Провадження № 1-кс/344/4522/16
У Х В А Л А

10 листопада 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

слідчого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000145 від 31/10/2016 р., -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що 31/10/2016 р. слідчим закрито кримінальне провадження щодо заяви скаржника про вчинення злочину за обставин спричинення працівниками міліції тілесних ушкоджень скаржнику шляхом нанесення ударів руками, ногами та гумовими кийками за місцем проживання. Досудовим слідством не встановлено та не досліджено усіх обставин події, не надано оцінку незаконному проникненню в житло скаржника, не допитано медичних працівників. Тому скаржник просив суд скасувати зазначену постанову.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені та надав перед судом пояснення про те, що його побили працівники поліції, а не він сам собі спричинив тілесні ушкодження, хоча і перебував у стані сп`яніння, але на час визначення рівня алкоголю в крові встановлено легку ступінь його сп`яніння, з відділку міліції його доставили автомобілем швидкої допомоги за викликом скаржника, а не за викликом чергового працівника міліції, на очній ставці працівники міліції надали пояснення про те, що не застосовували спеціальні засоби до скаржника, під час входу в житло скаржника працівники міліції не представились йому, не пред`явили йому своїх службових посвідчень, працівники міліції повідомили, що голова скаржника вже була розбита на час їх прибуття, працівники міліції не довели перед скаржником правових підстав для входу у житло, працівники міліції прибули до місця проживання скаржника за викликом його дружини, яку він посеред ночі вигнав на вулицю, попередньо вчинивши щодо неї правопорушення, пошкодив двері і витяжку, дружина скаржника використовувала працівників міліції для свого захисту, з якими вона зайшла у квартиру для того, щоб забрати свої речі, дружина скаржника втекла з дому самостійно, він її не виганяв, скаржник чинив перешкоди працівникам міліції, оскільки не знав, що вони працівники правоохоронного органу, а їх повідомленню про це, він не вірив, тому що в коридорі не було достатньо освітлення для з`ясування цього, свою поведінку скаржник пояснив перебуванням в знервованому стані з підстав конфлікту із дружиною; скаржник самостійно викликав бригаду швидкої допомоги, а в постанові зазначено, що це зробив черговий працівник міліції.

В судовому засіданні адвокат скаржника підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені та надав перед судом пояснення про те, що досудовим слідством не встановлено обставини чи отримали працівники міліції, які прибули за викликом дружини скаржника про те, що щодо неї вчинено правопорушення, ухвалу слідчого судді із дозволом на проникнення до житла, висновок про те, що скаржник самостійно заподіяв собі тілесні ушкодження не вмотивований, досудовим слідством проведено три експертизи, одна з яких комісійна, скаржника затримано в поганому стані здоров`я, виписки із журналу затримань немає, досудовим слідством не розслідувано обставину про те, хто викликав скаржнику бригаду швидкої медичної допомоги, не встановлено причини звуків в районі 4,5 ребер скаржника, показання свідків перекручені, необхідно допитати медичних працівників і дослідити їх показання.

В судовому засіданні прокурор заперечив неповноту досудового слідства з тих підстав, що усі фактичні обставини, на які вказав скаржник було встановлено усіма доступними досудовому слідству засобами доказування, на прохання скаржника призначено три експертизи, витребувано медичну документацію та допитано усіх медичних працівників та працівників міліції, про допит яких просив скаржник, постанови про закриття даного кримінального провадження скасовувались раніше, на виконання положень відповідних ухвал було вжито абсолютно усі дій, про які раніше просив скаржник, допитано усіх свідків та проведено очні ставки з усіма учасниками, перелому ребер не встановлено; досудовим слідством надано оцінку доказам та ухвалено рішення про закриття спірного провадження, працівники міліції прибули за викликом дружини скаржника про вчинення скаржником щодо неї протиправних дій, в приміщення, де перебував скаржник працівники міліції зайшли за запрошенням дружини скаржника, на її прохання та одночасно з нею, дружина скаржника користувалась правом на проживання в спірному житлі, однак скаржник вигнав її з нього посеред ночі, вона просила працівників міліції захистити її, оскільки мала потребу взяти для себе одяг, але боялась продовження протиправних дій скаржника, скаржник закрився від дружини в квартирі та самостійно відчинив двері за її проханнями, на час входження в житло працівниками міліції було повідомлено скаржника про їх належність до правоохоронного органу, скаржник з власної ініціативи вчинив опір працівникам міліції, намагався їх вдарити, а тому його заспокоювали силою, для оформлення правопорушення доставили у відділення міліції, дружина скаржника не надала показань про те, що працівники міліції завдавали скаржнику удари чи заподіювали йому тілесні ушкодження в інший спосіб, дружина скаржника повідомила досудове слідство про те, що скаржника поклали на підлогу для його заспокоєння та припинення намагань заподіювати удари працівникам міліції, скаржник порозбивав речі в будинку, наявні у скаржника тілесні ушкодження оцінені експертами, в тому числі і за комісійною експертизою, які вказали, що механізм їх виникнення може включати їх самостійне заподіяння скаржником, коли він бив речі в будинку, або коли чинив опір, однозначно не встановлено факту заподіяння вказаних ушкоджень працівниками міліції, дії міліції були реакцією на протиправну поведінку скаржника, на скаржника складено протокол за ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні слідчий надав пояснення про те, що раніше було скасовано постанови про закриття даного кримінального провадження, усі дії, які було вказано в ухвалах здійснено, було отримано усі пояснення осіб, про допит яких просив скаржник, було витребувано рапорти, допитано працівників міліції, на яких вказав скаржник, встановлено факт і обставини виклику швидкої допомоги, про що вказує скаржник в якості підстав для скасування постанови; надано оцінку усім обставинам.

