ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду, зміненим ухвалою суду апеляційної інстанції, засуджено
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину за таких обставин. 15 серпня 2014 року близько о 21.50 годин, знаходячись місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , почув під вікнами свого житла поблизу другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 гучне спілкування компанії молоді, що заважало його відпочинку. ОСОБА_5 з метою пристрашити компанію підшукав ніж, який сховав у поясі шортів, після чого в грубій формі зробив зауваження зазначеним особам щодо порушення тиші у вечірній час, внаслідок чого між ним та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої останній завдав ОСОБА_5 кілька ударів, внаслідок чого той упав та отримав подряпину пальця на руці. Через ці дії у ОСОБА_5 виникли гостра неприязнь до ОСОБА_7 та умисел на завдання йому тілесних ушкоджень, реалізуючи який він близько 22:05 год. завдав останньому один удар клинком наявного у нього ножа в область лівої пахвової ділянки, після чого припинив свої дії, а потерпілого було госпіталізовано до лікарні де близько 22:40 год. цього ж дня він помер від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі захисник указує на незаконність судових рішень щодо ОСОБА_5 і зазначає вимогу про їх скасування та призначення нового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості. На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначає про неповноту та однобічність досудового й судового слідства, надає власну оцінку доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження, та стверджує, що в діях ОСОБА_5 має місце склад злочину, передбачений ст. 128 КК України . Як на істотні порушення посилається на те, що огляд місця події не був проведений невідкладно, є неповним, не проводився обшук за місцем проживання засудженого, слідчі експерименти, безпідставно проведено впізнання ОСОБА_5 за фотознімками. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у проведенні додаткової судово-медичної експертизи. Окрім того, вважає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_5 повною мірою не було враховано, що він раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З огляду на це, суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин встановлених судом, а твердження захисника, що фактично стосуються неповноти та однобічності судового розгляду, в силу вимог ст. 438 КПК України не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Як убачається із судових рішень, висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і оцінених судами доказів, які наведені у вироку.
При цьому, посилання захисника на те, що в діях засудженого ОСОБА_5 є склад злочину, передбачений ст. 128 КК України, не обґрунтоване належним чином та суперечить фактичним обставинам провадження, встановлених судом та детально викладених у вироку, оскільки ОСОБА_5 , діючи з мотивів гострої неприязні, умисно завдав удар ножем зі значною силою потерпілому ОСОБА_7 ..
Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції видно, що твердження засудженого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, викладені в касаційній скарзі, аналогічні тим, які висловлювались ним у суді апеляційної інстанції і були ретельно перевірені, а висновки суду про голослівність цих доводів сторони захисту належним чином обґрунтовані. Зокрема, суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі зазначив про те, що наведені захисником твердження про проведення огляду місця події із запізненням, не вжиття своєчасних заходів для обшуку місця проживання обвинуваченого не свідчать про такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, тобто такими, що перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законні та обґрунтовані судові рішення. З цими висновками погоджується і колегія суддів.
У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам апеляційного суду, а у касаційній скарзі захисника не наведено доводів на спростування цього.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, тобто має право на збирання доказів на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною своєї правової позиції засобами, передбаченими цим Кодексом. З наведеного вбачається, що слідчі дії проводяться по справі слідчим на власний розсуд, а тому твердження захисника про безпідставне проведення окремих слідчих дій є голослівним.
При цьому, позитивне вирішення заявлених у ході судового розгляду клопотань не є обов`язком суду.
Інших аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Твердження захисника ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок суворості є голослівними.
Із наданих копій судових рішень убачається, що при призначенні ОСОБА_9 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість злочину, віднесеного до категорії тяжких, характер його вчинення, у тому числі те, що потерпілий своєю протиправною поведінкою фактично спровокував засудженого, дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину, що було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Ці обставини у сукупності обґрунтовано стали підставами для призначення покарання ОСОБА_5 ближче до мінімальної межі санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Інших доводів, які б давали підстави вважати призначене судом ОСОБА_5 покарання занадто суворим, у скарзі захисника не наведено.
З огляду на викладене, колегія суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Висновки суду апеляційної інстанції належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.
Виходячи з викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3