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, де була розташована дачна ділянка ОСОБА_13 .

При цьому особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, пішла до цієї ділянки ОСОБА_12 для того, щоб з`ясувати його місцезнаходження, однак у цей час потерпілий разом зі своєю сім`єю на авто виїхав звідти, одразу після чого особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, зателефонувала ОСОБА_6 та згідно з домовленістю повідомила про наближення об`єкту нападу.

Після зазначеного дзвінка ОСОБА_6 на зазначеному автомобілі перекрив дорогу, створивши перешкоду для руху автомобілю в якому знаходився ОСОБА_13 з дружиною ОСОБА_14 та сином ОСОБА_15 .. Коли автівка, в якій знаходилася сімя Розвалових, зупинилася ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , реалізовуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, будучи озброєними сокирою та пістолетом, підійшли до цього авто.

ОСОБА_6 з метою залякування потерпілих один раз ударив сокирою по дверцятах цього автомобіля з водійського боку. ОСОБА_7 , закривши своє обличчя медичною маскою, невстановленим предметом один раз ударив по колесу автомобіля, пробивши його для того, щоб потерпіли не могли втекти на зазначеному авто.

У цей час ОСОБА_6 один раз вистрілив із пістолета по авто, а потім, відчинивши водійські дверцята, здійснив ще один постріл у салон автомобіля в напрямку підлоги, і погрожуючи ОСОБА_12 та членам його родини насильством, небезпечним для життя і здоров`я, став вимагати гроші. ОСОБА_14 віддала ОСОБА_6 наявні у них 2000 грн, які дістала з гаманця свого чоловіка.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отримавши гроші зникли з місця вчинення кримінального правопорушення на автомобілі ВАЗ 21099.

Таким чином, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для життя і здоров`я особи в момент нападу, заволоділи грошима ОСОБА_12 на суму 2000 грн, чим завдали йому матеріальної шкоди на вказану суму.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені під час розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанцій.

Захисник ОСОБА_8 у своїй касаційній скарзі порушує питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та наполягає на відсутність в діях її підзахисного такої кваліфікуючої ознаки як вчинення протиправного діяння за попередньою змовою групою осіб. Вказує про незаконне відділення в окреме провадження частину матеріалів з обвинуваченням ОСОБА_10 . Також звертає увагу на істотні порушення процесуального закону, що перешкодили суду постановити законне та справедливе рішення.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 у своїх касаційних скаргах наполягають на незаконності оскаржуваних рішень у зв`язку з недоведеністю причетності до вчинення протиправного діяння ОСОБА_7 . Просять скасувати вирок та ухвалу щодо нього через порушення права на захист та істотні порушення кримінального процесуального закону, що за їх твердженням полягають у тому, що в матеріалах кримінального провадження частково відсутній технічний запис судового засідання в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а доводи сторони захисту та засуджених про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи на неповноту досудового розслідування та судового розгляду не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
При цьому з оскаржуваних судових рішень убачається, що згідно

з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про необхідність засудження ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 . Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.

З огляду на наведені положення процесуального закону твердження захисника ОСОБА_9 та її підзахисного ОСОБА_7 про недоведеність участі останнього у вчиненні інкримінованого йому злочині не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

При цьому, доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 та наявність в його діях ознак ексцесу виконавця, виходячи з фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, виявилися безпідставними.

Так, як було встановлено судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були між собою злагоджені, вони обоє були озброєні, одразу після заволодіння грошима покинули місце вчинення кримінального правопорушення, обоє пошкодивши колеса автомобіля, в якому перебували потерпілі, а ОСОБА_6 здійснив постріл в стійку автомобіля, перешкоджаючи потерпілому ОСОБА_12 їх наздоганяти.

Крім того, за свідченнями потерпілих, особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення перебувала у медичній масці (як було встановлено судом ОСОБА_7 ), намагалась відчинити дверцята автомобілю з боку де знаходилися потерпілі ОСОБА_16 та її син, однак не зміг цього зробити, оскільки двері були заблоковані.

Наведені обставини свідчать про узгодженість та послідовність дій засуджених під час вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про наявність у них єдиного умислу на вчинення розбою.

Безпідставними є вказівки сторони захисту про те, що рішення суду першої інстанції про виділення матеріалів провадження щодо

ОСОБА_10 є незаконним, та через таке рішення судовий розгляд не можна вважати повним, а оскаржуваний вирок законним та обгрутованими.

Як уже зазначалося вище повнота судового розгляду не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Разом з тим, як видно з матеріалів провадження рішення про виділення матеріалів кримінального провадження за обвинувачення ОСОБА_10 було прийнято з метою дотримання строків судового розгляду, з урахуванням того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 була обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а ОСОБА_10 через проходження військової служби не з`являвся в судові засідання.

При цьому, суд проаналізував наслідки свого рішення в частині його впливу на повноту судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Однак, з урахуванням того, що таке рішення приймалося на стадії судового розгляду коли вже всі обвинувачені, у тому числі й ОСОБА_10 , свідки були допитані, а матеріали кримінального провадження досліджені, суд дійшов обґрунтованого висновку про доцільність такого рішення та про те, що воно ніяким чином не вплине на повноту судового розгляду.

Що стосується вказівок сторони захисту про те, що в ході судового розгляду були допущені порушення, передбачені п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, що є безумовною підставою для скасування судових рішеннь, то вони є безпідставними.

Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

При цьому зазначена норма закону не встановлює вимог до якості фіксації судового провадження, у зв`язку з чим оскільки під час судового розгляду вівся журнал судового засідання та проводилося фіксування судового провадження, що не заперечується сторонами, погана якість деяких частин технічного запису судових засідань, не може вважатися істотним порушенням кримінального процесуального закону та тягнути за собою скасування оскаржуваних судових рішень.

Таким чином підстав для задоволення касаційних скарг засуджених та їх захисників колегія суддів під час касаційного розгляду кримінального провадження не встановила.

Крім того, аналогічні доводи щодо незаконності та необґрунтованості вироку суду першої інстанції особи, які подали касаційні скарги, наводили у своїх апеляційних скаргах, такі доводи перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному судом першої інстанції, відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу. Підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області

від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3