Код суду 233 Справа № 233/2950/16-к
Вирок
Іменем України
11 серпня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , призваного під час мобілізації, навідника 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, судимого, 04 березня 2015 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень (дані про сплату відсутні),
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
11 серпня 2015 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02 жовтня 2015 року № 278 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду кулеметника 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти зазначеної військової частини.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 листопада 2015 року № 335 солдата ОСОБА_4 призначено навідником 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти зазначеної військової частини.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 27 листопада 2015 року № 332 вказана військова частина здійснила переміщення в АДРЕСА_2 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05 лютого 2016 року № 36 зазначена військова частина перемістилась на полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 03 квітня 2016 року № 95 військова частина прибула до нового базового табору в АДРЕСА_3 та включена до сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що в Україні в теперішній час діють умови особливого періоду.
Під час проходження військової служби у відповідності до ст.ст.9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 зобов*язаний був свято і непорушно додержуватись вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов*язок, не допускати негідних вчинків.
Натомість солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
В період часу з 01 січня 2016 року по 06 січня 2016 року солдат ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 . Із зазначеного медичного закладу ОСОБА_4 виписаний 06 січня 2016 року після чого зобов*язаний був прибути у військову частину польова пошта НОМЕР_1 .
Проте, солдат ОСОБА_4 в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 призваним за мобілізацією на особливий період, діючи умисно, в умовах особливого стану, крім воєнного стану, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 06 січня 2016 року з лікування до місця проходження військової служби території базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який з 03 квітня 2016 року знаходиться АДРЕСА_3 , не з*явився та без поважних причин був відсутній на військові службі до 18 травня 2016 року, проводячи час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , не пов*язуючи його з виконанням обов*язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував факту скоєння інкримінованого злочину, за обставин, викладених у вироку та пояснив, що є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 . З 01 січня по 06 січня 2016 року знаходився на лікуванні у шпиталі, по завершенні якого до місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 не повернувся, не маючи на то поважних причин, а поїхав додому в м.Дніпродзержинськ, де проводив час на власний розсуд до 18 травня 2016 року після чого, усвідомивши власну протиправну поведінку, повернувся до місця несення служби.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02 жовтня 2015 року № 278 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти (а.с.19).
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 листопада 2015 року № 335 ОСОБА_4 призначено на посаду навідника 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти (а.с.38).
Як вбачається з виписного епікризу солдат ОСОБА_4 в період часу з 01 січня 2016 року по 06 січня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_2 (а.с.39).
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 10 лютого 2016 року № 45-3 встановлено, що солдат ОСОБА_4 по закінченню лікуванню в шпиталі АДРЕСА_4 до військової частини не повернувся (а.с.23).
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 10 лютого 2016 року № 42 з 01 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 вважається таким, що самовільно залишив військову частину (а.с.21).
Як вбачається з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18 травня 2016 року № 140 солдата ОСОБА_4 , який самовільно залишив військову частину вважається таким, що прибув та приступив до виконання обов*язків з 18 травня 2016 року (а.с.24).
Згідно ст.349 КПК України суд, з*ясувавши думку прокурора та обвинуваченого, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд пересвідчився в тому, що зазначені особи правильно розуміють обставини, що ніким не оспорюються та роз*яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце в період часу з 06 січня 2016 року до 18 травня 2016 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім военного стану.
При призначенні ОСОБА_4 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом*якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання суд визнає щире каяття.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставини, що пом*якшує покарання та особи обвинуваченого, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
Покарання ОСОБА_4 слід призначати з урахуванням положень ст.71 КК України, оскільки він вчинив злочин, за який засуджується за даним вироком до відбуття покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п*ятдесят гривень), який на підставі ст. 72 ч.3 КК України виконувати самостійно.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов*язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, командира військової частини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя