АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1787/16 Справа № 208/2899/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року м. Дніпро

18 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001135 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

На вищевказаний вирок заступником прокурора Дніпропетровської області принесена апеляційна скарга, в якій останній просить вирок місцевого суду в частині призначення покарання змінити, вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 3 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Провадження № 11-кп/774/1787/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що вирок в частині призначення покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Автор апеляції посилається на вимоги ст. 69-1 КК України та пункт 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якими визначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Прокурором наголошується, що суд прийшов до висновку про наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, а саме визнання вини та щире каяття, позитивну характеристику за місцем проживання, сприяння розкриттю злочину, усунення спричиненої шкоди потерпілому.

Однак, місцевий суд, за твердженням прокурора, в порушення вищенаведених вимог, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що призвело до незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , повторно, 16 квітня 2016 року о 22 годині, проходячи по вулиці Спортивній біля вікна кафе «Очаг», що розташоване в будинку 75 по вулиці Павловська (у минулому вулиця Дзержинського) в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, реалізуючи свій раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, підбіг до потерпілої ОСОБА_9 та, шляхом ривку, вихопив з її рук сумку, яка не має для неї майнової цінності, в якій знаходились: гаманець із грошима у сумі 50 гривень та паспорт на ім`я ОСОБА_9 , після чого, втік, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала подану апеляцію та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти зміни вироку за апеляційною скаргою прокурора.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами кримінального провадження та вимогами закону, колегія суддів вважає, що принесена апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в разі застосування ст. 69-1 КК України покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначив останньому 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, обґрунтовуючи вид та розмір покарання з випробуванням, суд, як на пом`якшуючі покарання ОСОБА_7 обставини, вказав на визнання останнім своєї провини та щире каяття, те, що він за місцем мешкання характеризується позитивно, сприяв розкриттю злочину.

Вироком також підтверджено, що судом обтяжуючі покарання обставини, встановлені не були.

Отже, місцевий суд об`єктивно навів у вироку підстави для застосування ст. 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, однак не застосував правила, передбачені цією нормою закону, оскільки перевищив дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання за ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи вказані правила для застосування ст. 69-1 КК України, за ч. 2 ст. 186 КК України, покарання, яке суд мав призначити обвинуваченому ОСОБА_7 , не могло перевищувати 4 роки позбавлення волі.

Таким чином, в зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, вирок відносно ОСОБА_7 підлягає зміні.

На підставі ст. 413 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 3 роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області