Провадження №: 1-кп/752/116/16
В И Р О К
Іменем України
25.10.2016 року м. Київ
Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Богуслав, Київської області, громадянина України, українця, який не працює, із середньою освітою, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст.89 КК України,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
19.06.2014 року, приблизно о 20.30 год., обвинувачений ОСОБА_3 в м.Києві по пр.Глушкова,36 в магазині «Велика кишеня» вступив в злочинну змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про вчинення крадіжки.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_3 , згідно відведеної йому ролі, викрав 3 пляшки горілки «Плакуча іва», 0,5 літри кожна на загальну суму 104,70 грн., 3 пачки кисломолочного сиру на загальну суму 32,59 грн., 0,840 кг сиру на суму 24,99 грн., 0,884 кг ковбаси на суму 83,88 грн., 1,196 кг нектарину на суму 43,03 грн., а всього на загальну суму 289,19 грн. Після цього поклав викрадене майно до пакету, направився до турнікету, де непомітно поклав вказаний пакет через турнікет на підлогу, де його забрала невстановлена досудовим розслідуванням особа, згідно відведеної їй ролі. В подальшому ОСОБА_3 та невстановлена особа, не розплатившись за товар, направилися до виходу із магазину, але були затримані працівниками охорони.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 14.08.2014 року, приблизно о 14.00 год. в АДРЕСА_3 вирішив повторно вчинити крадіжку. З цією метою, через не зачинене вікно, проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 за вказаною адресою, яка належить потерпілій ОСОБА_6 , звідки викрав плазменний телевізор «LG», вартістю 4000 грн. В подальшому з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій матеріального збитку на вказану суму.
Тобто, ОСОБА_3 визнається винним за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України, а саме у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та за ч.3 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у житло.
На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 після розяснення суті обвинувачення, визнавши себе винним у вказаних злочинах, щиро розкаявся та підтвердив вищезазначені обставини в точній послідовності. Пояснив, що 19.06.2014 року, приблизно о 20.30 год., він в АДРЕСА_4 в магазині «Велика кишеня» домовився із ОСОБА_7 про вчинення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний умисел, він, згідно відведеної йому ролі, викрав 3 пляшки горілки «Плакуча іва», 0,5 літри кожна, 3 пачки кисломолочного сиру, 0,840 кг сиру, 0,884 кг ковбаси, 1,196 кг нектарину. Після цього поклав викрадене майно до пакету, направився до турнікету, де непомітно поклав вказаний пакет на підлогу біля турнікету, де його забрав ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі. В подальшому він та ОСОБА_7 , не розплатившись за товар, направилися до виходу із магазину, де були затримані працівниками охорони. Крім того, він 14.08.2014 року, приблизно о 14.00 год. в АДРЕСА_3 вирішив повторно вчинити крадіжку. З цією метою він через не зачинене вікно проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , син якої заборгував йому гроші, звідки викрав плазменний телевізор «LG», з яким в подальшому з місця вчинення злочину зник. Вказаний телевізор здав до ломбарду.
Наявні в справі докази його винуватості по вказаним злочинам він не оспорює.
Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів по злочинам, передбаченим ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було розяснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
Також органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він 12.08.2014 року, приблизно о 16.15 год., знаходячись за адресою: м.Київ, пр.Глушкова,31а вирішив вчинити грабіж. Реалізуючи злочинний умисел, він шляхом ривка вирвав у потерпілого ОСОБА_8 велосипед «Стерн Електро», вартістю 750 грн. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілому матеріального збитку на вказану суму.
Прокурор в судовому засіданні наполягала на визнанні винним обвинуваченого ОСОБА_3 за фактом відкритого викрадення чужого майна, вчиненому повторно за ч. 2 ст. 186 КК України.
В цій частині судом був встановлений загальний порядок дослідження доказів.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 після розяснення суті обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, вину свою у вчиненні зазначеного злочину не визнав та пояснив, що 12.08.2014 року він злочину не вчиняв, скоріше за все був вдома. Потерпілого ОСОБА_8 він не знає та ніколи не бачив до судового засідання. До ломбарду він дійсно здавав свій власний велосипед синього кольору, який тривалий час лежав у нього у гаражі.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 12.08.2014 року він приїхав у магазин «Фора» на пр.Глушкова на власному велосипеді «Стерн Електро». Коли вийшов з магазину, то побачив, що хтось від`їжджає на його велосипеді. Біля магазину були працівники міліції, яким він повідомив про крадіжку. Приблизно через 2 місяці його працівники міліції викликали до райвідділку та повідомили, що знайшли велосипед в ломбарді. Але в подальшому велосипед йому так і не повернули. Працівники міліції йому повідомили, що викрав велосипед ОСОБА_3 . Вказав, що ОСОБА_3 вперше побачив вже в суді. Особу, яка викрала його велосипед бачив зі спини, та особа не була сивою та була більш повної статури ніж обвинувачений. Додав, що викрадач, якого він тоді бачив, візуально не схожий на ОСОБА_3 . Не може вказати на обвинуваченого як на особу, яка в нього викрала велосипед.
Крім того, прокурор посилався як на докази вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України на наступні документи, які судом були досліджені:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.08.2014 року, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_8 повідомив про те, що 12.08.2014 року о 16.15 год. по пр. Глушкова,31 а в м.Києві невідомий чоловік відібрав у нього велосипед;
- довідка з ломбарду «Оскар», згідно якої з 01.07.2014 року ОСОБА_3 неодноразово звертався до ломбарду за грошовою позикою під заставу, в тому числі під заставу велосипеду Стерн темно-синього кольору;
- протокол проведення слідчого експерименту від 01.09.2014 року, в ході якого за участю потерпілого ОСОБА_8 були відтворені події викрадення його велосипеду 12.08.2014 року приблизно о 16.15 год. в м.Києві по пр.Глушкова, 31а;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.09.2014 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_3 як особу, яка 12.08.2014 року приблизно о 16.15 год. біля магазину «Фора» сіла на велосипед синього кольору та поїхала на ньому.
Суд важає, що обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а вказані докази не доводять його вину виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Так, судом безпосередньо був допитаний потерпілий ОСОБА_8 , який не впізнав ОСОБА_3 як особу, яка викрала у нього велосипед. Повідомив, що викрадач був більшої статури ніж ОСОБА_3 та не був сивим.
Крім того, прокурор посилається як на доказ вини Телегея на його пояснення в якості свідка під час досудового розслідування, в ході якого останній повідомив про вчинення ним злочину та визнав вину.
Згідно п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Суд не бере вказаний доказ до уваги також з огляду на практику ЄСПЛ, зокрема у справі «Балацький проти України», де вказується, що особі повинно бути роз`яснено право не свідчити проти себе. Що органом досудового слідства зроблено не було.
Отже, вказані пояснення ОСОБА_3 та визнання ним вини під час досудового розслідування суд не бере до уваги, та визнає цей доказ недопустимим.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Версія сторони захисту про невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України прокурором іншими доказами не спростована, державний обвинувач протягом розумного строку не забезпечив явку будь-яких свідків, в тому числі свідка ОСОБА_9 , яка нібито впізнала ОСОБА_3 за фотокартками як особу, що викрала велосипед.
Крім того, прокурор протягом тривалого часу не надала суду доказів, в тому числі довідку з ломбарду, яка б підтверджувала, що ОСОБА_3 здав саме велосипед, який належить потерпілому ОСОБА_8 . Сам обвинувачений не заперечував, що він дійсно здавав велосипед в ломбард, проте наполягав на тому, що то був його власний велосипед. Доказів зворотнього суду надано не було. Отже, всі докази, на які посилається прокурор, лише підтверджують факт вчинення злочину, а саме викрадення велосипеда ОСОБА_8 , при цьому жодним чином не вказують саме на ОСОБА_3 , як на особу, яка його вчинила.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, що також продубльовано у ст.17 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
З огляду на викладене, за відсутності доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину не доведена і ОСОБА_3 необхідно визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та виправдати у цій частині.
При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчинених злочинів - злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, відноситься до категорії тяжких , обставини, які помякшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, задовільно характеризується.
Обставинами, що помякшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, обставини, що помякшують та обтяжують покарання, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, з урахуванням ст.68 КК України, та санкції ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив декілька злочинів, передбачених різними частинами однієї статті КК України, то остаточне покарання необхідно йому призначити відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді домашнього арешту, до вступу вироку в законну силу, необхідно залишити без змін.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та виправдати за цією статтею.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185, ч.3ст.185 КК України, та призначити йому покарання:
- по ч. 2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох ) років позбавлення волі;
- по ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточно ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11.09.2014 року по 31.03.2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати ОСОБА_3 таким, що відбув покарання повністю.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, у виді домашнього арешту - залишити без змін.
Речові докази 3 пляшки горілки «Плакуча іва», 0,5 літри кожна, 3 пачки кисломолочного сиру, 0,840 кг сиру, 0,884 кг ковбаси, 1,196 кг нектарину, які зберігаються у адміністратора магазину «Велика кишеня» ОСОБА_10 - повернути магазину «Велика кишеня»;
- компакт-диск «Діджітекс СД» з відеозаписом з камер відеоспостереження з магазину ТОВ «Велика кишеня», що зберігається в матеріалах провадження - зберігати в матеріалах провадження.
Процесуальні витрати в сумі 393 гривень 12 копійок - вартість дактилоскопічної експертизи №833 від 01.10.2014 року, проведеної НДЕКЦ при ГУ МВС України в місті Києві - стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.
Суддя ОСОБА_1