У Х В А Л А
судового засідання

14 березня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українець, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ., обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті, досудовим розслідуванням встановлено, що 03 лютого 2015 року, близько 17 год. 00 хв. , ОСОБА_3 , перебуваючи у ТЦ « Новий Цум», що по вулиці Княгині Ольги, 106 у м. Львові, маючи умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою заволодів грошовими коштами у гр.. ОСОБА_4 в сумі 2200 ( дві тисячі двісті) грн.. Вищевказані кошти гр.. ОСОБА_4 , на прохання ОСОБА_3 , переказав через банківський термінал, що по вулиці Княгині Ольги, 106 у м. Львові на банківську картку «Приват банку» № НОМЕР_1 яка належить ОСОБА_3 .. В цей же день, ОСОБА_3 , з метою особистого збагачення перерахував вказані грошові кошти на банківський рахунок № НОМЕР_2 , які в подальшому зняв, чим завдав гр. ОСОБА_4 , матеріальної шкоди на суму 2200 ( дві тисячі двісті) грн.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що таким чином встановлено достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурор прокуратури
Франківського району м. Львова
(Львівської місцевої прокуратури № 3)
ОСОБА_5

Учасники судового провадження: потерпілий
ОСОБА_4
Відповідно до ухвали судді від 30 листопада 2015 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта, а згідно з ухвалою суду від 22 грудня 2015 року, відмовлено у затвердженні угоди про примирення з підстав її невідповідності вимогам ст. 473 КПК України та поверненням обвинувального акту прокурору для приведення його у відповідність до вимог процесуального законодавства та виконання вимог ст. ст. 468 -475 КПК України. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Дана ухвала оскаржена прокурором.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції покликався на те, що згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При цьому, колегія вважала, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду Львівської області, згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для проведення досудового розслідування в порядку ст. 468 -475 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, в разі відмови судом в затвердженні угоди, судове провадження продовжується в загальному порядку. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в ході підготовчого судового засідання, вказаних вимог кримінального процесуального закону, в частині прийняття рішення про повернення матеріалів провадження прокурору для продовження досудового розслідування, не дотримався. В ухвалі звертається увага, що затвердження обвинувального акта прокурором відбулося 21.10.2015 року, тобто в один день з укладенням угоди. Отже, в день укладення угоди досудове розслідування у кримінальному провадженні було завершено та 27 листопада 2015 року, прокурор в порядку ч. 1 ст. 474 КПК України, направив затверджений ним обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 разом з угодою про визнання винуватості до Франківського районного суду м. Львова для розгляду по суті.
На переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції, в частині повернення матеріалів прокурору для продовження розслідування, не відповідає вимогам п. 1 ч. 3 ст. 314, ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки не взято до уваги, що угода про визнання винуватості між обвинуваченим і прокурором була фактично укладена вже після закінчення досудового розслідування, а тому на час проведення підготовчого судового засідання, у суду не було законних підстав для повернення матеріалів провадження прокурору. Відмовивши в затвердженні угоди суд першої інстанції мав би перейти до розгляду по суті обвинувального акту, який йому саме для цього і був направлений прокурором. Щодо самого обвинувального акта, то суд першої інстанції у своїй ухвалі зазначає, що такий не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, разом з тим не вказує в чому саме полягають порушення і яким саме вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт не відповідає ( ас. 54 56).
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та призначаючи новий розгляд обвинувального акта, апеляційний суд розглянув питання в частині процесуальності скерування прокурором обвинувального акта з угодою про визнання винуватості, у той час, коли судом першої інстанції відмовлено у затвердженні угоди про примирення, яка була прокурором повторно, що не передбачено законом. Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та призначаючи новий розгляд обвинувального акта, апеляційний суд не зазначив з яких підстав скасовується ухвала в частині відмови у затвердженні угоди про примирення, а з яких повернення обвинувального акта прокурору, та не вказав чи скасовується ухвала в цій частині і які питання повинен розглянути суд першої інстанції на новому судовому розгляді.
Оскільки прийняте судом першої інстанції рішення про відмову у затвердженні угоди про примирення апеляційним судом не оцінювалося та по ньому не приймалося рішення, то слід вважати, що у цій частині ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що набрала законної сили.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду, вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 22 грудня 2015 року, і в першу чергу із за відсутності чіткого формулювання обвинувачення, а саме: « шляхом обману» чи «шляхом зловживання довірою» ( п.5 ч.2 ст. 291 КПК України), а розгляд питання про затвердження угоди про примирення не може відбутися з причин невідповідності угоди вимогам ст. 471 КПК України, та підстав, на які вказував сам прокурор у судовому засіданні.
Крім того, моє ставлення до оцінки матеріалів в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/373/16 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7