Справа № 369/2864/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/744/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 07.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 70 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного виду покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки та зобов`язано в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з утримання під вартою в Київському СІЗО на домашній арешт.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 27 жовтня 2015 року, близько 04 години, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу себе, через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння, де через незамкнені двері проник до гаражного приміщення за вищевказаною адресою, в якому знаходився транспортний засіб марки «YAMAHA» моделі «Аргіо», номер рами НОМЕР_1 , синього кольору, 2008 року випуску, об`ємом 49,9 см. куб, належний ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 викотив вищевказаний транспортний засіб на проїжджу частину вулиці Кірова в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району, звідки з вищевказаним транспортним засобом зник у невідомому напрямку. Викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 згідно з висновком експерта від 03.03.2016 року за № 8-04/80., матеріального збитку на загальну суму 10 981, 68 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 16 лютого 2016 року, близько 14 години 20 хвилин, перебуваючи поблизу будинку під номером АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння, де шляхом віджиму металопластикового вікна за допомогою заздалегідь приготовленої викрутки, проник до гаражного приміщення, звідки намагався повторно таємно викрасти належне ОСОБА_9 майно, а саме: інфрачервоний датчик руху марки «Patrol 201 Pet» вартістю 179, 50 грн., шланг змішувач душу та чорний рюкзак із червоними вставками, що не становлять матеріальної цінності для потерпілої.

Після чого, через незачинені двері гаражного приміщення проник до котельні, звідки намагався повторно таємно викрасти належне ОСОБА_9 майно, а саме: інфрачервоний датчик руху марки «Patrol 201 Pet», вартістю 179, 50 грн., вказане майно поклав у викрадений рюкзак.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_7 проник до житлового будинку, звідки намагався повторно таємно викрасти належне ОСОБА_9 майно, а саме: мобільний електричний лічильник марки «Intertek» вартістю 344 грн., який також поклав у викрадений рюкзак.

Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вищевказане майно на загальну суму 703 грн., намагався залишити будинок, однак не зміг завершити злочин із причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками приватної охоронної фірми «Партнер».

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 у частині призначеного додаткового покарання у виді конфіскації майна змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Зобов`язати ОСОБА_7 у період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції. В решті вирок залишити без зімни.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст. 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. Таким чином, суд першої інстанції призначивши додаткове покарання у виді конфіскації майна, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон виключає можливість призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна

Заслухавши доповідь судді, прокурора, котрий апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задоволити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за які його засуджено доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і не оспорюється в апеляційній скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність то вони є слушними.

Як вбачається з вироку суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України і призначив йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. За ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 195 КК України признав покарання у виді 3 років позбавлення волі та у відповідності зі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Крім того, на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, зобов`язавши останнього в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Призначення додаткового покарання у виді конфіскації в цьому випадку не передбачено, оскільки ст. 77 КК України має вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені при застосуванні ст. 75 КК України.
За таких обставин, суд першої інстанції не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що дає підстави для зміни вироку в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року, стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини цього вироку вказівку суду про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
В решті цей вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: