П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
за участю при секретарях: прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою захисника ОСОБА_12. про перегляд судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_13,

у с т а н о в и л а:

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_13 засуджено: за пунктом 6 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років з конфіскацією майна; за частиною першою статті 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за частиною четвертою статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна.

На підставі статті 70 КК призначено ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років з конфіскацією майна.

Згідно з вимогами статті 71 КК частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Саратського районного суду Одеської області від 2 лютого 2010 року, і остаточно визначено ОСОБА_13 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років шість місяців з конфіскацією майна.

За вироком суду ОСОБА_13 визнано винуватим у тому, що він проти ночі 3 січня 2014 року, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1, завдав ударів руками ОСОБА_14, заподіявши їй тілесні ушкодження середньої тяжкості. Далі ОСОБА_13 завдав декілька ударів руками та металевим предметом ОСОБА_15, а також - один удар ножем в область грудної клітки, унаслідок чого настала смерть останнього. Після цього ОСОБА_13 заволодів указаним у вироку майном подружжя ОСОБА_15 на загальну суму 820 гривень та з місця злочину зник.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2016 року вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без зміни.

Захисник засудженого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_12. у заяві зазначає про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм статті 384 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Вважає, що в даному провадженні суд першої інстанції належним чином не роз'яснив обвинуваченому можливість та особливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних. Крім того, до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування не було долучено письмове роз'яснення прокурора про право на суд присяжних, з яким повинен був ознайомитись обвинувачений. На думку захисника, суди апеляційної та касаційної інстанцій лише формально перевірили доводи захисту в частині неправильного застосування вимог статті 384 КПК, що призвело до ухвалення ними незаконних рішень.

На обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК, захисник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2015 року, 16, 17 березня та 21 червня 2016 року, в яких касаційним судом констатовано недотримання у кримінальних провадженнях процесуальних положень, що регламентують право обвинуваченого на суд присяжних, постановлені судові рішення скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Також захисник у заяві наводить доводи стосовно невідповідності оспорюваної ухвали суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, передбаченої статтею 384 КПК, постанові Верховного Суду України (далі - Суд) від 25 червня 2015 року у справі № 5-111кс15 щодо ОСОБА_2. Зокрема, стверджує про те, що касаційний суд проігнорував висновок Суду стосовно порядку та механізму роз'яснення процесуальних норм про право особи на суд присяжних, який є обов'язковим для всіх судів загальної юрисдикції.

Просить постановлені щодо ОСОБА_13 судові рішення скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Судова палата у кримінальних справах Суду заслухала суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення заяви, дослідила матеріали справи та обговорила доводи, викладені у заяві, й дійшла висновку про таке.

Як підстави для перегляду судових рішень захисник у заяві зазначає неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми, передбаченої статтею 384 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку, викладеному в постанові Суду у справі № 5-111кс15.

Практика Суду з питання перегляду судових рішень за заявами, в яких одночасно порушується питання про такий перегляд з підстав, визначених пунктами 2 і 3 статті 445 КПК, відображена, зокрема, в його постанові від 13 жовтня 2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 5-166кс(15)16. У цьому рішенні Суд вказав на те, що з метою забезпечення дотримання принципу верховенства права, складовими якого є, у тому числі, правова визначеність і стабільність судової практики, за наявності правової позиції Суду щодо правильного застосування певної норми (норм) КПК, судові рішення підлягають переглядові лише на підставі пункту 3 статті 445 КПК.

За наведених обставин підставою для перегляду судових рішень у справі за заявою захисника ОСОБА_12. в інтересах засудженого ОСОБА_13 є невідповідність оспорюваного рішення суду касаційної інстанції висновку, викладеному в постанові Суду від 25 червня 2015 року у справі № 5-111кс15.

Зміст правової позиції Суду із приводу правильного застосування норми статті 384 КПК, викладеної у цій постанові, зводиться до такого.

Право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід'ємною складовою права особи на захист і гарантоване як міжнародними стандартами, так і відповідним національним законодавством. Обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинен бути поінформований про таке право прокурором і судом у чітко визначені законом строки та в обсязі, необхідному й достатньому для його правильного розуміння, і мати безперешкодну можливість скористатись цим правом.

Суд, підтверджуючи правильність зазначеного висновку та незмінність своєї практики з даного питання, вважає, що касаційний суд при ухваленні оспорюваного рішення дотримався вимог частини першої статті 458 КПК.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор до моменту складання обвинувального акта роз'яснив ОСОБА_13 право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних, і ця обставина засвідчена підписом обвинуваченого (том перший, аркуші справи 27-28).

Суд першої інстанції під час підготовчого засідання також належним чином переконався у тому, що обвинувачений не бажає скористатись правом на розгляд його провадження судом присяжних, підтвердженням чого є звукозапис судового засідання від 27 березня 2014 року і пам'ятка про права та обов'язки особи, яка бере участь у судовому засіданні (том перший, аркуш справи 16).

У судовому засіданні 22 квітня 2014 року, при вчиненні підготовчих дій, суд першої інстанції, серед інших прав, знову роз'яснив обвинуваченому право на суд присяжних, однак ним він не скористався.

Таким чином, рішення касаційного суду про те, що прокурором і судом першої інстанції було забезпечено право обвинуваченого ОСОБА_13 на розгляд провадження щодо нього судом присяжних з дотриманням вимог статті 384 КПК, відповідає висновку Суду, викладеному в його постанові від 25 червня 2015 року у справі № 5-111кс15.

Отже, обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердились, а тому у задоволенні заяви захисника слід відмовити.

Керуючись статтями 454, 456 КПК, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_12. про перегляд вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_13.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8