Справа № 367/8152/16-к
У Х В А Л А
30 листопада 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальну справу з розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному 31.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002616, по обвинуваченню ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Ірпінського міського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 31.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002616, по обвинуваченню ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим про можливість призначення його до слухання.

Захисник вважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувачення є незрозумілим, тому просив повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 31.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002616, по обвинуваченню ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення і містить суперечності.

Так, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинувачення не вказано коли саме в 2015 р. ОСОБА_5 придбав, коли перевіз і з якого часу почав зберігати патрони, хоч дані про те, коли його було демобілізовано і коли він прибув додому можливо встановити більш точно ніж вказівку на приблизний рік вчинення.

Крім того, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення в абзаці першому вказується, що ОСОБА_5 приблизно в 2015 р. (точний час і дата досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на території проведення антитерористичної операції як рядовий, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, на землі, знайшов 8 патронів калібром 5,45 мм х 39 мм.

В подальшому, в абзаці третьому викладу фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, приблизно в 2015 р. (точний час і дата досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на території проведення антитерористичної операції як рядовий , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, помістив знайдені ним бойові припаси у кількості 8 патронів калібром 5,45 мм х 39 мм до кишені свого одягу.

При цьому, через відсутність чіткої вказівки на час вчинення дій залишається незрозумілим чи це одні й ті ж самі патрони, чи інші.

Крім того, не зрозуміло де саме в будинку ОСОБА_5 зберігав придбані ним патрони.

Зазначені вище обставини позбавляють обвинуваченого можливості захищатися від пред`явленого йому обвинувачення.

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Задовольнити клопотання захисника про повернення обвинувального акту.

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 31.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002616, по обвинуваченню ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 05.12.2016 р. о 08год30хв.

Суддя: ОСОБА_1