Справа № 594/318/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт матеріалів досудового розслідування, внесеного 09 березня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080, з угодою про примирення від 24 березня 2016 року, щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
25 березня 2016 року до Борщівського районного суду Тернопільської області надійшов складений 24 березня 2016 р. слідчим СВ Борщівського відділення поліції Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 та затверджений цього ж дня прокурором Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області молодшим радником юстиції ОСОБА_3 обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з угодою про примирення, укладеною 24 березня 2016 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 .

В ході підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 просив суд укладену між потерпілим та підозрюваною угоду про примирення затвердити, так як вважає, що остання відповідає вимогам закону, може бути затверджена вироком з призначенням обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_5 погодилися з думкою прокурора, заперечень щодо укладеної між ними угоди не висловили.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого та обвинуваченої щодо можливості затвердження угоди, вивчивши надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що укладена між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 угода про примирення не може бути затверджена судом, оскільки її умови суперечать вимогам КПК України та закону.

Так, відповідно до ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Як слідує зі змісту угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 , такий вимогам ст. 471 КПК України не відповідає, оскільки не містить відомостей про істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрювана зобов`язана вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення.

Так, в угоді про примирення зазначено, що підозрювана відшкодувала завдані нею збитки, проте, коли та в якій сумі не вказано. Перелік, інших дій, які б підозрювана мала вчинити на користь потерпілого, в угоді відсутній. Тобто угода про примирення не містить у собі зобов`язань, дій які підозрювана мала б вчинити на користь потерпілого.

Що ж стосується істотних для відповідного кримінального провадження обставин, то до їх переліку судова практика відносить, крім іншого, характеризуючі дані про особу, що в угоді при примирення від 24 березня 2016р. стосовно особи ОСОБА_5 відсутнє.

Поряд з тим, умовами угоди про примирення визначено, що підозрювана зобов`зується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; добровільно відшкодувати судові витрати пов`язані із проведенням на досудовому розслідуванні судово-балістичної експертизи в сумі 263,88 грн. Тобто умовами угоди про примирення на підозрювану ОСОБА_7 покладено обов`язки, які не відповідають вимогам закону, оскільки, для цього виду угод визнання винуватості взагалі не є обов`язковим, тим паче з урахуванням положень ст. 471 КПК неправильно ставити підозрюваній таке визнання в обов`язок, оскільки наведене у жодному разі не охоплюється переліком "дій, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого".

Визначений угодою обов`язок підозрюваної ОСОБА_5 - добровільно відшкодувати судові витрати пов`язані із проведенням на досудовому розслідуванні судово-балістичної експертизи в сумі 263,88 грн., прямо суперечить вимогам закону. У зв`язку з цим слід зазначити, що відповідно до ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, відшкодування обвинуваченим даного виду процесуальних витрат забезпечено відповідним механізмом і не може бути предметом угоди. Тим більше, що угода не може містити конкретної дати відшкодування цих витрат, адже, зважаючи на вищевказану ст. 476 КПК, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Ухилення від відшкодування витрат на залучення експерта не може мати наслідком скасування вироку, оскільки не стосується тих обов`язків підозрюваного, обвинуваченого, які набули нормативного закріплення у ст. 472 КПК і безпосередньо пов`язані із сутністю цієї угоди.

Крім того, як було встановлено в ході підготовчого судового розгляду, під час досудового розслідування відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України судово-балістична експертиза, як зазначено в угоді про примирення, не проводилась. Що стверджено висновком експерта № 6-207/16 від 18.03.2016р., наданого прокурором на підтвердження суми понесених судових витрат під час досудового розслідування. А отже, покладення на підозрювану ОСОБА_5 обов`язку щодо відшкодування судових витрат пов`язаних з проведенням судово-балістичної експертизи в даному випадку є неприпустимим.

Угода не містить відомостей про ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до роз`яснень п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» слідує, що сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

- положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК. Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

А отже, угода про примирення повинна містити відомості про ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, що у даному випадку відсутнє, хоча такі відомості відзначені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі: якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; очевидна неможливість виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань.
З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що угода укладена 24 березня 2016 року між підозрюваною ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 не відповідає вимогам КПК та закону, а тому, затвердженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 314-316, 468, 471-474 КПК України,

у х в а л и в :
В затвердженні угоди про примирення укладеної 24 березня 2016 року між підозрюваною ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 відмовити.
Обвинувальний акт кримінального провадження № 0000080 щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з угодою про примирення повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: