Справа №477/1259/15-к 22.07.2016

19 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати та кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник вважає висновки суду про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, помилковими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Вважає, що його вина не підтверджується дослідженими судом доказами.

Посилається на висновки судово-медичної експертизи № 258, згідно яким потерпіла, враховуючи наявність тілесних ушкоджень, могла виконувати цілеспрямовані дії і вжити заходів до самозбереження. Вважає, що у зв`язку із цим, за наявності доказів винуватості, дії ОСОБА_6 можуть бути кваліфіковані за ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про вчинення ОСОБА_6 вбивства через необережність.

Крім того, вважає, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не міг оцінити ступінь сп`яніння ОСОБА_9 , наявності у неї перелому кісток носу та можливості її загибелі через асфіксію кров`ю внаслідок падіння, оскільки не є спеціалістом в області медицини.

Як зазначає апелянт, відсутні підстави вважати про спричинення тілесних ушкоджень потерпілій діями ОСОБА_6 . На думку апелянта, судом не враховані дані протоколу огляду місця події, згідно яким на дивані було виявлено покривало із плямами, схожими на кров, а також показання обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що свідок ОСОБА_13 сидів на дивані з ОСОБА_9 та у подальшому на ньому спав, і що на цьому дивані знайдено покривало зі слідами крові, яка могла належати ОСОБА_9 .

Просить врахувати, що за показаннями свідків, ОСОБА_13 не дочекався міліції, у зв`язку із чим його руки та одяг не були оглянуті працівниками міліції безпосередньо на місці вчинення злочину. У той ж час ОСОБА_6 був затриманий на місці вчинення злочину та одразу доставлений у міліцію, при цьому на його одязі не виявлено слідів крові.

Зазначає, що кров ОСОБА_6 та ОСОБА_13 належить до однакової групи. У зв`язку із чим, залишилося не з`ясованим питання, чому за висновком судово-цитологічної експертизи № 71/ц від 27.04.2015 року піднігтьовий вміст рук потерпілої може походити від ОСОБА_6 , а чому не від ОСОБА_13 , і чому піднігтьовий зміст рук ОСОБА_13 був об`єктом експертного дослідження, а ОСОБА_6 ні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
18 березня 2015 року приблизно о 21.30 год., ОСОБА_6 перебував у літній кухні будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 , де разом з останньою та ОСОБА_13 вживали спиртні напої.
Після вжиття спиртного, між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, після чого ОСОБА_6 наніс їй не менш як 7 ударів в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у виді переломів кісток та хрящів носу, що спричинило сильну кровотечу з носу. Від отриманих ударів ОСОБА_9 впала на спину та внаслідок перебування в стані сильного алкогольного сп`яніння та від отриманих ударів в обличчя не змогла вжити заходів до самозбереження.
ОСОБА_6 , хоча і не бажаючи умисно позбавити життя ОСОБА_9 , але в обстановці, що склалася, враховуючи її фізіологічний стан, який був пов`язаний із сильним алкогольним сп`янінням, повинен був і міг передбачити настання її смерті через сильну кровотечу з носа та її захлинанням від отриманих ударів в обличчя, проте не зробив цього і не надав їй своєчасної допомоги та не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, у зв`язку із чим від інтенсивної кровотечі у неї відбулась аспірація кров`ю, що спричинило її смерть.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вбивства через необережність та кваліфікував його дії за ч.1 ст.119 КК України.

Проте, визнавши доведеним в повному обсязі висунуте ОСОБА_6 органами досудового слідства обвинувачення, суд першої інстанції не звернув уваги на суть пред`явленого обвинувачення, його формулювання щодо способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Зокрема, з висунутого обвинувачення слідує, що в ході сварки з потерпілою у ОСОБА_6 виник умисел на умисне спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, і він заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді переламів кісток та хрящів носа, які за висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, зазначивши про умисне спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень потерпілій, орган досудового слідства кваліфікував його дії за ч.1 ст. 119 КК України як такі, що вчинені з необережності.

Однак на цю обставину щодо допущених органом досудового слідства протиріч суд першої інстанції уваги не звернув. Більш того, формулюючи обвинувачення, не дотримався вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції лише зазначив про заподіяння ОСОБА_6 не менше 7 ударів в область обличчя, внаслідок чого потерпілій спричинені тілесні ушкодження у виді переломів кісток та хрящів носу, що спричинило сильну кровотечу з носу. Від отриманих ударів ОСОБА_9 впала на спину та внаслідок перебування в стані сильного алкогольного сп`яніння та від отриманих ударів в обличчя не змогла вжити заходів до самозбереження.

Отже, зазначивши спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, суд першої інстанції не визначив форму вини.

При цьому, обвинувачення, яке сформульоване органом досудового слідства, і в тій редакції, як його сформулював суд першої інстанції, викладено таким чином, що ставить під сумнів кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України.

Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п.2 ч.3 ст. 374 КПК України щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та містять істотні суперечності, що свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції лише перелічив усі досліджені докази, та фактично не надав оцінки поясненням обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину не визнав та стверджував, що не його діями спричинена смерть потерпілої.

В той же час, заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що докази, на які послався суд першої інстанції, не оцінені в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, докази, на які послався суд, а саме, на показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 . ОСОБА_11 прямо не вказують, що саме ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин. Як вбачається з їх показань, на місці його вчинення були виявлені як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_13 , які обидва спали. При цьому, ОСОБА_6 спав на бочках, сидячи, а ОСОБА_13 на дивані, а потерпіла ОСОБА_9 лежала на полу в крові.

Недостатньо суд першої інстанції проаналізував письмові докази, а саме: дані протоколу огляду місця події, згідно якому на дивані виявлено покривало, на якому за висновком експертизи виявлена кров, походження якої не виключається від ОСОБА_9 , а від ОСОБА_6 виключається. В той же час, за показаннями свідків, на дивані, де виявлено це покривало, спав саме ОСОБА_13 .

В той же час, під час досудового розслідування не перевірено, та під час судового розгляду не встановлено, коли та при яких обставинах на покривалі, яке виявлено на дивані, де спав ОСОБА_13 , виникла кров від потерпілої, хоча потерпіла була виявлена в крові не на дивані, а на підлозі.

В обґрунтування висновків щодо доведеності вини ОСОБА_6 , суд послався на висновок судово-цитологічної експертизи № 71/ц від 27.04.2015 року, згідно якому, під час дослідження піднігтьового змісту обох рук потерпілої знайдено кров людини, і, враховуючи групову приналежність крові осіб, які вказані у постанові та отримані результати, антиген В, виявлений в піднігтьовому вмісті обох рук потерпілої і який не властивий їй, міг походити за рахунок крові та епітеліальних клітин особи, в крові якої цей антиген міститься, в тому числі ОСОБА_6 (а.п. 146-148).

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що для проведення цієї експертизи були надані лише зразки зрізів нігтів пальців рук ОСОБА_6 , а ОСОБА_13 не надавалися.

В той же час, зідно висновку судово-імунологічної експертизи № 276 від 23.03.2015 року, кров ОСОБА_6 належить до групи В з ізогемаглютиніном анті-А ізосерологічної системи АВО, а за висновком № 285 від 25.03.2015 року, кров ОСОБА_13 теж належить до групи В з ізогемаглютиніном анті-А ізосерологічної системи АВО.

Тому, з урахуванням висновків зазначених експертиз, та враховуючи, що для проведення судово-цитологічної експертизи № 71/ц експерту надавалися зразки лише ОСОБА_6 , а ОСОБА_13 не надавалися, заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що органом досудового слідства не достатньо з`ясовано походження піднігтьового вмісту рук потерпілої.

Отже, під час розгляду кримінального провадження залишилися не з`ясованими обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому злочині та щодо кримінально-правової оцінки його дій.

Згідно вимогам п.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, зокрема, як законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, дати їм належну оцінку.

Також слід врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15, а також роз`яснення, що містяться у пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», та, в залежності від встановлених фактичних обставин, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 410, 412, 415 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3