Дата документу Справа № 311/1572/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1018/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/1572/15-к
Категорія ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000437 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванківці Лановецького району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором НВП «Хартрон-Юком», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

обох за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, непричетність до кримінального правопорушення та недоведеність вини у його вчиненні зазначає, що суд:

- не надав уваги даним, які свідчили про відсутність події кримінального правопорушення, а у нього умислу та мотиву на його вчинення, зокрема через відсутність неприязнених стосунків з потерпілим, недопустимості і неналежності доказів, а також даним щодо його особистості, які тільки підтверджували безпідставність обвинувачення;

- не встановив кількість ударів нанесених потерпілому, механізм, локалізацію їх спричинення, давність та ступень тяжкості, допустивши при цьому у вироку суперечності щодо особи, яка вперше нанесла ОСОБА_11 удари;

- залишив поза увагою наявні суперечності в показаннях потерпілого ОСОБА_11 , між наданими на досудовому розслідуванні, зокрема під час проведення експертиз, та при судовому розгляді, а тому не надав оцінку неправдивості показань останнього;

- не оцінив висновки експертиз за № 1022 від 04.03.2014 року та № 745 «Д» від 18.03.2015 року у сукупності з іншими доказами, а останньому висновку не надав оцінку з огляду на його допустимість як доказу, враховуючи чисельні порушення при його проведенні, зокрема посилання на дослідження експертом протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 24.10.2015 року, якого на той час взагалі не існувало;

- безпідставно послався як на доказ його вини у вчиненні правопорушення, на показання експерта ОСОБА_13 надані в судовому засіданні, які в дійсності ще більше підтверджували сумнівність зроблених останньою висновків;

- не надав уваги суперечностям в показаннях потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , останніми, зокрема наданими під час слідчого експерименту, згідно до протоколу від 17.02.2015 року, а також не надав оцінку показанням цих осіб у сукупності з іншими доказами;

- необґрунтовано послався в якості доказу його вини у вчиненні кримінального правопорушення на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , оскільки вони не були очевидцями вказаної події та надавали свої покази зі слів потерпілого або в силу зацікавленості чи то залежності від останнього;

- не надав оцінки протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_11 , двом рапортам працівників Васілівського РВ у сукупності з іншими доказами.

З огляду на вказане, обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 також вважаючи вирок незаконним і необґрунтованим внаслідок невідповідності викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, непричетності до кримінального правопорушення та недоведеності вини у його вчиненні, посилається на аналогічні обставини, наведені у апеляційній скарзі ОСОБА_6 .

Але поміж наведеного зазначає, що після закриття у 2014 році кримінального провадження за фактом спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, з незрозумілих підстав у 2015 році досудове слідство знову було поновлено та доручено слідчому СВ Василівського РВ ОСОБА_23 , який проводив його упереджено. Крім того, що з боку слідства на свідків постійно здійснювався вплив, зокрема на свідка ОСОБА_14 , через що у останньому розвився гіпертонічний криз.

Внаслідок цього, обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити.

У запереченнях представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_24 просить апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги, потерпілого, представника потерпілого та прокурора, які вважали, що вирок слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного окремо, визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і їм призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від покарання у вигляді штрафу.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 02 березня 2014 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись напроти сторожового будинку, на території СТ «Приморський» в с. Приморське Василівського району Запорізької області, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесли потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження: ОСОБА_6 наніс ОСОБА_11 два удари кулаком правої руки в район правої виличної області, а ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 один удар кулаком правої руки в область підборіддя, чим спричинили останньому садни в правій виличній області, в обласні підборіддя зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про недоведеність їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 про те, що дійсно в період з 2013 року по березень 2014 року він був головою СТ «Приморський». З ОСОБА_6 у нього склались неприязні відносини, оскільки ОСОБА_6 директор заводу, тому вважає себе особливим, намагався командувати при керівництві СТ «Приморський». ОСОБА_7 поводив себе як підлеглий ОСОБА_6 та завжди підтримував його. З кінця 2013 року ОСОБА_6 , як голова ревізійної комісії СТ «Приморський», почав пред`являти йому якісь претензії з приводу якоїсь крадіжки загальних коштів товариства, та розповсюджував про нього плітки, що він крадій. 02.03.2014 року зранку ОСОБА_11 був в СТ «Приморський» та розмовляв з ОСОБА_25 та іншими чоловіками з приводу ремонту насосу для поливу товариства. В цей час приїхав на машині ОСОБА_6 , підійшов до нього та почав вимагати документи на перевірку. Він йому відповів, що документи надасть, але пізніше, при цьому не лаявся, та повернувся йти до насосу. Раптом збоку хтось наніс йому удар в обличчя у виличну область, і він побачив, що поряд стоїть ОСОБА_7 , з чого він зрозумів, що цей удар йому наніс ОСОБА_7 , оскільки більше нікого поряд не було, всі інші люди стояли позаду нього. В цей же час підійшов ОСОБА_6 та наніс йому два удари рукою у підборіддя. Після цього їх розтягли в різні боки. Він сам на ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 не замахувався, ударів їм не наносив та вважає, що ніяк не спровокував такі їхні дії. Після цього у нього з саден на обличчі потекла кров. Він викликав міліцію, вони були десь поряд, тому приїхали дуже швидко. Більше ніхто його не бив, а били тільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 про те, що ні обвинувачених, ні потерпілого не знає. На початку березня 2014 року він приїхав в с. Приморське у пошуках роботи, та здійснював обхід будинків та садівничих товариств, пропонуючи свої послуги. Підійшовши до одного з товариств, він через розчинені ворота побачив, що двоє чоловіків б`ють одного чоловіка. Один з тих чоловіків, що били, був кремезнішим, солідним, схожим на керівника заводу, а інший був трохи худішим та скромнішим. Він запам`ятав їх обличчя, оскільки вони знаходились до нього обличчями. Потерпілого він не розгледів, оскільки він знаходився до нього спиною. В судовому засіданні він впевнено впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як тих чоловіків, які били третього чоловіка. Потерпілого він не впізнає, але той, кого били, був людиною похилого віку, це було видно. Побачивши таке, свідок відразу ж пішов;

- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 20.04.2015 року, з яких вбачається, що свідок ОСОБА_22 по фотознімках впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як осіб, які на початку березня 2014 року на вході до СТ «Приморський» били третього чоловіка (т.1 а.с.227-230);

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозапису від 17.02.2015 року за участю свідка ОСОБА_15 , понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , в ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 на місці у СТ «Приморський» пояснив, де стояли 02.03.2014 року ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , та як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наносили удари ОСОБА_11 .. Спочатку у ОСОБА_11 с ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу документів, а потім ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_11 та один раз вдарив його кулаком правої руки в обличчя, а потім ОСОБА_6 схопив лівою рукою ОСОБА_11 за шию а правою рукою наніс йому удар в обличчя. Потім їх розтягнули і ОСОБА_6 сів в машину та поїхав до себе на дачу. (т.1 а.с.232-234);

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозапису від 17.02.2015 року за участю свідка ОСОБА_14 , понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , в ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_14 на місці у СТ «Приморський» пояснив, де стояли ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , та як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наносили удари ОСОБА_11 .. ОСОБА_14 пояснив, що зранку 02.03.2014 року він заступив на чергування сторожем у СТ «Приморський». Прийшов ОСОБА_11 зі сварщиком, пізніше підійшов ОСОБА_15 .. Потім на машині приїхав ОСОБА_6 , вийшов з машини та став питати ОСОБА_11 за документи. Той відмовився їх надати, вони почали нецензурно лаятись, і раптом до ОСОБА_11 підскочив ОСОБА_7 та вдарив його один раз правою рукою в обличчя. ОСОБА_14 відтягнув його у бік, а коли озирнувся, то побачив, що до ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_6 , схопив його лівою рукою за куртку, а правою рукою наніс два удари в обличчя, після чого його відтягнули чоловіки. Потім ОСОБА_6 поїхав на машині з дружиною до себе, всі розійшлися. (т.1 а.с.235-237);

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 про те, що 02.03.2014 року він приїхав в СТ «Приморський», зайшов у сторожку, і там йому ОСОБА_15 та ОСОБА_14 розповіли, що ОСОБА_11 побили. Потім в цей день він і сам побачив у ОСОБА_11 , на обличчі тілесні ушкодження;

- показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що вони були присутні у якості понятих при проведенні слідчого експерименту в СТ «Приморське» взимку 2015 року з участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , при цьому ОСОБА_17 не знає нікого з учасників експерименту, а ОСОБА_18 знає усіх і потерпілого, і обвинувачених, і свідків. Свідки суду пояснили, що їх запросили працівники міліції для участі у слідчому експерименті. Слідчий на початку експерименту роз`яснив усім їх права, експерименти спочатку з одним із свідків, потім з другим, фіксувались відеокамерою, також був присутній потерпілий ОСОБА_11 .. В ході експерименту як ОСОБА_15 , так і ОСОБА_14 спокійно та послідовно давали пояснення по обставинах справи, показували на місці події про те, як все відбувалось. На свідків ніхто не давив, не спонукав їх до дачі таких пояснень, які вони давали, не підказували ні слідчий, ні потерпілий, все було спокійно. Свідки в ході слідчого експерименту пояснювали про те, що була бійка між трьома чоловіками;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 про те, що він працює дільничним інспектором Василівського ВП. У лютому 2015 року йому доручили проводити відеозйомку слідчого експерименту, для чого видали відеокамеру. Він пам`ятає, що слідчі експерименти були з двома свідками ОСОБА_14 і ще одним чоловіком. Були присутні двоє понятих, свідки спокійно розповідали про події, їм ніхто нічого не підказував, на них не тиснули. Слідчий експеримент був оформлений протоколом та зафіксований на відеокамеру;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 про те, що вона раніше займала посаду казначея СТ «Приморський», а ОСОБА_11 був його головою. 03.03.2014 року вона прибула до СТ та побачила ОСОБА_11 , обличчя якого було подряпане, розбита губа. Зі слів ОСОБА_14 вона дізналась, що ОСОБА_11 побили першим вдарив ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_6 .. Раніше у потерпілого з ОСОБА_6 були конфлікти, оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та деякі інші люди хотіли зняти ОСОБА_11 з посади голови СТ;

- висновками судово-медичних експертиз № 1022 від 04.03.2014 року та №745Д від 18.03.2015 року, з яких убачається, що у ОСОБА_11 виявлені садни в правій виличній області, в обласні підборіддя зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, спричинені тупими предметами у строк, що не протирічить зазначеному потерпілим. В виявлених тілесних ушкодженнях не відобразились характерні особливості травмуючих предметів, взаєморозташування нападників та потерпілого в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності дільниць тіла, на яких були виявлені тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись при обставинах, на які вказали у ході слідчих експериментів свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , а розмежувати у результаті якого з ударів спричинені потерпілому тілесні ушкодження, не виявилось можливим. У експертизах, також, зазначено, що зі слів ОСОБА_11 він був побитий 02.03.2014 року в СТ «Приморський» відомими йому особами. (т.1 а.с.219,225-226);

- показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_13 про те, що вона повністю підтверджує висновки, викладені за наслідками проведення вказаних судово-медичних експертиз потерпілого ОСОБА_11 , крім того, експерт пояснила, що у висновках додаткової експертизи №745Д від 18.03.2015 року допущена технічна описка, та зазначено, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_11 , тобто прізвище потерпілого помилково вказане жіночого роду, тоді як експертизи проводились саме відносно потерпілого ОСОБА_11 ;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з якого видно, що 02.03.2014 року об 11-50 ОСОБА_11 заявив слідчому Василівського РВ про те, що в цей день о 09-30 біля в`їзду до СТ «Приморський» йому спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( т.1 а.с.214);

- рапортами працівників Василівського РВ від 02.03.2014 року. В рапорті телеграмі зазначено, що 02.03.2014 року о 10-40 надійшов рапорт СДІМ ОСОБА_26 про побиття ОСОБА_11 у СТ «Колос». У самому ж рапорті СДІМ Василівського РВ ОСОБА_26 зазначено, що 02.03.2014 року о 10-35 йому зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що відбувається бійка на території СТ «Приморський». (т.1 а.с. 212-213).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , останніх двох під час слідчого експерименту, судмедексперта ОСОБА_13 , протоколи слідчих дій, та висновки експерта є достовірними та співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У цих осіб немає підстав для обмовлення останніх, а тому ці докази обґрунтовано були покладені районним судом в основу обвинувального вироку.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає голослівними твердження обвинувачених про те, що свідки надавали показання в силу зацікавленості або залежності від потерпілого.

Доводи обвинувачених про те, що по даному кримінальному правопорушенні відсутні докази, які можуть підтвердити факт вчинення ними злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки районний суд: не надав уваги даним, які свідчили про відсутність події кримінального правопорушення, а у них умислу та мотиву на його вчинення, зокрема через відсутність неприязнених стосунків з потерпілим, недопустимості і неналежності доказів, а також даним щодо їх особистості, які тільки підтверджували безпідставність обвинувачення; не встановив кількість ударів нанесених потерпілому, механізм, локалізацію їх спричинення, давність та ступень тяжкості, допустивши при цьому у вироку суперечності щодо особи, яка вперше нанесла ОСОБА_11 удари; необґрунтовано послався в якості доказу їх вини у вчиненні кримінального правопорушення на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , оскільки вони не були очевидцями вказаної події та надавали свої покази зі слів потерпілого, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , останні двоє під час слідчого експерименту, судмедексперт ОСОБА_13 у судовому засіданні надали показання щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що ці показання є несуперечливими та конкретними, тобто належними, при цьому показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , останніх двох під час слідчого експерименту, прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколами слідчих дій, та висновками експерта, свідчать про те, що саме обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.

