Єдиний унікальний номер 722/1168/16-к
Номер провадження 1-в/722/779/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника

виправної колонії: ОСОБА_4

представника медичної

частини СВК: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

та його захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Болград Одеської області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого одну неповнолітню дитину, про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним вище клопотанням, в якому просив замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити вказавши, що за час відбування покарання значних порушень режиму утримання не допускав, здобув професію верстатника, працює на підприємстві установи з моменту його етапування до колонії. Протягом всього строку відбування покарання він працював на вантажно-розвантажувальній дільниці, однак йому не відмічали норми виробітку протягом 2011 2014 років. На даний час він не працює за станом здоров`я та рекомендацією лікаря.

Адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, вказавши що в місцях відбування покарання у виді обмеження волі засуджений зможе більше працювати, отримуючи більшу зарплатню, а тим самим відшкодовувати завдані скоєними злочинами збитки.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи що як поведінка так і праця засудженого ОСОБА_6 не були сумлінними, останній в двох випадках був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, а тому заміна йому невідбутої частини покарання більш м`яким є передчасною.

Голова спостережної комісії при Сокирянській РДА ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Начальник медичної частини СВК ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 21.07.2008 року засуджений ОСОБА_6 був комісійно оглянутий лікарями медичної частини установи, після чого йому було постановлено діагноз: стан після перенесеного маніакально-депресивного психозу. З 09.02.2009 року по 11.04.2009 року засуджений перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні ВК-20. Діагноз: емоційно-нестійкий розлад особистості. На даний час, засуджений ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра СВК та амбулаторному лікуванні з приводу гіпертонічного кризу. З 2015 року засудженому не рекомендується працювати на важких роботах.

Заслухавши думку всіх учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Одеської області від 21.02.2005 року за ст.ст. 122 ч.1, 15, 185 ч.3, 185 ч.3, 115 ч.2 п.1, 310 ч.2 КК України до довічного позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 відраховано з 16.06.2004 року.

Ухвалою Верховного суду України від 24.05.2005 року вирок Апеляційного суду Одеської області від 21.02.2005 року відносно ОСОБА_6 змінено, перекваліфіковано його дії з ч.3 ст. 185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України, пом`якшено покарання за ч.2 ст. 115 п.1 КК України та визначено його у виді позбавлення волі строком на 15 років та за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 115 п.1, ч.1 ст. 122 та ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.02.2016 року, ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання за вказаним вище вироком суду, строк його попереднього ув`язнення з 16.06.2004 року по 23.05.2005 року, з 28.04.2004 року по 30.04.2004 року, з 01.05.2004 року по 03.05.2004 року, з 21.05.2004 року по 24.05.2004 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно кінець строку відбування покарання засудженого ОСОБА_6 22.06.2018 року.

Згідно ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, заміна засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, є правом, а не обов`язком суду.

Згідно п.2 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_6 відбув 11 років 11 місяців 03 дні позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом. Невідбутий засудженим строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час розгляду судом клопотання становить 02 роки 01 місяць 03 дні.

Із досліджених судом матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_6 встановлено, що останній в місцях позбавлення волі перебуває з 16.06.2004 року.
За час перебування в СІЗО міста Одеса порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.
До Сокирянської виправної колонії №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області прибув 19.07.2008 року.
По прибуттю до установи та по грудень місяць 2008 року був працевлаштований на вантажно-розвантажувальній дільниці в якості різноробочого. Встановлені змінні виробничі завдання в повному обсязі не виконував.
З січня по травень 2009 року засуджений перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні ВК-20.

