Ухвала
іменем україни

01 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції та засудженого ОСОБА_5 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2015 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який мешкає по АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 365 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду та моральну шкоду в розмірі 15 грн та 5 000 грн, відповідно.
Також вироком суду вирішене питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Вирокомапеляційного суду вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 скасовано в частині призначення покарання. Постановлено за ч. 2 ст. 365 КК призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки. На підставі ст. 54 КК ОСОБА_5 позбавлено спеціального звання старшого сержанта міліції. Згідно ч. 4 ст. 72 КК покарання в цій частині постановлено виконувати самостійно. В решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить змінити вирок апеляційного суду у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема посилається на те, що суд, визнаючи ОСОБА_5 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, безпідставно не вказав редакцію Закону, яка діяла на момент вчинення цього злочину. Крім того, усупереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК в резолютивній частині вироку зайвим є посилання на самостійне виконання рішення про позбавлення ОСОБА_5 спеціального звання.
Засуджений ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить скасувати вироки судів першої та апеляційної інстанції, а кримінальне провадження відносно нього закрити. Посилається на однобічність і неповноту досудового й судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недостовірних і суперечливих доказах, які не доводять його вини. Наголошує, що його обмовили у зв`язку із діяльністю з присікання незаконного обігу наркотичних засобів.
На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від засудженого ОСОБА_5 , в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , працюючи на посаді помічника дільничного інспектора міліції Тернівського районного відділу Криворізького міського управління МВС України в Дніпропетровській області, перебуваючи у званні старшого сержанта міліції, тобто будучи службовою особою та постійно здійснюючи функції представника влади, 12 вересня 2009 року о 17.30 год, перебуваючи по вул. Красногвардійській у Тернівському районі м. Кривого Рогу, перевищуючи надані права та службові повноваження, умисно завдав декілька ударів руками і ногами по тулубу і кінцівкам ОСОБА_8 , чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 2 600 грн, завдавши останньому збитків на зазначену суму, а також шкоди державним інтересам у вигляді підриву авторитету правоохоронних органів.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу прокурора та заперечив проти задоволення скарги засудженого, пояснення захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_9 , на підтримку скарги останнього, і які заперечили проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги необхідно задовольнити частково виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у перевищенні влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом інтересам громадян, державним інтересам, що супроводжувалось насильством у відношенні ОСОБА_8 за відсутності ознак катування, відповідає обставинам з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження та підтверджується перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Зокрема свій висновок суд переконливо обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_9 , в яких останній хоча й не визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, проте не заперечував, що в день події, перебуваючи в офіційній відпустці, здійснював виїзди за адресами осіб у м. Кривому Розі, відносно яких у нього перебували адміністративні матеріали; показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в судовому засіданні підтвердили, що бачили коли до ОСОБА_8 під`їхав автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_5 та став завдавати ударів потерпілому; показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з приводу службової діяльності засудженого та відсутності з його боку скарг пов`язаних з її здійсненням; показаннями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив факт повернення йому начальником райвідділу грошових коштів, а також поясненнями свідка ОСОБА_16 , котра зазначила, що потерпілий звертався за медичною допомогою до міської лікарні у зв`язку з побиттям його працівниками міліції, про що медичною сестрою було зроблено відповідні записи в Журналі обліку осіб, які звернулися до медичної установи з тілесними ушкодженнями кримінального походження.
Показання зазначених осіб є логічними та послідовними, вони узгоджуються як між собою, так із іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, згідно яких у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження,час виникнення яких може відповідати 12 вересня 2009 року, даними протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , копіями Журналу обліку осіб, які звернулися до медичної установи з тілесними ушкодженнями кримінального походження, а також наказом про призначення ОСОБА_5 на посаду помічника дільничного інспектора сектора дільничних інспекторів міліції Тернівського РВ КМУ ГУМВС МВС України в Дніпропетровській області, посадовою інструкцією та наказом про закріплення інспекторів міліції за адміністративними дільницями.
Усі ці докази узгоджуються між собою і доповнюють один одного. Тому місцевий суд, давши їм всебічну оцінку, обґрунтовано визнав їх належними та допустимими, й такими, що беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину щодо потерпілого.
Підстав вважати, що свідки обмовили ОСОБА_5 у вчиненні злочину, про що зазначається в його касаційній скарзі, немає.
Отже, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК повністю доведена, його дії кваліфіковані правильно, а тому підстав для закриття провадження щодо нього немає.
Разом з тим, слушними є доводи прокурора про необхідність внесення у вирок апеляційного суду змін в частині уточнення редакції застосованого до ОСОБА_5 закону України про кримінальну відповідальність.
Так, зважаючи на те, що до ст. 365 КК, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_5 , на час постановлення вироку Тернівським районним судом м. Кривого Рогу, а такожрозгляду справи в суді касаційної інстанції законодавцем вносились зміни у диспозиції частин 1 та 2 цієї статті,а саме конкретизовано, що кваліфіковані за цією нормою Закону дії стосуються зокрема працівників правоохоронних органів, колегія суддів вважає за необхідне уточнити рішення апеляційного суду, зазначивши редакцію Закону, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення.
Також колегія суддів погоджується з твердженням прокурора в касаційній скарзі про те, що посилання в резолютивній частині вироку апеляційного суду на застосування положень ч. 4 ст. 72 КК щодо самостійного виконання додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_5 спеціального звання, є заявою.
Що стосується міри покарання, визначеної вироком апеляційного суду без застосування ст. 75 КК, то з нею колегія суддів погодитись не може.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_5 покарання, послався на те, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, на відсутність каяття засудженого та на заподіяну шкоду правам і свободам громадянина та державним інтересам у виді підриву авторитету правоохоронного органу. Разом із тим, апеляційний суд без належної оцінки залишив те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має позитивну характеристику, його протиправними діями не було завдано значної шкоди здоров`ю потерпілого і останній не підтримав позиції з посилення засудженому покарання. Крім того, з моменту вчинення злочину сплинув значний проміжок часу понад шість років, протягом якого засуджений не вчинив нових правопорушень.
Наведені дані в їх сукупності, дають підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Отже, на думку колегії суддів, вирок апеляційного суду на підставі ст. 438 КПК підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції та засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 365 КК (в редакції Закону України № 1508-VI від 11 червня 2009 року) до позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки та з позбавленням на підставі ст. 54 КК спеціального звання «старший сержант міліції».
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3