АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/2776/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2049/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/2049/16 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт.Костянтинівка Краснокутського району Харківської

області, громадянина України, не одруженого, не працюючого,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого

за адресою: АДРЕСА_2 , раніше

не судимого,

засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі ОСОБА_9 , щодо якого апеляційних скарг не подано.

Як установив суд, 15 березня 2015 року приблизно о 17:00 год. під час знаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_9 біля станції метро «імені Маршала Жукова» у м.Харкові у них виник спільний злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна.
З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 направились в напрямку вул.Танкопія в м.Харкові, де біля будинку № 13/4 побачили раніше незнайому їм ОСОБА_10 , на правій руці якої знаходилась шкіряна жіноча сумка чорного кольору з мобільними телефонами «Nоkіа 300», «Nоkіа 1208», гаманцем жіночим, виготовленим зі шкіри червоного кольору, в якому знаходилося 50 гривень, зв`язкою ключів у середині. Реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі, діючи умисно, згідно розробленого плану злочинних дій, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжили рухатись за нею.
Знаходячись між першим та другим під`їздом будинку АДРЕСА_3 , наблизившись до потерпілої, ОСОБА_7 шляхом ривку намагався зірвати сумку з правого плеча ОСОБА_10 , проте вирвати сумку з рук потерпілої не вдалося.
В цей час ОСОБА_9 знаходився з боку від потерпілої на відстані витягнутої руки. З метою запобігання злочинним діям ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повернулась обличчям до обличчя злочинців і почала кричати та смикати сумку на себе.
Тоді ОСОБА_9 для подолання фізичного опору потерпілої почав бити її по рукам, а ОСОБА_7 наніс удар кулаком їй в обличчя в область носа, від чого ОСОБА_10 впала на землю, та, як наслідок, потерпілій були заподіяні легкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_7 заволодів вказаною сумкою і з ОСОБА_9 побігли у напрямку буд.19/3 по вул. Танкопія в м.Харкові, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 952 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 посилається на істотні порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що такі слідчі дії, як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та слідчий експеримент проведені з порушеннями вимог кримінального процесуального кодексу України, оскільки потерпілій були надані фотознімки із зображенням обвинувачених, які були явно виокремленні за одягом та зачісками від інших фотознімків; перед пред`явленням фотознімків потерпілій, як зазначила потерпіла в судовому засіданні, працівники міліції демонстрували їй фотографії на мобільному телефоні; протокол слідчого експерименту за участю потерпілої містить передруковані пояснення потерпілої. Указав, що у вироку не зазначено підстав для відмови у проведенні психофізіологічного експертного дослідження; допиту свідків зі сторони захисту; не надано оцінки показанням обвинувачених про застосування до них недозволених методів ведення слідства. Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, вважавшого апеляційну скаргу необґрунтованою, а вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.
Доводи апеляційної скарги захисника про непричетність ОСОБА_7 до злочину, недопустимість доказів та неповноту судового розгляду не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 підтвердила обставини, як про це зазначено у вироку, за яких ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , із застосування фізичного насильства, відкрито викрали у неї сумку, зазначивши, що один із напавших на неї молодих людей, яким у подальшому виявися ОСОБА_11 , був одягнений у чорну шкіряну куртку, червону мастерку з капюшоном, а другий хлопець, ОСОБА_9 , - у куртці чи полупальто приблизно до колін захисного кольору.
Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілої, матеріали кримінального провадження не містять.

Як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпіла ОСОБА_10 серед пред`явлених їй чотирьох фото впізнала ОСОБА_7 , а потім, окремо, ОСОБА_12 , як осіб, які за вищевказаних у вироку обставин напали на неї і, застосувавши до неї фізичне насильство, заволоділи її майном.
Об`єктивність вищевказаних показань потерпілої, про обставини вчинення обвинуваченими щодо неї нападу підтверджується також даними протоколів слідчих експериментів від 17 та 21 березня 2015 року із яких слідує, що в ході їх проведення потерпіла ОСОБА_10 відтворила обставини, за яких ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , із застосуванням фізичного насильства, відкрито викрали належне їй майно, спричинивши їй при цьому тілесні ушкодження.

Істотних порушень вимог ст.ст.104, 240 КПК України при проведенні слідчих експериментів, які б тягнули за собою визнання протоколів цих слідчих дій недопустимими доказами, матеріали кримінального провадження не містять.

Ступінь тяжкості спричинених обвинуваченими потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та вартість відкрито викраденого у неї майна, підтверджується, відповідно, висновками судово-медичної і судово-товарознавчої експертиз, дослідженими судом.

За висновками судово-медичної експертизи №505-С/15 дані, які містяться у протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 не суперечать судово-медичним даним щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, встановлених у потерпілої.
Доводи скарги захисника про недопустимість як доказів, протоколів впізнання особи за фотознімками, з посиланням на те, що працівники міліції попередньо продемонстрували потерпілій фотографії обвинувачених на мобільному телефоні, а надані при проведенні вищевказаних слідчих дій фотознімки із зображенням обвинувачених, явно виокремленні за одягом та зачісками від інших фотознімків, є безпідставними.

Матеріалами провадження встановлено, що прибувшим за її викликом працівникам міліції, потерпіла ОСОБА_10 описала ознаки, зовнішній вигляд і одяг злочинців, і саме за цими, наданими потерпілою, прикметами працівники міліції затримали на станції метрополітену ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зовнішні ознаки яких співпали з раніше наданим потерпілою описанням нападників.
У суді першої інстанції потерпіла підтвердила факт вчинення на неї нападу саме обвинуваченими ОСОБА_12 і ОСОБА_11 та показала, що при з`ясуванні 15 березня 2015 року обставин злочину, працівник міліції фото ОСОБА_12 їй не показував. Коли вона описала зовнішність ОСОБА_11 , працівник міліції на деякий час відлучився, а коли повернувся, то продемонстрував їй з мобільного телефону фотографію із зображенням ОСОБА_11 , який приймав участь у нападі на неї. Наступного дня, 16 березня 2015 року, у райвідділі міліції за її участю було проведено впізнання особи з фотографіями, на яких вона впізнала ОСОБА_12 і ОСОБА_11 .

Згідно даним протоколів пред`явлення особи для впізнання, представлені потерпілій для впізнання фотознімки трьох сторонніх осіб не мають відмінностей у віці, одязі, зовнішності, у тому числі зачісках, із фотознімками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що повністю відповідає вимогам ст.228 КПК України і у свою чергу спростовує твердження скарги захисника про інше (т.2 а.с.31-33, 34-36).
Вказане свідчить про те, що фактичні дані, які містяться в протоколах проведення слідчих експериментів та протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, були отримані органом досудового слідства у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, а тому згідно положень ч.1 ст.86 КПК України, є допустимими доказами.

Доводи скарги захисника про ненадання судом оцінки показанням обвинувачених про застосування до них недозволених методів ведення слідства, є необґрунтованими.

Зазначені показання обвинувачених були предметом дослідження у судовому засіданні, оцінені судом з наведенням у вироку мотивів їх неврахування, - оскільки обставини можливого застосування незаконних методів слідства є предметом доказування у іншому кримінальному провадженні, яке за наявності підстав підлягає відкриттю за фактом перевищення службовими особами своїх повноважень.

При цьому, із матеріалів кримінального провадження слідує, що в ході досудового слідства обвинувачені про застосування до них незаконних методів слідства заяв не робили, скарг з цього приводу не подавали, хоча не були позбавлені такої можливості.

Не повідомляв про це ОСОБА_11 і своєму захиснику-адвокату, якого він самостійно залучив для свого захисту у кримінальному провадженні, уклавши відповідний договір.

Ніяких конкретних даних про це не наведено і в апеляційній скарзі.

До того ж суд, відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України, не обґрунтовував свій вирок показаннями, наданими обвинуваченими під час досудового слідства слідчому і не посилався на них у своєму рішенні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про застосування до обвинуваченого незаконних методів слідства, позбавленні підґрунтя та наведені з метою дати можливість ОСОБА_11 уникнути відповідальності за вчинене.

Посилання у скарзі захисника на незазначення у вироку підстав для відмови у проведенні психофізіологічного експертного дослідження, як на істотне порушення кримінального процесуального закону, не є підставою для скасування вироку, оскільки приписи п.2 ч.3 ст.374 КПК України таких вимог до змісту мотивувальної частини вироку не містять.
Доводи скарги захисника про те, що протокол слідчого експерименту містить передруковані пояснення потерпілої, також є необґрунтованими, так як у зазначеному документі зміст обставин викладено рукописним текстом (т.2 а.с.103-104).

Із матеріалів провадження вбачається, що клопотання захисника про допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 судом було задоволено, однак у подальшому сторона захисту відмовилася від цього клопотання, про що зазначено у вироку.

Клопотання про допит інших свідків захисту, захисник у суді не заявляв, що свідчить про необґрунтованість доводів його скарги в цій частині.

Таким чином, сукупністю вищенаведених та інших доказів, на які є посилання у вироку, і які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про непричетність ОСОБА_7 до вищевказаного кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Цими ж доказами повністю підтверджена винуватість ОСОБА_7 у вчинені відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб і його дії правильно кваліфіковано судом за ч.2 ст.186 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: