Справа №576/1281/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/13/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000897 від 30 серпня 2013 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2015 року яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м. Шостка Сумської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживає смт. Ярмолинці, Хмельницької області, раніше засуджувався: 1)22.02.1996р. за ст.ст. 140 ч.2; 45 КК України до 2 років позбавлення волі з застосуванням ст. 45 КК України. 2) 14.05.1997 р. за ст.ст. 206 ч.2, 101 ч.1; 42, 43 КК України до 4 років позбавлення волі; 3) 28.01.2005р. за ст.ст. 186 ч.3, 187 ч.3; 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 4) 24.01.2008р. за ст.ст. 391; 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 09.04.2014 р. за ч.3 ст. 15, п.2 ч.2 ст. 115; ст.ст. 122 ч.2, 129 ч.1, 146 ч.2, 342 ч.2, 345 ч.2; 70 КК України до 14 років позбавлення волі.

визнаний винним за ст.ст. 185 ч.2, 395 КК України та призначено покарання:

- за ст. 185 ч.2 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ст. 395 КК України у виді 4 місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання до покарання призначеного за даним вироком та вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 9 квітня 2014 року остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 122,76 грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи, -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним за те, що 29 серпня 2013 року в період часу з 11 години по 18 годину перебуваючи на відкритій ділянці місцевості навпроти будинку АДРЕСА_1 , таємно викрав коня вартістю 2976 грн., який належав ОСОБА_9 заподіявши останній матеріальну шкоду.

Крім цього, з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого 29 березня 2013 року ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області, ОСОБА_7 серпня на початку вересня 2013 року самовільно залишив місце проживання в АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що матеріалами справи не доведено, що саме він вчинив крадіжку коня у потерпілої ОСОБА_9 , оскільки в цей день перебував в м. Шостка у своїх знайомих. Тому прохає переглянути справу, повторно допитати свідків, потерпілу і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи та зміст поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які у повному обсязі підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції була дана належна оцінка, і про це зазначено у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково і пояснив що 29 серпня 2013 року в с. Первомайське не знаходився, і не вчиняв крадіжку коня у потерпілої ОСОБА_9 .

Дійсно 29 березня 2013 року ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області відносно нього був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік і він зобов`язаний був не покидати місце проживання по АДРЕСА_2 , але він фактично проживав в смт. Ярмолинці, Хмельницької області разом з сім`єю, та декілька разів з`являвся на відмітку до Глухівського міського відділу міліції і в період коли зник кінь у ОСОБА_9 він в селі не перебував.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що матеріалами справи не доведено , що він вчинив викрадення коня у потерпілої ОСОБА_9 так в цей період не проживав в с. Первомайське, виходячи з наступного.

Так, допитана в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що в другій половині дня 29 серпня 2013 року вона виявила пропажу коня який випасався на вигоні неподалік її будинку. Разом з сином вона шукала коня, а на другий день не знайшовши його звернулися в міліцію. Через деякий час її сину зателефонував дільничний інспектор міліції і повідомив, що їх коня знайшли на дорозі з с. Собич в напрямку в с. Бачівськ і викрав його ОСОБА_7 . Її син ОСОБА_10 поїхав в цей же день до працівників міліції та забрав коня. По прибуттю додому син її розповів, що коня в них вкрав ОСОБА_7 . Крім цього вона підтвердила, що в 2013 році ОСОБА_11 періодично по 3-4 дні проживав у неї вдома, а також їздив на заробітки в Хмельницьку область, та повертався щоб відмітитись в міліції так як перебував під адміністративним наглядом.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що після отримання інформації про крадіжку коня в с. Первомайське, йому стало відомо, що біля с. Сопич на дорозі в напрямку с. Бачівськ невідомий чоловік їздить на коні. Про це він повідомив дільничному інспектору ОСОБА_13 , який разом з ОСОБА_14 затримали ОСОБА_7 з викраденим конем і доставили до відділу міліції.

Свідок ОСОБА_15 допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що перебував в оперативній групі, і разом з дільничним інспектором ОСОБА_13 поїхали в с. Бачівськ перевірити інформацію про викрадення коня в с. Первомайське. Дійсно вони затримали ОСОБА_11 який їхав на коні в сторону с. Бачівськ, який їм повідомив що взяв коня у ОСОБА_9 . ОСОБА_7 вони доставили у відділ міліції, а коня повернули власниці.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він працював дільничним інспектором міліції і в кінці серпня 2013 року йому зателефонувала ОСОБА_16 з с. Первомайське і повідомила, що в неї зник кінь. Потім йому стало відомо, що на дорозі поблизу с. Сопич на коні їде якийсь чоловік, і вони разом з ОСОБА_17 виїхали в це село де затримали ОСОБА_11 разом з конем, який повідомив, що взяв без дозволу коня у своєї тітки ОСОБА_18 . Також свідок підтвердив, що відносно ОСОБА_11 був встановлений адміністративний нагляд і він як дільничний інспектор здійснював по відношенню до нього відповідний контроль. ОСОБА_11 періодично з`являвся на реєстрацію, але були випадки коли він був відсутній за місцем проживання.

Допитані в судовому засідані суду апеляційної інстанції свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 у повному обсязі підтвердили дані нами показання під час їх допиту в судовому засіданні суду першої інстанції.

