Справа № 159/106/16-к Провадження №11-кп/773/246/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0001428 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 11 лютого 2016 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, одружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимий:
- 19.06.2006 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі і, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки;
- 06.07.2012 року вироком Дубенського районного суду Рівненської області за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 18.11.2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 18 листопада 2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1983 грн. 06 коп., які були пов`язані з проведенням трасологічних експертиз.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він, 18 листопада 2015 року в період з 07 год. 45 хв. до 08 год. 45 хв., знаходячись в м. Ковелі, з метою заволодіння чужим майном, проник, шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей в квартиру АДРЕСА_2 де, таємно заволодів грошима та майном ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на загальну суму 14290 грн.. При виході ж з квартири ОСОБА_8 був виявлений потерпілим, однак вирвався від останнього та втік. Через деякий час був затриманий потерпілим і свідком ОСОБА_10 в лісовій посадці, що розташована неподалік.

У поданій апеляційній скарзі, захисник не оспорюючи час, місце, обставин початку вчинення крадіжки, кількість та вартість викраденого майна та грошей, в той же посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування зазначає, що дійсно за вказаних вище обставин ОСОБА_8 вчинив лише таємне викрадення чужого майна, оскільки виходячи з квартири та маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном, він не усвідомлював, що виявлений потерпілим, а втікав від переслідування останнього з метою уникнення відповідальності.

Окрім цього, вважає, що його підзахисному безпідставно інкриміновано в якості обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки до вчинення крадіжки майна ОСОБА_8 потерпілого не знав, та не усвідомлював, що ОСОБА_9 є особою похилого віку.

Також вказує, що суд при призначенні покарання не врахував обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме, активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

З огляду на вищенаведене просить виключити з об`єму обвинувачення його підзахисного обтяжуючу обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку, та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали останню і в судових дебатах, а обвинувачений в останньому слові, просили її задовольнити, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу та в судових дебатах просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна за вказаних у вироку обставинах, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в ході судового розгляду доказами.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_8 були спрямовані на таємне чужого майна з квартири і розпочалися таємно, але в процесі вчинення цієї крадіжки, а саме при виході з квартири він був виявлений потерпілим, однак незважаючи на це, вирвався від останнього та втік з викраденим майном.

Дані обставини повністю підтверджуються показаннями, як потерпілого ОСОБА_9 , так і самого обвинуваченого, які вони давали в ході судового розгляду в суді першої інстанції, а тому посилання захисника на те, що його підзахисний не усвідомлював, що виявлений потерпілим, і втікав від переслідування з метою уникнення відповідальності, є безпідставними.

Доводи ж захисника про те, що ОСОБА_8 при виході з квартири мав реальну можливість вільно розпорядитись на власний розсуд викраденим майном, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються показаннями потерпілого, із яких вбачається, що при намаганні ОСОБА_8 втекти з квартири такої можливості останній ще не мав.
Так як показання обвинуваченого та потерпілого повністю узгоджуються між собою та іншими фактичними обставинами справи, тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку, навівши, при цьому переконливі мотиви такого рішення.
З огляду на це, апеляційний суд доходить висновку, що дії ОСОБА_8 , розпочаті, як таємна крадіжка чужого майна, яка була поєднана з проникненням в приміщення, але виявлені потерпілим і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою доведення до кінця свого умислу на заволодіння чужим майном та утримання останнього, суд першої правильно кваліфікував за ч. 3 ст. 186 КК України.
Посилання захисника про те, що суд безпідставно визнав в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 вчинення ним злочину щодо особи похилого віку, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки потерпілий має вік понад 60 років.

Доводи сторони захисту про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 в якості обставин, що його пом`якшує активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів кримінального провадження:

- перша хоч і не була зазначена у вироку, однак фактично врахована судом при його призначенні;

- щодо другої обставини, то викрадені у потерпілого кошти фактично були повернуті останньому органами досудового розслідування після їх вилучення в обвинуваченого;

- третя обставина була врахована судом, про що зазначено у вироку;

- а вчинення злочину через необхідність повернення картярського боргу не можна розцінити, як вчинення останнього внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
Визначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання суд врахував, як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, так і всі дані про особу засудженого, в сукупності з обставинами, які його пом`якшують та обтяжують, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання останнього не можливе без ізоляції від суспільства, а тому підставно обрав йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України, однак ближче до мінімального.

Призначене ж ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни вироку, в справі не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі, а тому, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий:

Судді: