АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/39/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/18/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.296 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, -

визнано невинним та виправдано за ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

За ч.2 ст.296 КК України призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, -

визнано невинним та виправдано за ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

За ч.2 ст. 296 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.

За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнанні винними та засуджені за кримінальне правопорушення, яке ним вчинене за наступних обставин.

1 червня 2014 року близько 5 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці, неподалік від нічного клубу «Ріверпуль», що по вул. Чумацькій, 14, у м.Тернополі, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, почав умисно наносити ОСОБА_10 численні удари руками та ногами по тілу. Згодом до його дій приєдналась невстановлена особа, після чого вони удвох продовжили наносити ОСОБА_10 удари руками та ногами по тілу.

Після чого до їх хуліганських дій приєднався обвинувачений ОСОБА_9 , який маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, підійшов до ОСОБА_7 та невстановленої особи, які наносили ОСОБА_10 удари руками та ногами по тілу та наніс потерпілому, який у цей час перебував у положенні сидячи, удар металевою арматурою в ділянку голови .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановленої особи ОСОБА_10 спричинено синець і садно (на тлі синця) лобної ділянки голови, синець повік правого ока з поширенням на праві виличну та підочну ділянки, рану верхньої повіки цього ока (на тлі синця), крововилив у слизову оболонку лівої половини нижньої губи з поширенням на її червону облямівку, синець у правій завушній ділянці з поширенням на праву бокову поверхню шиї та садно на задній поверхні верхньої третини правого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_10 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості.

В апеляційних скаргах:
- прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просить вищевказаний вирок скасувати та ухвалити новий, оскільки він не відповідає вимогам закону внаслідок невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_7 за ч.1 ст.28, ч1 ст.122 КК України, оскільки здобутими у провадженні доказами доведено, що під час вчинення хуліганських дій ОСОБА_7 , особа, щодо якої оголошено розшук та невстановлена слідством особа спільно наносили численні удари руками та ногами по тілу і металевою арматурою у ділянку голови ОСОБА_10 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, встановлено вид та тяжкість тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_10 та вказано, що виникнення їх при нанесенні ударів руками та ногами та арматурним дротом не виключається.

Покази ОСОБА_10 про те, що заподіяні йому тілесні ушкодження утворились не від ударів нанесених ОСОБА_7 . Та іншими особами не повинні братись до уваги, оскільки це лише припущення потерпілого та він не є спеціалістом і не в змозі розмежувати, яке саме тілесне ушкодження і від якого удару йому заподіяне.

Тому просить визнати ОСОБА_7 винним та призначити йому покарання за ч.2 ст.296 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі та остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 визначити у виді 3 років позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене йому покарання за ч.2 ст.296 КК України із застосування ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, оскільки воно за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що судом взагалі не вмотивовано необхідність призначення йому покарання з ізоляцією від суспільства при альтернативній санкції даної статті. Суд не врахував те, що він вперше судимий, з потерпілим примирився, повністю відшкодував завдану йому шкоду, потерпілий просив його суворо не карати, а тому вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Вважає вирок в частині визнання його невинним та виправдання за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України вважає законним та обґрунтованим;

- потерпілий ОСОБА_10 просить вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, звільнити його від призначеного судом покарання за ч.2 ст.296 КК України із застосування ст.75 КК України з іспитовим строком. Зауважує, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, позитивно характеризується, до кримінальної відповідально раніше не притягувався, проживає без батька, свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдані йому збитки і у нього немає до нього жодних претензій;

- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок змінити, призначене йому покарання пом`якшити, застосувати положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що судом достатнім чином не було здійснено дослідження його характеризуючих даних, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив, що жодних претензій до нього не має, тілесне ушкодження голови йому спричинила інша невідома особа, а не він. Крім того, у справі є ряд пом`якшуючих його вину обставин, а саме: часткове визнання вини, відсутність претензій від потерпілих, наявність догляду за тяжко хворою матір`ю, позитивна характеристика, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому суд може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року обвинуваченого ОСОБА_9 оголошено в розшук і кримінальне провадження щодо нього виділено в окреме провадження.