Про наявність неприязнених стосунків між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , свідчать як показання самого потерпілого, так і показання свідка ОСОБА_21 , а про кількість нанесених ударів обвинувачених потерпілому, локалізацію їх спричинення, давність та ступінь тяжкості, свідчать показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , останніх двох під час слідчого експерименту, а також висновки експерта. Крім того, відсутня суперечність у вироку про те, хто перший із обвинувачених наніс удар потерпілому, оскільки у мотивувальній частині вироку зазначене формулювання обвинувачення, яке було висунуте в обвинувальному акті (т. 1 а.п. 1) і суд, виконуючи вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, визнав це обвинувачення доведеним, при цьому як в обвинувальному акті, так і у вироку не вказано, що першим удари потерпілому став наносити обвинувачений ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 1, т. 2 а.п. 87).
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинувачених про те, що районний суд не надав уваги суперечностям в показаннях потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 під час проведення слідчих експериментів, а також не надав оцінку показанням цих осіб у сукупності з іншими доказами, оскільки, зокрема аналіз показань потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 під час слідчих експериментів, свідчить про те, що вони співпадають між собою як в деталях, так і в цілому щодо обставин вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Зокрема, всі вони вказали про те, що саме ОСОБА_7 та ОСОБА_6 нанесли удари кулаками в обличчя потерпілому, більш ніхто ударів із присутніх потерпілому не наносив.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинувачених і про те, що суд безпідставно послався як на показання експерта ОСОБА_13 надані в судовому засіданні, які в дійсності ще більше підтверджували сумнівність зроблених останньою висновків, так і не оцінив висновки експертиз за № 1022 від 04.03.2014 року та № 745 «Д» від 18.03.2015 року у сукупності з іншими доказами, а останньому висновку ще й і не надав оцінку з огляду на його допустимість як доказу, враховуючи чисельні порушення при його проведенні (зокрема посилання на дослідження експертом протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 24.10.2015 року, якого на той час взагалі не існувало), оскільки під час допиту в суді експерт ОСОБА_13 повністю підтвердила висновки судово-медичних експертиз потерпілого, які з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про те, що саме обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. Посилання у висновках експерта на протокол додатково допиту потерпілого від 25.10.2015 року (т. 1 а.п. 225 об.), свідчить тільки про описку експерта в даті допиту потерпілого, оскільки згідно постанови слідчого про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 26.02.2015 року, у розпорядження експерта дійсно надавався протокол допиту потерпілого (т. 1 а.п. 224).

Безпідставними є також доводи обвинувачених і про те, що районний суд залишив поза увагою наявні суперечності в показаннях потерпілого ОСОБА_11 , між наданими на досудовому розслідуванні, зокрема і під час проведення експертиз, та при судовому розгляді, а тому не надав оцінку неправдивості показань останнього, оскільки пояснення потерпілого ОСОБА_11 , експерту (т. 1 а.п. 219 об, 225 об) та показання потерпілого в судовому засіданні (т. 2 а.п. 87) про обставини справи співпадають між собою як в деталях, так і в цілому, що стосується інших показань потерпілого під час досудового розслідування, то згідно вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Не відповідають дійсності доводи обвинувачених і про те, що районний суд не надав оцінки протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_11 , двом рапортам працівників Васілівського РВ у сукупності з іншими доказами, оскільки районний суд дослідив ці докази (т.2 а.п. 89) і дав їм правильну оцінку, зокрема про те, що він не приймає до уваги твердження захисту про те, що по справі не встановлено час і місце події, так як у рапортах - телеграмах працівників ОСОБА_27 вказано неправильно місце події та час, оскільки вони є службовими документами, а не доказами у кримінальному провадженні, а приймає до уваги протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з якого видно, що 02.03.2014 року об 11-50 год. ОСОБА_11 заявив слідчому Василівського РВ про те, що в цей день о 09-30 біля в`їзду до СТ «Приморський» йому спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.п. 90). Цей доказ в частині часу і місця події співпадає між собою як в деталях, так і в цілому, зокрема із показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , останніх двох під час слідчого експерименту.

Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що після закриття у 2014 році кримінального провадження за фактом спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, з незрозумілих підстав у 2015 році досудове слідство знову було поновлено та доручено слідчому СВ Василівського РВ ОСОБА_23 , який проводив його упереджено. Крім того, що з боку слідства на свідків постійно здійснювався вплив, зокрема на свідка ОСОБА_14 , через що у останньому розвився гіпертонічний криз, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, а також ухвали слідчого судді (районного суду) за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час досудового розслідування.

Таким чином, доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про недоведеність їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії останніх правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: