Справа № 635/7633/15-к
Провадження 1-кп/635/263/2016
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_4

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000692 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Липці Харківського району Харківської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, є військовослужбовцем, не одружений, раніше не засуджений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

суд вважає доведеним, що 27 лютого 2015 року близько 02 години 00 хвилин ОСОБА_4 керував автомобілем ВАЗ-210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався по вулиці Пушкінській в селі Липці Харківського району Харківської області зі швидкістю більше 80 км/год. по своїй смузі руху у напрямку центра села Липці Харківського району Харківської області. Під час руху поблизу будинку № 52 за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем в населеному пункті з перевищенням швидкості проявив необачність та не врахував дорожню, погодну обстановку і вибрав такі прийоми управління автомобілем, які призвели до виїзду керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини дороги та наїзду на цегляний паркан домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 пасажиру автомобіля ВАЗ-210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 були заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критеріями тривалості розладу здоров`я, а саме: закрита тупа травма правого стегна у вигляді чрезвертельного уламкового перелому стегнової кістки зі зміщенням кісткових уламків.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п. 12.1, п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно яким:

п. 12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.4 «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.».

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку із спричиненням пасажиру ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину, але заперечував проти задоволення позовних вимог потерпілої, посилаючись на те, що розмір заявлених вимог дуже великий та ним вже відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень 00 коп. Щодо обставин вчинення злочину пояснив, так як це вказано у вироку та підтвердив, що 27 лютого 2015 року близько 02 години 00 хвилин він керував автомобілем ВАЗ-210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався по вулиці Пушкінській в селі Липці Харківського району Харківської області зі швидкістю більше ніж 60 км/год. та біля будинку № 52 виїхав за межі проїжджої частини дороги та наїхав на цегляний паркан. В результаті цього ДТП постраждала пасажир його автомобіля ОСОБА_6 .

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, тому суд за згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо обставин вчинення злочину, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, доказів за цивільним позовом ОСОБА_6 , при цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною і роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченої у вчиненому злочині та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не вбачає.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не засуджений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, є військовослужбовцем, учасником бойових дій.

Також, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, при цьому свою провину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілій спричинену шкоду у розмірі 10 000 гривень, тому з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів буде достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами оскільки обвинувачений є військовослужбовцем за контрактом та обіймає посаду водія.

Стосовно вимог ОСОБА_6 за цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30 000, 00 гривень та моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 гривень, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Суд, аналізуючи докази, що надані потерпілою на підтвердження спричинення матеріальної шкоди, приходить до висновку, що цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає, оскільки потерпіла не надала доказів які б підтвердили, що медичні препарати, вироби медичного призначення, крем, присипки, вологі серветки, вказані у фіскальних чеках, придбані потерпілою за призначенням лікарів і саме для відновлення здоров`я у зв`язку з травмами отриманими внаслідок дій обвинуваченого, тоді як з наданої виписки з історії хвороби потерпілої встановлено, що курс лікування, в тому числі і ліки, вона отримувала у медичному закладі, при цьому суд також враховує, що потерпіла отримала від обвинуваченого на лікування 10 000,00 гривень, які відповідно до розписки витрачені на придбання титанового імпланту вартістю 9750,00 грн.,

Тому за вказаних обставин, суд відмовляє в задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди за недоведеністю вимог.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки судом встановлено, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_6 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що свого часу спричинило потерпілій фізичний біль та страждання, вплинуло на її фізичний стан здоров`я і у зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень потерпіла проходила тривалий курс лікування із застосуванням імпланту, що порушило звичайний життєвий ритм і як наслідок спричинило моральні страждання, тому суд вважає що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, яка з урахуванням усіх вищевказаних обставин у їх сукупності на засадах розумності, виваженості та справедливості, складає 20 тисяч гривень і позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, при цьому суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, шкода завдана вчиненням злочину відшкодовується незалежно від матеріального становища особи що завдала шкоди.

Витрати пов`язані із залученням експертів, у зв`язку з проведенням судової-автотехнічної експертизи № 659/15 від 13 серпня 2015 року у розмірі 736,56 гривень які підтверджені довідкою про витрати на проведення експертизи, відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої на користь держави.

Речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової авто-технічної експертизи у розмірі 736 (сімсот тридцять шість) гривень 56 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілі, їх представник у частині, що стосується інтересів потерпілих, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1