Апеляційний розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який в судових дебатах частково підтримав подану апеляційну скаргу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та просив її задовольнити, вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.296 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України визнати винним та призначити покарання -2 роки позбавлення волі, остаточне покарання ОСОБА_7 визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України 3 роки позбавлення волі і на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які в судових дебатах, а ОСОБА_7 і в останньому слові просили вирок щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.296 КК України із застосування ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, апеляційну скаргу прокурора в частині визнання його винним за ч.1 ст.122 КК залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги прокурора обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимог кримінально-процесуального закону, спрямованих на встановлення об`єктивної істини у справі, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Викладені у вироку висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.296 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами.

Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_7 за ч.1 ст.28, ч1 ст.122 КК України, то колегія суддів вважає їх слушними та обґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону були порушені.

За результатами проведеного апеляційного розгляду з частковим дослідженням обставин справи, колегія суддів встановила такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 органами досудового слідства висунуто обвинувачення за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене групою осіб, без попередньої змови між собою, вчинене ними за наступних обставин:

1 червня 2014 року близько 5 год. 00 хв. ОСОБА_7 та невстановлена особа, перебуваючи в громадському місці, неподалік від нічного клубу «Ріверпуль», що по вул. Чумацькій, 14, у м. Тернополі умисно нанесли численні удари руками та ногами по голові ОСОБА_10 , після чого до їх злочинних дій приєдналась особа, щодо якої оголошено розшук, який, реалізуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_10 один удар металевою арматурою в ділянку голови.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 та даних осіб ОСОБА_10 спричинено перелом правих виличної дуги, верхньощелепної та виличної кісток з розходженням швів (разом із синцем та раною в цих ділянках, а також струсом головного мозку, оскільки їх прийнято оцінювати сукупно), які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Суд першої інстанції, дослідивши докази зібрані стороною обвинувачення, вислухавши показання сторін кримінального провадження, зокрема: потерпілого ОСОБА_10 , який вказував, що на його думку тілесне ушкодження у вигляді перелому виличної кістки голови йому спричинила невідома особа, а не ОСОБА_7 чи ОСОБА_9 , дійшов висновку про те, що тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, виявлене у потерпілого ОСОБА_10 , спричинене іншою невстановленою слідством особою, а не ОСОБА_7 , а тому їх обвинувачення в цьому не доведено.

Колегія суддів з вищевказаним висновком суду погодитись не може, оскільки, виправдовуючи ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, суд допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставно не взявши до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Так, із оглянутого в судовому засіданні апеляційної інстанції висновку судово - медичної експертизи №791 від 14 липня 2014 року, відповідно до якої при судово - медичній експертизі ОСОБА_10 у нього виявлені синець і садно (на тлі синця) лобної ділянки голови, синець повік правого ока з поширенням на праві виличну та підочну ділянки, рану верхньої повіки цього ока (на тлі синця), крововилив у слизову оболонку лівої половини нижньої губи з поширенням на її червону облямівку, синець у правій завушній ділянці з поширенням на праву бокову поверхню шиї та садно на задній поверхні верхньої третини правого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень та перелом правих виличної дуги, верхньощелепної та виличної кісток з розходженням швів (разом із синцем та раною в цих ділянках, а також струсом головного мозку, оскільки їх прийнято оцінювати сукупно), які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Усі вказані травматичні зміни утворились від дії тупих предметів незадовго до первинного звернення ОСОБА_10 за медичною допомогою, не виключено 1 червня 2014 року.

Ушкодження у ОСОБА_10 , враховуючи їх кількість, розташування та локальний характер, не властиві для падіння на площині з висоти власного зросту. Їх виникнення при нанесенні йому ударів руками ногами та арматурним дротом, як про це він повідомив при судово-медичній експертизі, не виключається.

Колегія суддів вважає, що прокурором в апеляцій скарзі вірно зазначено, що показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що заподіяні йому тілесні ушкодження у вигляді перелому утворились не від ударів нанесених ОСОБА_7 та іншою особою, не слід брати до уваги, оскільки це лише його голослівне припущення, він не володіє спеціальними знаннями в галузі медицини та не в змозі розмежувати та пояснити, яке тілесне ушкодження від якого конкретного удару заподіяне.

Крім того сам обвинувачений в судовому засіданні не заперечував факту нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність виправдування ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, а доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку щодо останнього та постановлення нового вироку є обґрунтованими.

Таким чином, дослідивши докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, провівши частково судове слідство, апеляційний суд встановив наступні фактичні обставини кримінального провадження, які визнала доведеними.

1 червня 2014 року, близько 5 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці, неподалік від нічного клубу «Ріверпуль», що по вул. Чумацькій, 14, у м.Тернополі, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, почав умисно наносити ОСОБА_10 численні удари руками та ногами по тілу. Згодом до його дій приєдналась невстановлена особа, після чого вони удвох продовжили наносити ОСОБА_10 численні удари руками та ногами по тілу.

Після чого до їх хуліганських дій приєдналась особа, яка ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року оголошена в розшук, який, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, приєднався до ОСОБА_7 та невстановленої особи, які наносили ОСОБА_10 удари руками та ногами по тілу і наніс потерпілому, який у цей час перебував у положенні сидячи, удар металевою арматурою в ділянку голови .

Внаслідок цього потерпілому ОСОБА_10 було спричинено синець і садно (на тлі синця) лобної ділянки голови, синець повік правого ока з поширенням на праві виличну та підочну ділянки, рану верхньої повіки цього ока (на тлі синця), крововилив у слизову оболонку лівої половини нижньої губи з поширенням на її червону облямівку, синець у правій завушній ділянці з поширенням на праву бокову поверхню шиї та садно на задній поверхні верхньої третини правого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, а також спричинено перелом правих виличної дуги, верхньощелепної та виличної кісток з розходженням швів (разом із синцем та раною в цих ділянках, а також струсом головного мозку, оскільки їх прийнято оцінювати сукупно), які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_10 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканості.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право: скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до ч.3 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності збільшення обсягу обвинувачення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України підлягає скасуванню як незаконний з постановленням в цій частині нового обвинувального вироку за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України.

Оцінюючи всі зібрані докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності в результаті повного, всебічного і об`єктивного їх розгляду в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене групою осіб, без попередньої змови між собою.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно виключено з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення посилання на вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки стороною обвинувачення будь-яких доказів на підтвердження даної обставини не надано.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до середнього ступеню тяжкості, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, потерпілого, який просить суворо його не карати, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, колегія суддів вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, наближене до мінімального строку, передбаченого санкцією вказаної статті.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 в апеляційних скаргах про те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.296 КК України не в повній мірі врахував пом`якшуючі вину обставини та безпідставно обрав йому покарання у виді позбавлення волі, що є самим суворим видом покарання, передбаченого санкцією даної статті.

Як вбачається із вироку, суд призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.296 КК України, не мотивував призначення йому самого суворого покарання у виді позбавлення волі при наявності альтернативної санкції даної статті.

Навівши у вироку ряд пом`якшуючих вину обставини, зокрема: думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив ОСОБА_7 суворо не карати, оскільки жодних претензій до нього не має, визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, суд не був до кінця послідовним і не застосував закон, який можна було застосувати.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до середнього ступеню тяжкості, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, а також наведені у вироку обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з випробуванням та іспитовим строком, застосувавши при цьому до нього певні обмеження, передбачені ст.76 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 414, 420, КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року в частині визнання невинними та виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення і призначення покарання скасувати.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі.

-за ч.2 ст.296 КК України 2 роки обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначити 2(два) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1(один) рік 6 місяців.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2