Провадження № 1-кп/243/642/2016
Справа № 243/7335/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2016 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського,2, м. Слов`янськ Донецької області ) кримінальне провадження згідно ЄДРДР № 0002331 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , освіта базова загальна середня, не працюючого, не одруженого, інвалідом не є, неповнолітніх дітейта непрацездатних осіб на утриманні не має, раніше судимого:
16 березня 2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, відповідно ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпілі ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , який раніше вчинив злочин, передбачений ст.186 КК України та має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 09 серпня 2016 року, приблизно о 20 год. 00 хв., проїздив на своєму велосипеді повз домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний намір на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, з території вказаного домоволодіння.
Реалізовуючи свій протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а господарів вказаного домоволодіння не має, діючи таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, в цей же день та час ОСОБА_4 поклав велосипед на землю біля хвіртки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а сам через незаперті на ключ двері хвіртки, незаконно проник у двір вказаного домоволодіння, де викрав два мішки пшениці класу - фураж, загальною вагою 92 кг., вартістю за кілограм 3 грн. 23 коп., загальною вартістю 297 грн. 16 коп., які належать ОСОБА_8 .. Після чого з викраденим майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившися викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 297 гривень 16 копійок.
Крім того, 19 серпня 2016 року, приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_4 , який раніше вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, та має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, прийшов у гості до свого сусіда ОСОБА_9 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 попросив ОСОБА_4 сходити у магазин та достав з карману гаманець, щоб дати йому 20 грн. для придбання цигарок. У ОСОБА_4 в цей же день, час та у вказаному місці виник злочинний намір на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно. ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи відкрито, вскочив з місця та вдарив потерпілого ОСОБА_9 у обличчя палицею, від чого останній впав, спричинивши потерпілому забій м`яких тканин тім`яної області, садна правої завушної області, правій виличної області, підборіддя, обох гомілок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_4 вихватив у потерпілого з руки гаманець, з якого заволодів грошовими коштами у сумі 820 грн. З викраденими грошовими коштами ОСОБА_4 місце скоєння кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 820 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у інкримінованих йому діяннях визнав частково та дав такі показання.

По епізоду інкримінованого йому діяння за ч.3 ст. 185 КК України, свою винуватість визнав повністю та пояснив, що у серпні 2016 року, приблизно о 20 год. 00 хв., проїздив на своєму велосипеді повз домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на дворі побачив мішки із зерном, вирішив їх викрасти. Двір огороджений парканом, є хвіртка, на хвіртці є запор, однак на той момент хвіртка була відчинена. Він зайшов, та переконавшись, що його ніхто не бачить забрав ці мішки із зерном, які завіз до будинку брата.
По епізоду інкримінованого йому діяння за ч.2 ст. 186 КК України, свою винуватість визнав частково та пояснив, що 19 серпня 2016 року, приблизно о 15 год. 30 хв., він проходив через двір сусіда ОСОБА_9 до свого брата. У дворі сиділи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Він став підходити до ОСОБА_9 , тому що останній його покликав, у цей же час ОСОБА_10 пішов. ОСОБА_9 попросив його придбати цигарки, дістав гаманець, тоді він штовхнув ОСОБА_9 , той відхитнувся на паркан, а він в цей час вихватив гаманець з рук та втік. Наполягає на тому, що він не бив палицею ОСОБА_9 .. Він не знає, хто міг нанести тілесні ушкодження ОСОБА_9 у той період часу, але це був не він. У вчиненому розкаюється, просить суворо його не карати. Також повідомив, що у той день коли він побив ОСОБА_9 та забрав у нього гроші, він бачив, як ОСОБА_9 пішов до свідка ОСОБА_10 , тому допускає, що можливо саме там ОСОБА_9 і могли бути нанесені тілесні ушкодження.
По епізоду інкримінованого ОСОБА_4 діяння за ч.3 ст. 185 КК України, судом досліджені були такі докази:

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що дійсно він придбав зерно - фураж для господарства, зберігав його у сараї та в клітці для кролів. У серпні 2016 року, більш точну дату, він наразі повідомити не може, тому що не пам`ятає, вранці вийшов у двір та побачив, що зерно у нього вкрали. Він повідомив про це сусідам, які йому розповіли, що у них були викрадені кавуни, вони пішли по сліду, та виявили кавуни у брата обвинуваченого. Тоді він також пішов до брата обвинуваченого, де впізнав свої мішки із зерном. Брату обвинуваченого він нічого не повідомив, а пішов відразу до дільничного. Після чого, йому повернули його майно. Претензій до обвинуваченого не має, вважає, що йому достатньо того, що він вже відсидів, просив суворо його не карати. Після чого подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, у судових дебатах приймати участі не бажає, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що йому зрозуміла ст. 63 Конституції України, показання давати бажає. Суду пояснив, що дійсно у серпні 2016 року, точної дати він не пам`ятає, він прийшов з роботи додому вранці та у себе у дворі побачив два мішки пшениці. Як він дізнався, то їх приніс до нього додому його брат ОСОБА_4 , однак він не знав, що ця пшениця викрадена. Пізніше до нього прийшов ОСОБА_8 , працівники поліції. ОСОБА_8 у цих мішках впізнав свої за зовнішніми ознаками. Він працівникам поліції добровільно видав ці мішки із пшеницею.

Судом також досліджені такі письмові докази:

Згідно із витягом з ЕДРДР за № 0002331, внесено відомості про вчинення злочину за кваліфікацією ч.3 ст. 185 КК України;

Відповідно протоколу огляду місця події від 10 серпня 2016 року оглянуто домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_2 . В ході огляду зафіксоване місце вчинення злочину;

Відповідно протоколу огляду від 10 серпня 2016 року оглянута ділянка місцевості, розташована біля воріт домоволодіння АДРЕСА_1 , де розташовані два мішки із зерном, які за письмовою згодою добровільно видав ОСОБА_11 .. Мішки із зерном були зважені на вагах № 56072, вага зерна становила 92 кг.. Мішки із зерном були вилучені;

Відповідно протоколу вилучення зразків від 15 серпня 2016 року, у присутності потерпілого ОСОБА_8 були вилучені зразки зерна для проведення експертизи;

Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 25 серпня 2016 року із фототаблицями, у присутності понятих, обвинувачений ОСОБА_4 вказав на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_2 , та повідомив, що саме з цього домоволодіння він викрав два мішка пшениці класу фураж. Після чого показав, як він через хвіртку зайшов у подвір`я вказаного домоволодіння, пройшов через двір, виявив у сараї у бочці пшеницю, яку руками набрав у два мішки, які знаходилися тут же. Показав, як він їх по черзі виніс, погрузив на велосипед, та повіз до брата додому по АДРЕСА_1 . Після чого всі прослідували до домоволодіння по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 вказав, де саме він заховав пшеницю;

Згідно із карткою аналізу зерна від 16 серпня 2016 року, визначені якість та клас зерна;

Згідно із товарознавчою експертизою, ринкова вартість 92 кг пшениці класу фураж станом на момент вчинення злочину становить 3 грн. 23 коп. за 1 кг., а всього 297 грн. 16 коп.;

Згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17 серпня 2016 року, 92 кілограми пшениці класу фураж, визнані речовим доказом про кримінальному провадженню № 0002331 та передані на відповідальне збереження потерпілому ОСОБА_8 під розписку.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого, потерпілого та свідка, оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються між собою та іншими зібраними по справі доказами.

Суд приймає до уваги протоколи слідчих дій та вважає їх допустимими доказами, оскільки вони вчинені у відповідності до норм чинного КПК України.

У суду не виникає сумнівів у висновках експертиз, оскільки вони проведені компетентною особою, з достатнім стажем роботи, із дотриманням норм КПК та КК України, не містять суперечностей та узгоджуються з іншими доказами по справі, отже є належним та допустимим доказом по справі.