З червня 2009 року по квітень 2011 року та в квітні 2014 року продовжив працювати у вантажно-розвантажувальній дільниці. До роботи відносився посередньо, поставлені йому змінні виробничі завдання у повному обсязі не виконував.
З травня 2011 року по грудень 2014 року до будь-яких оплачуваних робіт на підприємстві установи не залучався.
З січня 2015 року та по даний час працює різноробочим вантажно-розвантажувальної дільниці. Поставлені йому виробничі змінні завдання намагається виконувати.
За час відбування покарання в установі допустив 2 порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.
По відношенню до засуджених вживчивий, не конфліктний. Дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості.
У відношенні до представників адміністрацій установи ввічливий, передбачені законом вимоги персоналу установи виконує.
Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку, потребує контролю за дотриманням охайного зовнішнього вигляду.
Роботи з благоустрою установи виконує.
Соціально-корисні зв`язки на волі підтримує з рідними шляхом листування, отримує посилки та бандеролі. Взаємовідносини добрі.
Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими документами, а саме: характеристиками засудженого ОСОБА_6 ; довідкою про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_6 ; довідкою відділу організації та нормування праці СВК №411 від 15.04.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно атестаційних листів засудженого, ступінь виправлення ОСОБА_6 визначена комісією СВК як:

-період проведення атестації з 18.07.2014 року по 23.01.2015 року «Дотримується вимог режиму»;

-станом на 08.07.2015 року «Стає на шлях виправлення»

-станом на 21.01.2016 року «Стає на шлях виправлення».

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.17 вказаної Постанови, під час судового розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Частиною 2 ст. 65 КВК України визначено, що активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.
Так судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 заходи виховного впливу, які проводяться в установі відвідує, робить для себе належні висновки. Реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», закінчивши Сокирянський навчальний центр №67, здобувши професію «верстатник деревообробних верстатів ІІ розряду».

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого ОСОБА_6 суд приходить до висновку, що останній під час відбування покарання у виді позбавлення волі своєю поведінкою довів той факт, що він став на шлях виправлення, а тому до нього може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Окрім того, заміна засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, на думку суду, буде стимулювати його виправлення, заохочуватиме його до остаточної відмови від подальшої злочинної діяльності, сприяючи скорішому досягненню мети покарання.

При цьому, суд не бере до уваги доводи прокурора та представника колонії стосовно несумлінного відношення засудженого ОСОБА_6 до праці, з посиланням на те, що останній під час відбування покарання протягом 2011-2014 років не працював на підприємстві установи з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Статтею 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства і джерелом права встановлено, що жодна людина не може бути приневолена до примусової чи обов`язкової праці крім будь-якої роботи, виконання якої зазвичай вимагається під час ув`язнення.

Судом встановлено, що під час відбування покарання у виді позбавлення волі, засуджений ОСОБА_6 з моменту етапування виявив бажання працювати та був працевлаштований у вантажно-розвантажувальну дільницю, де працює по даний час. Відомості, які б свідчили про небажання засудженого ОСОБА_6 працювати в період з 2011 року по 2014 рік, в матеріалах справи відсутні. Натомість, засуджений ОСОБА_6 виконує важкі роботи, які не рекомендовані йому висновком медичної частини СВК.

Окрім цього, ОСОБА_6 виконує роботи по благоустрою установи, які зазвичай вимагаються від засудженого.

Згідно вимог ст.61 КК України, покарання у виді обмеження волі встановлюється особі на строк від одного до п`яти років і відбувається у кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

За таких обставин, суд приходить до висновку про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі в межах строків, установлених для даного виду покарання.

Керуючись ст.ст. 6, 65 ч.2, 126 ч.4 КВК України, ст.ст. 61, 82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Замінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 невідбуту ним частину покарання у виді 02 (двох) років 01 (одного) місяця 03 (трьох) днів позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді 02 (двох) років 01 (одного) місяця 03 (трьох) днів обмеження волі з триманням його у кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці.

Направити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування покарання до кримінально-виконавчої установи в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_6 , що у відповідності до вимог ч.6 ст.82 КК України, якщо особа, відбуваючи більш м`яке покарання, вчинить новий злочин, суд до покарання за знову вчинений злочин приєднує невідбуту частину більш м`якого покарання за правилами, передбачених у статях 71 і 72 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: