Єдиний унікальний номер справи 185/2489/16-к
Провадження № 1-кп/185/187/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Павлоград кримінальне провадження, що внесено в ЕРДР за №0000201, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівки Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше судимого:

1) 22.06.1999 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ст. 142 ч.3 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 30.10.2007 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.2, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

3) 12.04.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 122 ч.1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
26.01.2016 року приблизно о 17.45 годині обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в провулку між вулицями Горького та Сонцевої с.Вербки Павлоградського району поблизу будівлі дошкільного навчального закладу - дитячого садку, зустрівши потерпілого ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязнених відносин, які виникли раніше у зв`язку з конфліктною ситуацією через металобрухт, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, знаходячись позаду потерпілого ОСОБА_6 , наніс йому один удар рукою по голові в область правого вуха, після чого наніс один удар невстановленим тупим предметом в область малогомілкової кістки правої ноги потерпілого ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю, завдавши потерпілому тілесні ушкодження у виді гематоми в області правого гомілково-ступеневого суглобу, закритого перелому зовнішньої лодижки без зміщення уламків правої малогомілкової кістки нижній третині, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж 21 день). Після чого обвинувачений ОСОБА_7 , побачивши свідка ОСОБА_8 , який рухався по вказаному провулку, відбіг на безпечну відстань, та коли останній пройшов, обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , який лежав на спині на землі та наніс йому один удар кулаком в область верхньої щелепи, в результаті чого останній втратив свідомість, завдавши потерпілому тілесні ушкодження у виді синців та садин обличчя, крововиливів у склери очей, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ст. 122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Під час судового розгляду 16.06.2016 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 було укладено угоду про примирення, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину, компенсував завдану матеріальну та моральну шкоду загальним розміром 10000 гривень. Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. В угоді про примирення зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.
Таким чином, зміст угоди про примирення, укладеної 16.06.2016 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 , відповідає вимогам ст. 471 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджене покарання, врахувати, що завданні збитки ним повністю відшкодовані, в скоєному щиро кається, має реальну можливість виконання узгодженого покарання за вчинений злочин.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що йому цілком зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, та просить затвердити угоду про примирення.
Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти затвердження угоди про примирення та призначення узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
Захисник в судовому засіданні також наполягає на затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим, зазначає, що скоєний злочин обвинуваченим відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, узгоджена міра покарання відповідає вимогам щодо призначення покарання та санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно п.1 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до категорії середньої тяжкості.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про примирення.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.
Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, відповідає положенням Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку в КЗ «Павлоградська центральна районна лікарня» ДОР» з тяжким захворюванням, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також визначене сторонами покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення.
На підставі викладеного, суд вважає можливим затвердити угоду про примирення, укладену між сторонами, та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі, оскільки зазначений вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, відповідає обставинам вчиненого злочину.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 була обрана у виді тримання під вартою в Дніпропетровській УВП УДПтСУ в Дніпропетровській області, до набрання вироком законної сили обраний обвинуваченому запобіжний захід підлягає залишенню без змін.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, та визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Так, згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 26.01.2016 року, обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 26.01.2016 року о 23.20 годині та ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016 року щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому під час судового розгляду був продовжений ухвалами Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.03.2016 року, від 20.04.2016 року та від 16.06.2016 року. З моменту затримання 26.01.2016 року та до ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_7 не звільнявся з-під варти.

З огляду на наведене, з урахуванням вимог ч. 5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення ОСОБА_7 має бути зараховано обвинуваченому в строк призначеного йому покарання з 26.01.2016 року, тобто з моменту фактичного затримання обвинуваченого, до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України:
1) мобільний телефон марки «Нокіа 2600с-2» чорного кольору з сім-карткою оператора МТС НОМЕР_1 , вилучений в ході обшуку у обвинуваченого ОСОБА_7 та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили підлягає поверненню обвинуваченому за належністю;
2) куртка та штани, вилучені в ході огляду у потерпілого ОСОБА_6 та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили підлягають поверненню потерпілому за належністю.
Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-криміналістична експертиза, згідно акту Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ на проведення криміналістичної експертизи було витрачено 123.00 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 винний у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної криміналістичної експертизи у розмірі 123.00 гривень.

Позивачем в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2433.35 гривень, що понесені на його лікування, та моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, завданих злочином, які необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 . В підтвердження завданих матеріальних збитків потерпілою стороною надано квитанції про сплату вартості ліків, що були витрачені на лікування потерпілого. Під час укладення угоди обвинувачений ОСОБА_7 компенсував потерпілому ОСОБА_6 завдану злочином матеріальну шкоду у розмірі 500 гривень та моральну шкоду у розмірі 9500 гривень. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 просив залишити без розгляду подану позовну заяву, оскільки завдані збитки йому компенсовані.

У відповідності вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду.

У зв`язку з викладеним, суд при вирішенні питання про затвердження укладеної між потерпілим та обвинуваченим угоди про примирення вважає за необхідне залишити без розгляду позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 завданих злочином матеріальної шкоди у розмірі 2433.35 гривень та моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про примирення, укладену 16 червня 2016 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, що внесено в ЕРДР за №0000201, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та призначити узгоджене сторонами провадження покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити обрану тримання під вартою в Дніпропетровській установі виконання покарань УДПтСУ в Дніпропетровській області.

Строк відбуття покарання обчислювати з 26.01.2016 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 з 26.01.2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази:
1) мобільний телефон марки «Нокіа 2600с-2» чорного кольору з сім-карткою оператора МТС НОМЕР_1 , вилучений в ході обшуку у обвинуваченого ОСОБА_7 та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому за належністю;
2) куртку та штани, які були вилучені в ході огляду у потерпілого ОСОБА_6 та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили повернути потерпілому за належністю.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави вартість проведеної криміналістичної експертизи експертами Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ у розмірі 123.00 гривень.

Залишити без розгляду позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 завданих злочином матеріальної шкоди у розмірі 2433.35 гривень та моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України, а саме:
- обвинуваченим, захисником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- потерпілим - з підстав: призначення судом покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених ч.6-7 ст 474 КПК України
- прокурором - з підстав затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1