1-кп/357/1139/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, не одруженого, з професійно-технічною освітою, який проходив строкову військову службу з 21.05.2013 року по 25.12.2015 року у розпорядженні командира військової частини п/п НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід не застосовувався,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
21.05.2013 року ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) від 22.05.2013 року №115 (по стройовій частині) зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду водія інженерно-саперної роти, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11.07.2014 року №92 (по стройовій частині) призначено на посаду старшого навідника 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13.01.2015 року №11 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_4 зараховано у розпорядження командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 та виключено з усіх видів забезпечення, у зв`язку із залишенням ним військової частини.

Так під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець Збройних Сил України повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 07 листопада 2014 року приблизно о 5 год. 45 хв. старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 02.12.2015 року перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 02.12.2015 року приблизно о 8 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до Слов`янського відділення Краматорського відділу Національної поліції у Донецькій області та заявив про вчинений ним злочин та 03.12.2015 року був доставлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження служби.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що дійсно був призваний для проходження військової служби, яку проходив у військовій частині НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) у АДРЕСА_2 . На початку листопада йому стало відомо, що молодша сестра захворіла і їй потрібне лікування,у зв`язку з чим 07 листопада 2014 року приблизно о 5 год. 45 хв. без наказу або дозволу командирів, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , та до 02.12.2015 року перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де працював без офіційного працевлаштування та допомагав матері, яка розлучена утримувати сім`ю, оскільки має ще молодшу сестру 5 років, яка хворіє. Коли дізнався, що до нього додому приходи з поліції повернувся до військової частини. Свою вину визнав, просить суворо не карати врахувати тяжке сімейне становище. В судовому засіданні не зміг пояснити чому не звернувся за дозволом до командування залишити військову частину. При цьому заперечив, застосування до нього будь-якого тиску чи протиправних дій з боку інших осіб під час проходження служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць вчинене особою, зазначеною в ч. 1 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем строкової служби.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, наслідки які настали від вчинення злочину; особу обвинуваченого, який відповідно до характеристики по місцю служби характеризувався виключно з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності за вчинення інших правопорушень не притягувався, є не судимим на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Проживає з матір`ю та молодшою сестрою та фактично утримує сім`ю.

З огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання враховується ставлення обвинуваченого до вчиненого ним правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 3 ст. 407 КК України,

Однак враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші вищевказані обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На час ухвалення вироку підстав застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не зас тосовувати.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1