Даючи оцінку всім доказам, які були досліджені в процесі судового розгляду, суд приходить до переконання що обставини, викладені у обвинувальному акті щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 по вказаному епізоду знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, його дії по вказаному епізоду кваліфіковані вірно, а тому вважає, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна(крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

По епізоду інкримінованого ОСОБА_4 діяння за ч.2 ст. 186 КК України, судом досліджені були такі докази:

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що дійсно у серпні 2016 року його сусід ОСОБА_4 наніс йому удар палицею по голові, після чого він втратив свідомість, коли зрозумів, що відбулося, то побачив, що у нього зник гаманець з грошима.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що дійсно у серпні 2016 року, більш точної дати він не пам`ятає, він знаходився у дворі у ОСОБА_9 .. Вони побачили сусіда ОСОБА_12 , який спостерігав за ними. У них почався словесний конфлікт із ОСОБА_4 , в ході якого останній повідомив, що він їх постріляє. Після чого, він більше не захотів з ним зв`язуватися, сів на велосипед та поїхав додому. У цей день він більше не бачив ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_9 .. Однак наступного дня, чи через день, точно він не пам`ятає, то до нього зайшов додому ОСОБА_9 та повідомив, що ОСОБА_4 його вдарив палицею у обличчя та забрав гаманця із грошима, а він втратив свідомість, після чого наступного дня пішов у лікарню. Тоді він йому порадив звернутися до поліції, тому що за таких обставин наступного разу можуть взагалі вбити. Повідомив, що ОСОБА_9 колись отримав ЧМТ, внаслідок падіння з мотоцикла, і після чого він став інвалідом, не завжди може висловити свою думку, однак він недієздатним не визнаний. Може ствердити, що коли він до нього прийшов, то прямо повідомив про те, що його вдарив саме ОСОБА_4 ..

Судом також досліджені такі письмові докази:

Згідно із витягом з ЕДРДР за № 0002331, постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 23 серпня 2016 року, постанови про зміну кваліфікації кримінального провадження від 23 серпня 2016 року, внесено відомості про вчинення злочину за кваліфікацією ч.2 ст. 186 КК України;

Відповідно протоколу огляду місця події від 20 серпня 2016 року із фототаблицями, оглянуто домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 . В ході огляду якого, зафіксоване місце вчинення злочину, виявлений та вилучений гаманець чорного кольору, з якого зі слів потерпілого були викрадені гроші;

Відповідно протоколу огляду від 20 серпня 2016 року, за добровільною згодою володільця домоволодіння ОСОБА_13 , був проведений огляд домоволодіння по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 .. В ході огляду домоволодіння, ОСОБА_4 вказав на місце, де він сховав викрадені ним у ОСОБА_9 гроші, та добровільно видав грошові кошти у сумі 820 грн., купюри яких були сфотографовані, записані серії та номера, та вилучені;

Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22 серпня 2016 року із фототаблицями, потерпілий ОСОБА_14 показав, що його сусід ОСОБА_4 за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , приблизно о 16 год. 00 хв., 19 серпня 2016 року, наніс йому удар палицею під праву вилицю в область обличчя, після чого він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то побачив, що у нього у гаманці відсутні гроші в сумі 820 грн. Потерпілий ОСОБА_15 видав палицю, довжиною 84 см., загострену донизу, повідомивши, що саме цією палицею його вдарив ОСОБА_4 ;

Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 25 серпня 2016 року із фототаблицями, у присутності понятих, за вказівкою ОСОБА_4 , всі прослідували до домоволодіння по АДРЕСА_4 , поряд із яким ОСОБА_4 вказав, що саме тут він забрав гаманець у ОСОБА_9 після чого на статисті показав, як він штовхнув ОСОБА_9 , і як той відхилився до паркану, і як він в цей момент вихватив у ОСОБА_9 гаманець, розкрив його, забрав гроші, а гаманець ту же кинув. Повідомив, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 палицею він не наносив;

Згідно із висновком експерта № 411 від 22 серпня 2016 року, виявлені у ОСОБА_9 при судовому медичному освідуванні забій м`яких тканин тім`яної області, садна правої завушної області, правої виличної області, підборіддя, обох гомілок, утворилися від дії тупих предметів, можливо у зазначений термін та при обставинах, на які вказує потерпілий, і відносяться до легких тілесних ушкоджень;

Згідно із висновком експерта № 422 від 25 серпня 2016 року, виникнення садна правої виличної області у ОСОБА_9 при обставинах, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту можливе. На механізм виникнення інших тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , він під час проведення слідчого експерименту не вказує. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути руки людини, стиснуті в кулаки, ноги, палиця, або інші тупі предмети з аналогічними властивостями;

