АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/499/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.125 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001667 за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладені обов`язки, передбаченні п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 3877,56 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
Згідно вироку, ОСОБА_10 , 14.04.2014 року приблизно о 12.30 год., знаходячись на ТЦ «Барабашова» у м. Харкові біля магазину В-005-21-02-09, в ході конфлікту з ОСОБА_7 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів, не менше восьми, кулаками рук в область голови ОСОБА_7 , а саме: один удар кулаком правої руки в область носа, один удар кулаком правої руки в область лівого ока та декілька ударів кулаками рук в область голови, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забиття головного мозку легкого ступеня, закритий перелом спинки носа без зміщення, забійні рани, садна і крововилив на голові, які згідно висновку судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_10 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянт вказує на те, що ОСОБА_10 у вчиненому злочині не розкаявся, свою вину не визнав, завдану шкоду потерпілому не відшкодував.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає про те, що судовий розгляд проведено не в повному обсязі, не були допитані свідки, які вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а висновки суду, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки інкримінований йому злочин він не вчиняв. Крім того, обвинувачений також вказує на необґрунтованість судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого, оскільки наданні ним копії чеків на придбання медпрепаратів не пов`язані з тими тілесними ушкодженнями, про які вказано в обвинувальному акті.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в частині скасування вироку, доводи сторони захисту, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 в повному обсязі, а також думку потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 щодо обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 належить задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав.
Апеляційні доводи прокурора в частині необхідності скасування оскаржуваного вироку, а також обвинуваченого в частині необґрунтованості та невмотивованості судового рішення, на думку колегії суддів не позбавлені правових та фактичних підстав, що об`єктивно вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку та відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження.

Суд у вироку послався на те, що вина обвинуваченого підтверджується доказами, які досліджувалися під час судового слідства та матеріалами справи, в тому числі показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які за своїм змістом ставлять під сумнів версію обвинувачення. Вказівка суду про критичне ставлення до показань цих свідків, є формальною, оскільки суд здійснював їх безпосередньо в судовому засіданні, попереджаючи про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому їх показання на досудовому розслідуванні не мають вирішального значення. Вказівка суду на протиріччя свідчень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у порівнянні з іншими досліджуваними судом доказами, є неконкретною та безпідставною, оскільки суд не навів будь-яких фактичних даних щодо спростування відомостей наданих цими свідками, що свідчить на користь апеляційних доводів обвинуваченого щодо необґрунтованості та невмотивованості судового рішення, що є обов`язковими вимогами, згідно норм ст.370 КПК України. Зазначені обставини свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що стосується вимог, передбачених п.п. 1,3,4 ч.1 ст.411 КПК України, та відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Також колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що чинним КПК України не передбачена така стадія судового розгляду, як «судове слідство».

Поряд з цим, під час судового розгляду залишилися недопитаними в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відомості про допит яких є наявними у Реєстрі матеріалів досудового розслідування і ці свідчення, згідно доводів обвинуваченого та прокурора, могли вплинути на висновки суду (арк.3).

На думку колегії суддів, процесуальна позиція обвинуваченого, за наявності відповідних клопотань, об`єктивно обумовлювала необхідність допиту вказаних осіб для перевірки, як версії захисту, так і обвинувачення, чого суд не дотримався. Вказана неповнота судового розгляду свідчить на користь доводів обвинуваченого та його захисника про порушення судом таких засад кримінального провадження - як презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, змагальності сторін, що гарантуються нормами, передбаченими ст.ст.17,20,22 КПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами сторони захисту в частині необґрунтованості та невмотивованості рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілого, оскільки висновки суду не містять фактичних даних, а лише пов`язані з посиланням на джерела доказів (чеки та придбання ліків за призначенням лікаря), тобто без конкретних відомостей щодо найменування, часу лікування та придбання ліків за певні кошти, прізвищ лікарів та медичних установ, в яких перебував на лікуванні потерпілий.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, в тому числі і в частині вирішення цивільного позову, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,2, 3 ч. 1 ст. 409, ст. 410 п. 2 , ст. 411 ч. 1 п.п. 3, 4 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції .

Внаслідок скасування вироку та призначення нового судового розгляду колегія суддів, в силу вимог ч.2 ст.415 КПК України, позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних вимог прокурора, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1, 2, 3; 410 п. 2, 411 ч. 1 п.п. 3, 4 ; ст. 412 ч. 1; ст. 418, ст. 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4