Дата документу Справа № 317/1684/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1684/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1401/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000371 від 23 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Приморське м.Феодосія АР Крим, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції із Запорізьким СІЗО,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник-адвокат ОСОБА_10 , представники ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Феодосійського міського суду АР Крим від 27 лютого 2009 року, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня затримання обвинуваченого, тобто з 25 березня 2016 року та зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з моменту фактичного його затримання до набрання вироком законної сили, із розрахунку відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , вирок щодо якого не оскаржується.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок щодо останнього змінити та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд безпідставно не врахував позицію сторони захисту щодо можливості застосування ст.69 КК України при призначені покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся та завжди давав правдиві свідчення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , вказуючи на неврахування судом обставин, які пом`якшують покарання, та можливість застосування положень ст.69 КК України при призначені йому покарання, просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання.

В апеляційній скарзі представники ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просять вказаний вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 зазначену у позовній заяві матеріальну шкоду в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог вказують на те, що суд при ухвалені вироку та вирішенні питання щодо цивільного позову, не прийняв до уваги пояснення спеціаліста ОСОБА_13 щодо того, що трансформатор неможливо розібрати на складові частини, коли він знаходиться під напругою. Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення щодо перебування вказаного трансформатору у постійному робочому стані, а також необґрунтовано відхилив клопотання представників ПАТ про долучення до матеріалів кримінального провадження акту від 19 лютого 2016 року про проведення іспиту переходів живлення поста ЕЦ ст.Кушугум, який підтверджує постійну роботу трансформатору, та спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_6 .

За вироком суду, у середині лютого 2016 року близько 17-00 години ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом відчинення дверей, проник до приміщення літньої кухні, за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрав майно, що належить ОСОБА_14 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1465 грн 34 коп.

Окрім того, 22 лютого 2016 року близько 14-00 години ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись на залізничному перегоні Запоріжжя-1 - Кушугум, 1114 км, поблизу смт.Балабине Запорізького району Запорізької області, із залізобетонного стовпа демонтував металевий ящик ОМ з трансформатора ОМ -10/10, вартістю 139 грн 50 коп., який перебуває на балансі та належить ПАТ «Українська залізниця» структурний підрозділ «Запорізька дистанція електропостачання». Вказаними діями зазначеному ПАТ спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 139 грн 50 коп.

Окрім того, 28 лютого 2016 року близько 17-00 години ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , з огороду викрали майно, що належать ОСОБА_15 , чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 318 грн.

Окрім того, 29 лютого 2016 року близько 13-00 години ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження даху, проникли до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_16 , чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 1658 грн 02 коп.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представників ПАТ «Українська залізниця»; представника ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу представників ПАТ «Українська залізниця» та просила вирішити на розсуд суду апеляційні скарги сторони захисту; прокурора, який заперечував проти задоволення всіх апеляційних скарг та вважав, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представників ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_11 і ОСОБА_12 підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Дії ОСОБА_6 судом правильно кваліфіковані за ч.ч.2,3 ст.185 КК України.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Вирішуючи питання щодо відповідності призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд дотримався вимог ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття ОСОБА_6 та його активне сприяння розкриттю правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення, але на строк, близький до мінімального. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових правопорушень.

Свої висновки щодо відсутності підстав для застосування при призначенні ОСОБА_6 покарання положень ст.69 КК України, суд належним чином вмотивував.

Також суд першої інстанції правильно застосував положення ст.ст.70,71 КК України, призначивши ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів та вироків, оскільки правопорушення обвинувачений вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного йому за вироком Феодосійського міського суду АР Крим від 27 лютого 2009 року.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції та вважає, що, оскільки ОСОБА_6 вчинив правопорушення через нетривалий час після його звільнення умовно-достроково з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за вчинення умисних правопорушень, в т.ч. тяжкого правопорушення проти власності, обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ним правопорушень, не вбачається, достатні підстави для застосування ст.69 КК України відсутні.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представників ПАТ «Українська залізниця» про те, що суд, вирішуючи цивільний позов вказаного товариства, не дотримався вимог кримінального процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення за позовом.

Згідно з обвинувальним актом від 30 березня 2016 року, ОСОБА_6 обвинувачувався в т.ч. у викрадені 22 лютого 2016 року трансформатору ОМ-10/10 вартістю 8 116 грн 16 коп, який належить ПАТ «Українська залізниця» структурний підрозділ «Запорізька дистанція електропостачання».

В позовній заяві представники ПАТ «Українська залізниця» саме зазначену суму просили стягнути з ОСОБА_6 на користь вказаного товариства.

В ході судового розгляду прокурор змінив пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за вказаним епізодом. Згідно з обвинувальним актом від 24 травня 2016 року, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у викрадені 22 лютого 2016 року металевого ящика ОМ, який вироблений з чорного металу, вагою 31 кг, з трансформатора ОМ 10/10, вартістю 139 грн 50 коп., який належить ПАТ «Українська залізниця» структурний підрозділ «Запорізька дистанція електропостачання».

Як вбачається з матеріалів провадження та з вироку суду, представник ПАТ «Українська залізниця» підтримав обвинувачення щодо ОСОБА_6 у раніше пред`явленому обсязі та підтримав вищевказаний цивільний позов.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд першої інстанції здійснював подальший судовий розгляд лише у межах висунутого обвинувачення відповідно до зміненого обвинувального акту.

Проте, відмовивши у задоволенні цивільного позову ПАТ «Українська залізниця» в повному обсязі, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.129, 374 КПК України та у вироку не вмотивував належним чином свої висновки. Доводи представників ПАТ «Українська залізниця» на підтримку цивільного позову не перевірені належним чином, не спростовані та оцінка цим доводам не надана.

У зв`язку з цим, оскаржуваний вирок суду, в частині вирішення цивільного позову ПАТ «Українська залізниця», підлягає скасуванню.

Здійснюючи апеляційний розгляд в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не має можливості виправити ці недоліки тому, скасовуючи вирок суду у вказаній частині, вважає за необхідне направити матеріали провадження за цим позовом для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, апеляційну скаргу представників ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_11 і ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, в частині вирішення цивільного позову ПАТ «Українська залізниця», скасувати та направити матеріали провадження за цим позовом до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та, окрім частини, якою скасований вирок суду у частині вирішення цивільного позову ПАТ «Українська залізниця», може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4