АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1517/2016 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000354 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що перед початком експлуатації вантажопасажирського автомобіля ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 не перевірив та не забезпечив технічно справний стан зазначеного автомобіля, який він міг виявити перед початком його експлуатації.

В подальшому, 14 лютого 2014 року приблизно о 17 год. 45 хв., ОСОБА_7 , керуючи всупереч вимогам п.п. 1,5; 2.3 (б), п. 31.4, п. 31.4.1, п. 31.4.2 (підпункт «а») Правил дорожнього руху України технічно несправним автомобілем ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Підвисоцького зі сторони вул. Кіквідзе в напрямку бул. Дружби Народів в м. Києві, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будинку № 3-А по вул. Підвисоцького, який був позначений інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», які інформували його про наявність пішохідного переходу, всупереч вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у відповідності до яких у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, якого від об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, не зупинився перед пішохідним переходом та не надав дорогу пішоходу, який перебував на пішохідному переході, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , спричинивши їй, в тому числі тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у виді множинних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів і розвитком шоку, від яких ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22 годині 20 хвилин.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини та кваліфікацію дій, просить вирок суду змінити та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст.ст. 69, 75 КК України. Як зазначає апелянт, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, хворіє на тяжке захворювання, працює, одружений, має дочку, яка на момент вчинення злочину була неповнолітньою та на даний час навчається на четвертому курсі денної форми навчання Київського технікуму готельного господарства, що він щиро розкаявся, приймаючи до уваги його поведінку безпосередньо після скоєння злочину та активну співпрацю з правоохоронними органами, його намагання добровільно надати матеріальну допомогу потерпілій, у сукупності є достатніми підставами для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того захисник зазначає, що суд першої інстанції не мотивував питання про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, а тому, враховуючи наявність позитивних даних про особу обвинуваченого, низки обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та враховуючи, що робота обвинуваченого і виконання ним службових обов`язків пов`язані з необхідністю керування транспортним засобом, а тому позбавлення цього права може призвести до втрати роботи, вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вислухавши доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, пояснення представника потерпілої, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисту, вважав вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази щодо яких не досліджувалися, апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

За встановлених судом обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про його особу, наявності обставин, які пом`якшують покарання, думки потерпілої, встановлених у кримінальному провадженні обставин.

Зокрема, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував, і це знайшло своє відображення у вироку, що він вчинив тяжкий злочин з необережною формою вини, що він позитивно характеризується, працює, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на вихованні доньку 1997 року народження, яка є студенткою 4 курсу денної форми навчання Київського технікуму готельного господарства, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також при призначенні покарання ОСОБА_7 судом було враховано тяжкість наслідків, що настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, думку потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому реального покарання, що протягом 14.02.2014-06.05.2016р. він не вчинив жодної дії на дійове каяття перед родиною потерпілої, не надавши будь-якої допомоги родині, яка внаслідок його злочинних дій втратила близьку людину і понесла моральні страждання, що лише на стадії судового розгляду обвинувачений вчинив спробу здійснити грошовий переказ, який потерпіла відмовилася отримувати з огляду на таку поведінку ОСОБА_7 за весь час тривалого досудового розслідування, а тому, не зважаючи на всі позитивні дані про особу обвинуваченого, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та справедливим для його виправлення.

Отже, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував всі передбачені ст. 65 КК України, що були встановлені у даному кримінальному провадженні, в тому числі і ті, на які посилається захисник в апеляційній скарзі.

Будь-яких інших обставин, які б залишилися поза увагою суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Тому колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання як основне, так і додаткове в межах санкції закону, у вчиненні якого його визнано винуватим, в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу, є обґрунтованим та справедливим, а відтак не вбачає підстав для його пом`якшення із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Крім того, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, характер порушень ОСОБА_7 правил дорожнього руху, зокрема ненадання дороги ОСОБА_10 на пішохідному переході та здійснення на неї наїзду, що призвело до смерті останньої, колегія суддів вважає, що вищенаведені встановлені у кримінальному провадженні обставини не знижують істотно ступінь тяжкості злочину, а відтак не дають достатніх законних підстав для призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі ст. 69 КК України, як і не призначення у зв`язку із застосуванням цього закону обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника.

За таких підстав, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4