Згідно із висновком експерта № 426 від 25 серпня 2016 року, виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 при обставинах, на які вказує обвинувачений під час проведення слідчого експерименту неможливе. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути руки людини, стиснуті в кулаки, ноги, палиця, або інші тупі предмети з аналогічними властивостями;

Згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 22 серпня 2016 року, гаманець чоловічий чорного кольору та грошові кошти у сумі 820 грн. купюрами по 100 грн.(всього 800 грн.) та купюрами по 10 грн.(всього 20 грн.), визнані речовим доказом про кримінальному провадженню № 0002440 та передані на відповідальне збереження потерпілому ОСОБА_9 під розписку;

Згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 23 серпня 2016 року, палиця визнана речовим доказом про кримінальному провадженню № 0002440 та передана на зберігання до камери схову Слов`янського ВП ГУ НП в Донецькій області згідно із квитанцією № 302 від 28 серпня 2016 року, номер кримінального провадження 0002331, порядковий номер 302, номер книги обліку речових доказів, вилучених стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження 34.

Аналізуючи показання обвинуваченого в тій їх частині, що він не наносив потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, палицею, суд не приймає їх до уваги оскільки вони спростовані показаннями потерпілого, свідків, висновками експертиз тта протоколами слідчих дій.

Так потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні та під час слідчого експерименту прямо вказував, що удар палицею йому наніс обвинувачений ОСОБА_4 , після якого він впав та не пам`ятає, що відбувалося далі. Такі показання потерпілого підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні повідомив, що очевидцем події не був, однак може ствердити, що потерпілий наступного після події дня прийшов до нього та повідомив, що удари потерпілому наніс саме ОСОБА_4 ..

Суд приймає до уваги показання потерпілого та свідка, оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються між собою, а також підтверджуються протоколами огляду місця події від 20 серпня 2016 року, згідно з якими за місцем проживання потерпілого був виявлений пустий гаманець, а за місцем проживання обвинуваченого, останній добровільно видав гроші, які викрав у потерпілого ОСОБА_9 , протоколом слідчого експерименту, проведеного із потерпілим, згідно із яким ОСОБА_9 також вказав, що удар палицею йому наніс саме ОСОБА_4 .

Суд приймає до уваги протоколи слідчих дій та вважає їх допустимими доказами, оскільки вони вчинені у відповідності до норм чинного КПК України.

Крім вищенаведених доказів, показання обвинуваченого також спростовуються:

висновком експерта № 411 від 22 серпня 2016 року, згідно із якими виявлені у ОСОБА_9 при судовому медичному освідуванні забій м`яких тканин тім`яної області, садна правої завушної області, правої виличної області, підборіддя, обох гомілок, утворилися від дії тупих предметів, можливо у зазначений термін та при обставинах, на які вказує потерпілий, і відносяться до легких тілесних ушкоджень;

висновком експерта № 422 від 25 серпня 2016 року, виникнення садна правої виличної області у ОСОБА_9 при обставинах, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту можливе. На механізм виникнення інших тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , він під час проведення слідчого експерименту не вказує. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути руки людини, стиснуті в кулаки, ноги, палиця, або інші тупі предмети з аналогічними властивостями;

висновком експерта № 426 від 25 серпня 2016 року, виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 при обставинах, на які вказує обвинувачений під час проведення слідчого експерименту неможливе.

У суду не виникає сумнівів у висновках експертиз, оскільки вони проведені компетентною особою, з достатнім стажем роботи, із дотриманням норм КПК та КК України, не містять суперечностей та узгоджуються з іншими доказами по справі, отже є належним та допустимим доказом по справі.

Суд зазначає, що відповідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Даючи оцінку всім доказам, які були досліджені в процесі судового розгляду, суд приходить до переконання що обставини, викладені у обвинувальному акті щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 по вказаному епізоду знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення, слід дійти до висновку, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна(грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Судом були досліджені відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 серпня 2016 року, було встановлено особу ОСОБА_4 за показаннями його бабусі ОСОБА_16 , яка впізнала свого онука ОСОБА_4 на фото № 1, який паспорта не отримував та має лише свідоцтво про народження.

