Справа № 152/636/16-к
В И Р О К
іменем України
20 травня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Келлеровка, Келлеровського району Кокчетавської області Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , німця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 23.04.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням та іспитовим строком на два роки в силу вимог ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ст.76 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 23.04.2015 року Шаргородським районним судом за вчинення крадіжки, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, зокрема, у період іспитового строку повторно скоїв умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна, а саме: в ніч з 16 лютого 2016 року на 17 лютого 2016 року, з метою крадіжки прийшов у домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши двері, проник в приміщення господарської будівлі, звідки повторно викрав вживану сокиру вартістю 120 грн., вживану пластикову каністру місткістю 10 літрів вартістю 40 грн., в якій знаходилося три літри дизельного пального вартістю по 15,50 грн. за один літр на суму 46,50 грн., 10 штук курячих яєць вартістю 19,50 грн., після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на загальну суму 226 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, на початку березня 2016 року, у період з 02.03.2016 року по 15.03.2016 року у вечірній час обвинувачений ОСОБА_4 , прийшовши у домогосподарство ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши вхідні двері проник у приміщення підвалу, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрав вживаний алюмінієвий бідон місткістю 40 літрів вартістю 380 грн., після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_6 на загальну суму 380 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 15.04.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що проживає із співмешканкою ОСОБА_7 , яка тяжко хворіє, потребує його догляду. На теперішній час він не працює і пенсії не отримує, тому дохід його сім`ї складають підробітки, які рідко трапляються, а також пенсія співмешканки. Коштів для проживання не вистачає, тому він вчинив крадіжки, щоб продати майно і за виручені кошти придбати продукти для себе і співмешканки. Так, в ніч з 16.02.2016 року на 17.02.2016 року він прийшов у домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , пересвідчився, що на подвір`ї нікого немає, пройшов за приміщення літньої кухні, де знаходиться приміщення господарської будівлі, відкрив хвіртку до приміщення, яка не була замкнена на замок, проник у господарське приміщення, де, обдивившись, виявив сокиру, пластикову каністру на 10 літрів з дизельним пальним в кількості 3 літри, а також у гнізді на бочці 10 курячих яєць. Все виявлене у господарському приміщенні він викрав і приніс до себе додому на АДРЕСА_1 . Курячі яйця він використав для власного вживання, сокиру та каністру з дизельним пальним продав невідомим людям у с. Рахни-Лісові Шаргородського району. За виручені кошти придбав продукти крупи, цукор та хліб.
Крім того, будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що на початку березня, приблизно у період з 02.03.2016 року по 15.03.2016 року, так як йому потрібні були гроші, щоб позичити грошей у вечірній час пішов до ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 . Проте, ОСОБА_6 вдома не було. Пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, він підійшов до входу в приміщення підвалу та виявив, що замок на вхідних дверях не замкнений. Відкривши вхідні двері він проник у підвал, де виявив та викрав алюмінієвий бідон місткістю 40 літрів, який переніс до себе додому, а на наступний день відніс у с. Рахни-Лісові і здав на металобрухт, отримавши 100 грн., які витратив на придбання продуктів харчування.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що у вчиненому розкаюється, усвідомлює, що вчинив злочини у період іспитового строку, але просить його суворо не карати, врахувати, що у нього на утриманні тяжко хвора співмешканка. При призначенні покарання покладається на вирішення суду.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 15.04.2016 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , викладені в заявах до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в заявах до суду просили судовий розгляд проводити у їх відсутності, не заперечують щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, не мають претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 , при призначенні покарання обвинуваченому покладаються на вирішення суду (а.с.12, 22).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 15.04.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємне викрадення чужого майна), вчинені повторно, з проникненням у інше приміщення, а саме: будучи раніше судимим 23.04.2015 року Шаргородським районним судом за вчинення крадіжки, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, зокрема, у період іспитового строку обвинувачений ОСОБА_4 повторно скоїв умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна: в ніч з 16 лютого 2016 року на 17 лютого 2016 року, з метою крадіжки прийшов у домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши двері, проник в приміщення господарської будівлі, звідки повторно викрав вживану сокиру вартістю 120 грн., вживану пластикову каністру місткістю 10 літрів вартістю 40 грн., в якій знаходилося три літри дизельного пального вартістю по 15,50 грн. за один літр на суму 46,50 грн., 10 штук курячих яєць вартістю 19,50 грн., після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на загальну суму 226 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, на початку березня 2016 року, у період з 02.03.2016 року по 15.03.2016 року у вечірній час обвинувачений ОСОБА_4 , прийшовши у домогосподарство ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши вхідні двері проник у приміщення підвалу, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрав вживаний алюмінієвий бідон місткістю 40 літрів вартістю 380 грн., після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_6 на загальну суму 380 грн.
Виходячи з обвинувального акту та оцінки показань обвинуваченого, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив два злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємне викрадення чужого майна), вчинені повторно, з проникненням у інше приміщення, отже, повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.3 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №5-757км13.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
На час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_4 не відбув покарання за вироком Шаргородського районного суду від 23.04.2015 року, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням та іспитовим строком на два роки, в силу вимог ст.75 КК України, та з покладенням обов`язків, встановлених п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України (а.с.62-63).
Обвинувачений ОСОБА_4 перебуває на обліку в Шаргородському РВ КВІ як особа, якій призначено покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком з покладенням судом обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ст.76 КК України (а.с.64).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочини у період іспитового строку, встановленого вироком Шаргородського районного суду від 23.04.2015 року.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими злочинами, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 15.04.2016 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він вчинив злочини у період іспитового строку, але щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думок потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в заявах до суду зазначили, що не мають претензій до обвинуваченого і при призначенні покарання покладаються на вирішення суду, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, за правилами, встановленими ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин, не відбувши покарання за вироком Шаргородського районного суду від 23.04.2015 року, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу (ч.1 ст.63 КК України).
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу ствердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що злочини він вчинив під впливом того, що у нього не достатньо коштів для проживання внаслідок того, що він має на утриманні співмешканку, яка тяжко хворіє, оскільки обвинуваченим не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а також неможливості останнім працевлаштуватися з метою забезпечення необхідними засобами до існування себе та своєї сім`ї.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Вживаний алюмінієвий бідон місткістю 40 літрів, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження (а.с.46) і знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_6 до вирішення кримінальної справи (а.с.47), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і два місяці.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.04.2015 року чотири місяці позбавлення волі і остаточно до відбування ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речовий доказ: вживаний алюмінієвий бідон місткістю 40 літрів повернути володільцю ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1