ОСОБА_19 допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив , що в останні дні серпня 2013 року в його батька викрали коня в с. Клочківка. Йому стало відомо, що в с. Сопич хтось бажає продати коня і він разом з працівниками міліції поїхали по дорозі з с. Сопич в напрямку с. Бачівськ, де зупинили чоловіка, який їхав верхи на коні, але виявилось, що це не був кінь його батька. За зростом цей чоловік схожий на того, який був затриманий працівниками міліції.

Під час огляду місця події було встановлено, що на відкритій місцевості навпроти будинку АДРЕСА_2 на траві було виявлено металевий ланцюг з відкритим замком на ньому.

Згідно висновку висновку товарознавчої експертизи №1119 від 02.06.2015 р. вартість коня, викраденого у ОСОБА_9 на момент вчинення злочину становить 2976 грн.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , щодо обставин затримання ОСОБА_7 з конем викраденим у потерпілої ОСОБА_9 , оскільки вони логічні, послідовні, доповнюються одні другими та не мають ніяких протиріч та розбіжностей ніж собою, а показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності його до вчинення крадіжки коня у ОСОБА_9 вірно розцінив, як обраний ним засіб захисту з метою уникнення від відповідальності та пом`якшення покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

До вказаного висновку колегія суддів приходить на підставі аналізу показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , які 29 серпня 2013 року безпосередньо поблизу с. Бачівськ затримали саме ОСОБА_7 , який їхав верхом на коні, викраденим у ОСОБА_9 .

Колегія суддів також вважає неспроможним та необґрунтованими твердження та показання обвинуваченого ОСОБА_20 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що 29 вересня 2013 року він перебував в м. Шостка, а тому не міг викрасти коня у потерпілої в с. Первомайське, що підтверджується роздруківкою його розмов по мобільному телефону.

Судом апеляційної інстанції було витребувано з матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, п.2 ч.2 ст. 115; ч.1 ст.129; ч.2ст. 122; ч.2 ст. 146; ч.2 ст.342; ч.2 ст. 345 КК України, яке було розглянуто 9 квітня 2014 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області дані огляду компакт диску із записами телефоних з`єднань ОСОБА_7 .

Під час дослідження протоколу від 9 листопада 2013 року роздруківок з`єднань ОСОБА_7 по мобільному телефону було встановлено, що ОСОБА_7 29 серпня 2013 року взагалі не мав розмов по мобільному телефону, а його місцеперебування було 28.08.2013 року в смт. Вороніж Шосткінського району, а 31.08.2013 року в м. Шостка Сумської області, а 29 та 30 серпня 2013 року його місцезнаходження невідоме.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що він з 29 серпня 2013 року перебував в м. Шостка де під час святкування дня народження у своїх знайомих його мобільний телефон попав у воду, а тому не працював, колегія суддів вважає необґрунтованими, і такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_21 не зміг надати суду об`єктивних даних на підтвердження тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 про його час перебування в м. Шостка, оскільки зазначив, що знаходився в сильному стані сп`яніння і не пам`ятає всіх подій пов`язаних з перебуванням разом з ним ОСОБА_7 в серпні 2013 року в м. Шостка.

Таким чином, фактичні обставини встановлені судом першої інстанції під час кримінального провадження об`єктивно свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Крім цього 29 березня 2013 року ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області відносно ОСОБА_7 який проживає в с. Первомайське Глухівського району Сумської області був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік з відповідними обмеженнями в тому числі заборонено виїзд за межі постійного місця проживання без дозволу органів внутрішніх справ.

З реєстраційного листка контролю вбачається, що ОСОБА_7 не з`явився на реєстрацію до органів внутрішніх справ: 29.07., 04.09, 07.09. 2013 року, а 28 серпня, 2 вересня, 4 вересня, та 7 вересня 2013 року після 22 годин не перебував за місцем проживання по АДРЕСА_2 , тобто самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції в тій частині, що після встановлення відносно нього адміністративного нагляду він лише декілька разів з`являвся на реєстрацію до Глухівського міськрайвідділу міліції, а потім домовився з працівниками міліції і не прибував на відмітку, так як фактично проживає в смт. Ярмоленці.

Так допитаний в судовому засіданні працівник міліції Глухівського міськрайвідділу міліції дільничний інспектор ОСОБА_13 , підтвердив, що ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся на реєстрацію у відділ міліції та не проживав по місцю реєстрації в с. Первомайське Глухівського району.

Тому вказані твердження обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного кримінального провадження, як в судовому засіданні першої так і апеляційної інстанції.

За сформульованим у вироку обвинуваченням, визнаним судом доведеним, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, так як він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, та за ст.. 395 КК України так як самовільно залишивши місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_7 суд у відповідності з вимогами ст.. 65 КК України призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше неодноразово засуджувався, частково визнав свою вину, в основному позитивно характеризується за місцем проживання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставин встановлених у кримінальному провадженні, обґрунтовано навівши відповідні мотиви, прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є достатнім й необхідним для його виправлення та перевиховання і попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив обвинуваченому остаточне покарання і за правилами ч.4 ст. 70 КК України.

Не знаходячи передбачених законом підстав для скасування чи зміни вироку за наведених в апеляційній скарзі обставин, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розслідуванні у кримінальному провадженні і його розгляді в суді, які б слугували підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, 24 грудня 2015 року набула чинності нова редакція ч.5 ст. 72 КК України згідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосоване попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч.3 Прикінцевих положень Закону України № 838 VIII від 26.11.2-15 року, колегія суддів вважає за необхідне застосувати вимоги цього Закону до ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тримання під вартою з 5 вересня 2013 року по 8 квітня 2014 року, та 14 липня 2015 року по 26 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в цей же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4