У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участі прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 21 квітня 2016 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який брав участь у судовому провадженні, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 151 000 400 172 29, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України.
На обґрунтування прийнятого рішення суд в ухвалі вказав, що в обвинувальному акті зазначено місце реєстрації та проживання обвинуваченого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , однак на судові виклики останній не з`являвся, ухвала про примусовий привід обвинуваченого виконана не була та орган, який виконував дане судове рішення, взагалі не повідомив суд про причини невиконання доручення та про спрямовані на це заходи.
Отже, суд прийшов до висновку, що в обвинувальному акті відсутні достовірні дані про місце проживання та знаходження обвинуваченого, обов`язковість чого прямо передбачена п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому суд фактично позбавлений можливості викликати обвинуваченого до суду та розгляду кримінального провадження по суті.
Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який брав участь у судовому провадженні, просить скасувати ухвалу суду у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що обвинувальний акт відповідає усім вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, в ньому зазначені анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, місце його реєстрації та проживання, і ця обставина, крім іншого, підтверджується даними, які наявні: в копії вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2015, протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.11.2015 та характеристиці з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертається увагу і на те, що прокурором в підготовчому судовому засіданні зазначалось, що обвинувачений ОСОБА_7 на даний час перебуває у розшуку у зв`язку з ухиленням від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2015, а тому суд мав всі підстави для зупинення даного провадження, відповідно до положень ст. 335 КПК України, та оголошення ОСОБА_7 в розшук.
Заслухавши доповідь судді ОСОБА_1 , пояснення прокурора, що підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 2 вказаної норми закону, повинен містити анкетні відомості обвинуваченого, зокрема місце його проживання.
Дані вимоги кримінального процесуального закону слідчим при складанні, а прокурором при затвердженні, обвинувального акта належним чином не дотриманні.
Так, у досліджуваному кримінальному провадженні обвинувальний акт дійсно містить дані щодо місця реєстрації та проживання обвинуваченого ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 .
Проте, після надходження кримінального провадження до суду першої інстанції 02 лютого 2016 року ОСОБА_7 в підготовчі судові засідання не з`являвся, у зв`язку з чим судом 09 лютого 2016 року та 23 лютого 2016 року виносились ухвали про примусовий привід обвинуваченого, які виконані не були.
Згідно матеріалів, що надійшли до суду на виконання наведених вище ухвал, встановити місцезнаходження ОСОБА_7 не виявилося можливим, за адресою, зазначеній у обвинувальному акті він не проживає, місце його перебування невідоме.
При цьому необхідно зазначити, що, як послався сам прокурор в апеляційній скарзі, місце проживання ОСОБА_7 , яке вказано в обвинувальному акті відповідає:копії вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2015 при тому, що він знаходиться у розшуку у зв`язку з ухиленням від відбування призначеного за вироком суду покарання; протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.11.2015, за відсутності даних щодо перевірки фактичного місця його проживання чи перебування; та характеристиці з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яка видана 06.11.2014.
Наведене свідчить про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 120 151 000 400 172 29 від 13.11.2015, орган досудового розслідування пред`явивши ОСОБА_7 підозру у вчиненні тяжкого злочину, неповно встановив дані про особу останнього, якому запобіжний захід взагалі не обирався.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що ще під час досудового розслідування, яке закінчується направленням обвинувального акта до суду, ОСОБА_7 змінив місце проживання, що фактично і вказує про його свідоме ухилення першочергово саме від слідства, а потім і від суду, на чому наголосив в апеляційній скарзі сам прокурор, вказуючи, що суд, на його думку повинен був задовольнити його клопотання про зупинення судового провадження та оголосити ОСОБА_7 у розшук, що не узгоджується з положеннями ст. 335 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, повернувши його прокурору, у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
При цьому, прокурору необхідно звернути увагу на належне виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Виходячи з викладеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який брав участь у судовому провадженні, залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, якою обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 151 000 400 172 29 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України, без змін.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3