Справа № 441/690/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1065/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 441/690/16-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, востаннє 23 червня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.1 ст. 289 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого на АДРЕСА_2 ,

за ч.3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання ОСОБА_6 частково приєднано не відбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року та йому призначено остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з дня його фактичного затримання - 19 травня 2016 року. Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19 травня 2016 року по дату набрання вироком законної сили на підставі ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 07 квітня 2016 року близько 16 год. 30 хв. перебуваючи на території садового товариства «Локомотив» Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою із малолітнім ОСОБА_10 , повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переліз через металеву огорожу та проник на територію дачного господарства ОСОБА_11 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав мопед марки «Yamaha CY-50» із ідентифікаційним номером рами НОМЕР_1 , вартістю 4 775 грн. 33 коп., яким розпоряджається потерпіла, чим завдав останній матеріальних збитків на вказану суму.
На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на наявність у діях обвинуваченого обтяжуючої обставини рецидив, виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ст. 71 КК України та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року стосовно ОСОБА_6 виконувати самостійно.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор покликається на те, що призначивши обвинуваченому покарання за ч.3 ст. 185 КК України, суд в порушення вимог п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24 жовтня 2003 року, безпідставно застосував ст. 71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року і визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 вчинив злочин 07 квітня 2016 року, тобто ще до засудження його за вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року, а тому підстав для застосування ст. 71 КК України при призначенні йому остаточного покарання не було. Крім того, в порушення вимог ст. 34 КК України суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 рецидив, оскільки на момент викрадення обвинуваченим майна потерпілої ОСОБА_11 в обвинуваченого судимості не було, а тому ознаки рецидиву в його діях відсутні.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, виключивши з резолютивної частини вироку покликання про стягнення з ОСОБА_6 в користь держави витрат за проведення товарознавчої експертизи в сумі 527 грн. 76 коп. та віднести ці витрати за рахунок державного бюджету, в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений покликається на те, що з вироком суду незгідний, оскільки він визнав свою вину повністю, співпрацював зі слідством, викрадені речі повернуті потерпілій ОСОБА_11 , яка просила суд його суворо не карати та призначити найменше покарання, так як вона жодних претензій до нього не має. В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він є повним сиротою, а згідно вимог ч.2 ст. 66 КК України це є важлива обставина, яка пом`якшує покарання, однак судом першої інстанції цього враховано не було. В порушення вимог ч.2 ст. 122 КПК України та ст. 15 ЗУ «Про судову експертизу» судом було стягнуто з нього витрати за проведення експертиз, проте такі експертизи проводяться за рахунок бюджетних коштів, а тому не підлягають стягненню.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечила апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі прокурор, помилково, покликається на те, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання рецидив, оскільки на момент вчинення злочину в обвинуваченого ОСОБА_6 судимості не було, а тому ознаки рецидиву в його діях відсутні.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнається рецидив злочинів.
Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 востаннє судимий вироком 23 червня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова за умисний злочин /а.с.165/, однак новий злочин він вчинив - 07 квітня 2016 року, тобто вчинив новий умисний злочин, маючи судимість за умисний злочин, а тому суд першої інстанції у відповідності до ст. 34 КК України вірно визначив таку обставину, що обтяжує покарання, як рецидив.

Таким чином, колегія суддів вважає такі покликання прокурора в апеляційній скарзі безпідставними.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор, помилково, покликається на те, що судом при призначенні покарання було безпідставно застосовано положення ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин до засудження його вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Вироком Галицьким районним судом м. Львова від 23 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 289 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України та звільненого його від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік /а.с.165/.

Новий злочин обвинувачений ОСОБА_6 вчинив 07 квітня 2016 року, тобто під час відбування ним іспитового строку за попереднім вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги безпідставними, а апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного судом покарання за ч.3 ст. 185 КК України - ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його тяжкість колегія суддів до уваги не бере як безпідставні з таких підстав.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, який у вчиненому щиро розкаявся, характеризується задовільно, свою вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, потерпіла претензій до обвинуваченого немає, з врахуванням цих обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд із застосуванням ст. 71 КК України вірно призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді трьох років двох місяців позбавлення волі, що відповідає вимогам закону.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого в цій частині необґрунтованою.

Вирок суду в частині призначеного покарання за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з покладеними на нього витратами за залучення експерта, однак такі вимоги апеляційної скарги є безпідставними виходячи з наступного.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат пов`язаних із залученням експертів.
Згідно з ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто судом було ухвалено обвинувальний вирок.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно довідки про витрати на проведення експертизи № 9/234 від 04 травня 2016 року такі становлять 527 грн. 76 коп. /а.с.113/.
Таким чином, ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта при ухваленні обвинувального вироку, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.
За таких обставин колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги обвинуваченого необґрунтованими.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора необґрунтованими, а тому приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, й підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4