Згідно із висновками судової психіатричної експертизи № 892 від 28 серпня 2016 року, ОСОБА_4 виявляє легку розумову відсталість(олигофренія в ступеню легкої дебільності, психопатоподібний синдром в ред. МКБ-9)

В період часу, який відповідає часу вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_4 міг в повній мірі розуміти свої дії та керувати ними.

В період часу, який відповідає часу вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_4 не находився у тимчасово хворобливому стані. Міг розуміти свої дії та керувати ними.

На теперішній час ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждає, може розуміти свої дії та керувати ними.

Застосування примусових мір медичного характеру не потребує.

Так, відповідно характеристики № 23/02-50 від 17 серпня 2016 року, наданої Черкаським селищним головою, ОСОБА_4 проживає із бабусею по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг на нього не поступало.

Допитана у судовому засіданні бабуся обвинуваченого ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що очевидцем події злочинів не була, однак може охарактеризувати її онука ОСОБА_4 лише з позитивної сторони, оскільки останній до затримання постійно проживав із нею, допомагав їй по господарству, у сім`ї чуйний, однак має проблеми із здоров`єм, оскільки перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Згідно із довідкою КЛПУ Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська № 1920 від 17 серпня 2016 року, ОСОБА_4 перебуває на обліку в ДО ОПБ м. Слов`янська з 2004 року по теперішній час з діагнозом: легка розумова відсталість зі значними поведінковими порушеннями.

Згідно із довідкою КЛПУ Слов`янська центральна районна лікарня № 353 від 17 серпня 2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 у лікаря-нарколога на обліку не перебуває.

Раніше судимий:

16 березня 2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, відповдіно ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає активне сприяння розкриттю злочинів, та незадовільний стан здоров`я.

Згідно із ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчинених злочинів, сукупність всіх характеризуючих його обставин, віднесення їх законодавцем до категорії тяжких, характер і ступінь його суспільної небезпеки, характер дій обвинуваченого у здійсненні ним злочинних намирів, ступінь негативних майнових втрат потерпілої сторони, дані про особу обвинуваченого.

При цьому, суд приймає до уваги встановлені фактичні обставини по провадженню, ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжує покарання, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищеприведені характеристики особистості обвинуваченого, ступінь небезпечності особистості обвинуваченого для суспільства, який судимий за аналогічний злочин, під час іспитового строку на шлях виправлення не став, і знову вчинив корисливі злочини у короткий проміжок часу, а також ту обставину, що ОСОБА_4 своєю поведінкою сприяв розкриттю злочинів, зрозумів протиправність своїх дій, позицію потерпілих, які при призначенні покарання не наполягали на суворому покаранні, потерпілий ОСОБА_8 просив суд обмежитися покаранням, не пов`язаним із позбавленням волі за такої можливості. Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо можливості призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки встановлені судом обставини вчинених правопорушень не дають суду підстави для визначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, щодо жодного із вчинених злочинів. Втім, аналізуючи викладені обставини у їх сукупності, суд визнає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі не в максимальному розмірі в межах санкцій інкримінованих статей Особливої частини Кримінального Кодексу України, за кожний злочин окремо.

Суд, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 було вчинено декілька злочинів, вважає за необхідне, на підставі ст. 70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Суд також враховує ту обставину, що обвинувачений вчинив правопорушення за вказаним вироком під час іспитового строку, визначеного йому Слов`янським міськрайонним судом за вироком від 16 березня 2015 року, яким ОСОБА_4 визнано винним за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, та вважає за необхідне остаточно призначити покарання ОСОБА_4 за ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань.
Вказане покарання обвинуваченому по своєму виду та розміру на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З протоколу затримання ОСОБА_4 видно, що протокол складений з 01 год. 50 хв. до 02 год. 30 хв. 21 серпня 2016 року.

Як видно з ухвали слідчого судді від 23 серпня 2016 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою діє з 01 год. 50 хв. 21 серпня 2016 року.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що о 17 год. 30 хв. 20 серпня 2016 року був проведений огляд домоволодіння за місцем мешкання обвинуваченого, під час якого ОСОБА_4 добровільно видав викрадені кошти, який був закінчений о 18 год. 00 хв..

Як видно із показань обвинуваченого, саме з цього часу він, через підкорення наказу працівників правоохоронних органів, змушений був залишатися поряд із працівниками поліції.

Аналізуючи встановлені у судовому засіданні наведені докази, суд зазначає, що показання підсудного щодо його тримання поряд із уповноваженою особою з 17 год. 30 хв. 20 серпня 2016 року, стороною обвинувачення не спростовані.

Виходячи з вказаного, з врахуванням положень ст. 7, 208 - 209 КПК України, суд приймає до уваги показання обвинуваченого, та доводи захисту в цій частині, і враховуючи, що таке затримання не потягло за собою будь яких наслідків щодо обмови обвинуваченого, тощо, вважає, що термін затримання обвинуваченого, становить з моменту початку протоколу огляду 17 год. 30 хв. 20 серпня 2016 року і його слід зарахувати у строк попереднього ув`язнення, який слід обчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі..

Враховуючи вимоги ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 год. 30 хв. 20 серпня 2016 року по 25 листопада 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Розв`язуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у відповідності до п. 14 ст. 368 КПК України, суд виходить з наступного.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як роз`яснено у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», згідно рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», в якому, зокрема, зазначено таке: «Законність тримання заявника під вартою з 15.10.2001 до 04.08.2003 п. 74 «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під вартою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі») № 28358/95, п.п. 55-56, ЄКЛП 2000-III, та справу «Кавка проти Польщі» № 25874/94 п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України», № 76556/01 та № 3877904, п. 73 від08.04.2010)». У п. 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд 15.10.2001 прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обгрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (див. справа «Соловей і Зозуля проти України», п. 76, від 27.11.2008). За таких обставин Суд вважає, що рішення районного суду від 15.10.2001 не забезпечило заявникові адекватного захисту від свавілля, який є важливим елементом «законності» тримання під вартою у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції, а тому тримання заявника під вартою після 15.10.2001 також не відповідає п. 1 ст. 5 Конвенції».

Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме набрання цим вироком законної сили не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При цьому, якщо питання про доцільність та обгрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд з метою забезпечення прав засудженого в разі неможливості завершення провадження в апеляційному порядку до спливу двомісячного строку з дня ухвалення вироку судом першої інстанції необхідно незалежно від наявних клопотань сторін кримінального провадження розглянути питання доцільності та обгрунтованості тримання під вартою. У такому випадку суд застосовує правила ст. 331 КПК до завершення розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

Отже з врахуванням роз`яснень, викладених у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», при вирішенні питання що належить вчинити із заходами кримінального провадження, обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на думку суду слід залишити до набрання вироку законної сили.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно норм ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Процесуальних витрат немає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3(трьох)років позбавлення волі,

за ч.2 ст.186 КК України у виді 4(чотирьох)років та 1(одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання до відбуття 4(чотири) роки та 1(один) місяць позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі і остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 4(чотирьох)років и 2(двох)місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання 17 год. 30 хв. 20 серпня 2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, термін перебування ОСОБА_4 під вартою як запобіжний захід з 17 год. 30 хв. 20 серпня 2016 року по 25 листопада 2016 року включнообчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Речові докази по справі: 92 кілограми пшениці класу фураж, визнані речовим доказом про кримінальному провадженню № 0002331, згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17 серпня 2016 року, та передані на відповідальне збереження потерпілому ОСОБА_8 під розписку, - після вступу вироку в законну силу, - залишити потерпілому ОСОБА_8 за належністю;

гаманець чоловічий чорного кольору та грошові кошти у сумі 820 грн. купюрами по 100 грн.(всього 800 грн.) та купюрами по 10 грн.(всього 20 грн.), визнані речовим доказом про кримінальному провадженню № 0002331, згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 22 серпня 2016 року, та передані на відповідальне збереження потерпілому ОСОБА_9 під розписку, - після вступу вироку в законну силу, - залишити потерпілому ОСОБА_9 за належністю;

палицю, визнану речовим доказом про кримінальному провадженню № 0002331, згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 23 серпня 2016 року, та передану на зберігання до камери схову Слов`янського ВП ГУ НП в Донецькій області згідно із квитанцією № 302 від 28 серпня 2016 року, номер кримінального провадження 0002331, порядковий номер 302, номер книги обліку речових доказів, вилучених стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження 34, - після вступу вироку в законну силу знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складений у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий- суддя: ОСОБА_1