Судом встановлено наступні обставини.

31/10/2016 р. старший слідчий ОСОБА_6 ухвалив постанову про закриття кримінального провадження №0000145 від 22/09/2015 р. в постанові вказано про те, що попередні постанови про закриття даного провадження були скасовані ухвалами слідчих суддів, а тому ним встановлено усі обставини, що зазначені у вказаних ухвалах, надано оцінку усіх доказам, які є в кримінальному провадженні, та які встановлені за ухвалами слідчих суддів. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови досудовим слідством допитано усіх осіб, на яких вказав скаржник, проведено одночасні допити вказаних осіб, надано оцінку свідченням очевидців та осіб, на яких вказує скаржник, що вони наносили йому удари. Так в постанові вказано на те, що скаржник самостійно викликав собі бригаду медичної допомоги, хоча скаржник вказує, що такий текст в постанові відсутній. В змісті постанови вказано. що слідчим допитано медичних працівників, про допит яких просив скаржник, хоча скаржник та його адвокат надали пояснення про те, що в постанові відсутня інформація щодо допиту лікаря, який оглядав скаржника. При цьому відповідно до показань лікаря швидкої медичної допомоги на час її прибуття скаржник вільно перебував біля гаражів та шлагбауму за місцем знаходження Івано-Франківського МВ УМВС. В постанові наявна інформація щодо допиту лікаря приймального відділення та торакального хірурга, які фіксували інформацію з приводу звернення скаржника та оглядав його. Таким чином скаржник повідомив суду неправдиву інформацію щодо змісту постанови та не врахування і не надання оцінки поясненням вказаних осіб. В постанові органу досудового слідства також вказано на зміст висновків експертів щодо тілесних ушкоджень скаржника та механізму їх заподіяння. В постанові слідчого зазначено на встановлення обставини реєстрації скаржника в журналі обліку відвідувачів Івано-Франківського МВ УМВС, хоча в судовому засіданні адвокат скаржника повідомив суд про те, що досудовим слідством не встановлено обставини реєстрації прибуття скаржника до вказаного відділу. В постанові слідчого зазначено про те, що постановою Івано-Франківського міського суду від 19/11/2015 р. скаржника визнано винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за психологічне та фізичне насильство щодо його дружини, вчинене біля 00 годин 20/09/2015 р.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Так оскаржувана постанова містить в собі інформацію щодо вчинених слідчих дій, їх результатів, встановлення фактичних обставин та надання їм оцінки.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Питання закриття кримінального провадження або внесення і його підтримання в суді є виключною компетенцією представника державного обвинувачення. Тому не погодження скаржника із висновками державного обвинувачення не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки усі дії, які необхідно було вчинити для перевірки та спростування припущень скаржника досудовим слідством здійснено.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В судовому засіданні адвокат скаржника надав пояснення про те, що досудовим слідством порушено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини проголошено права обвинуваченого та передбачено право на розгляд спору.

Так скаржник є потерпілим, а не обвинуваченим.

Відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції" (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Отже у разі встановлення тілесного ушкодження зобов`язанням держави є забезпечення розслідування відповідного факту засобами досудового розслідування.

Так заяву скаржника зареєстровано в порядку, що передбачає прийняття заяв про вчинення злочинів, здійснено досудове розслідування, повно встановлено обставини, на які вказував скаржник.

Так само відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

В ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини врегульовано питання доставлення особи, яка вчинила правопорушення до компетентного органу для його оформлення чи припинення правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Таким чином національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантовано право на кримінально-правове переслідування працівників правоохоронного органу, які за викликом його дружини про вчинення ним правопорушень щодо неї, прибули для оформлення відповідного правопорушення, його припинення та забезпечення правової охорони прав дружини скаржника щодо отримання особистих речей.

Крім цього досудовим слідством однозначно встановлено, що скаржник в стані сп`яніння знищував речі за місцем свого і дружини проживання, вигнав вночі її із житла, чинив опір працівникам правоохоронного органу після їх повідомлення про належність до відповідного органу.

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція щодо оцінки доказів на встановлення складу злочину в діях осіб, на яких вказує скаржник. До компетенції слідчого судді належить встановлення чи діяв орган досудового розслідування свавільно при реалізації наданих законом повноважень.

Так оскаржувана постанова відповідає вимогам, що ставляться законом до такого виду постанов в ст. 110 КПК України. Висновки досудового слідства вмотивовані фактичними обставинами та правовими нормами.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову старшого слідчого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000145, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1