Категорія:ч. 2 ст.121, ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2016 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120 150 300 100 022 63 за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_13 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2016 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцьк Волинської області, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, розлучений, непрацюючий, проживаючий АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

- засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання, тобто з 08.08.2015 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Липне Ківерцівського району Волинської області, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, одружений, непрацюючий, житель АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

- засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту затримання, тобто з 08.08.2015 року.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , термін перебування їх під вартою, в період з 08.08.2015 року до вступу даного вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 2756,74 (дві тисячі сімсот п`ятдесят шість гривень сімдесят чотири копійки) гривень та 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Вказаним вироком також засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_9 , вирок щодо якого в апеляційному порядку не оскаржений.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вироком суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у тому, що 31.07.2015 року, близько 21:00 год., знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_3 , та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту з ОСОБА_15 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, обвинувачений ОСОБА_7 наніс ОСОБА_15 один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілого, від чого останній втримався на ногах, та у цей момент обвинувачений ОСОБА_8 умисно наніс один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілого ОСОБА_15 , від чого останній впав на асфальтове покриття дороги.

Після цього обвинувачений ОСОБА_8 нахилившись над ОСОБА_15 , який знаходився в лежачому положенні обличчям до гори, продовжуючи свої злочинні наміри щодо умисного заподіяння тілесних ушкоджень останньому, спільно з ОСОБА_7 , умисно нанесли не менше дев`яти ударів ногами в ділянку голови та тулуба останнього.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , нахилившись над ОСОБА_15 наніс останньому близько п`яти ударів кулаком правої руки в праву скроневу ділянку голови та обличчя, в результаті чого вищевказаними, спільними, умисними, протиправними діями спричинили потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забоїв головного мозку на основі лівої лобної ділянки та на конвекситальній поверхні правої скроневої ділянки із крововиливами під оболонки головного мозку, крововиливу під м`які тканини волосистої ділянки голови та садна волосистої ділянки голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого. Крім цього, потерпілому було спричинено і ряд інших тілесний ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягнули короткочасний розлад здоров`я та середнього ступеня тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_9 , 31.07.2015 року, близько 21:00 год., знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_15 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час яких обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наносили тілесні ушкодження ОСОБА_15 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, приєднався до них та умисно наніс останньому близько п`яти ударів правою ногою в ділянку задньої лівої поверхні грудної клітки, чим спричинив ОСОБА_15 , тілесні ушкодження у вигляді двох саден лівої задньої поверхні грудної клітки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Прокурор Луцької місцевої прокуратури у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та доведеності їх вини за ч. 2 ст. 121 КК України вказує на незаконності вироку місцевого суду в частині призначеного обвинуваченим покарання.

Посилається на те, що до пом`якшуючих покарання обставин щодо обох обвинувачених суд відніс щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та добровільне відшкодування завданої злочином шкоди. Окрім того, до обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину суд відніс позитивні характеристики обвинувачених, те, що на утриманні ОСОБА_8 знаходиться троє неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом, тісні соціальні зв`язки, а також думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні.

Зазначає, що такі висновки місцевого суду не базуються на матеріалах провадження, оскільки обвинувачені на досудовому розслідуванні вини не визнавали, заперечували кількість нанесених потерпілому ударів, а вину визнали лише у судовому засіданні. Тому вважає, що посилання у вироку на таку пом`якшуючу покарання обставину як активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованою.

Місцевий суд не врахував і самих обставин правопорушення при яких обвинувачені в присутності сторонніх осіб тривалий час наносили удари руками і ногами потерпілому, що призвело до смерті останнього.

Просить вирок місцевого суду в частині призначеного обвинуваченим покарання скасувати та постановити новий вирок. Призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Адвокат ОСОБА_10 у поданому запереченні вказує, що твердження прокурора у апеляційній скарзі на відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України не базуються на фактичних обставинах справи. ОСОБА_8 вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував матеріальні збитки, має постійне місце поживання, за яким характеризується позитивно, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, що стверджується ксерокопіями свідоцтв про народження. Дочка ОСОБА_16 є інвалідом з дитинства, що стверджується приєднаною до матеріалів провадження медичною документацією, дружина ОСОБА_8 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

В ході досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_8 неодноразово просив вибачення у потерпілої, щиро каявся в тому, що скоїв, а тому потерпіла ОСОБА_17 також просила призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Вважає, що наведені вище обставини давали суду законні підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення покарання нижче найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України. Вирок постановлений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є повністю обґрунтованим, а призначена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 у поданому на апеляційну скаргу запереченні вказує, що його підзахисний під час судового розгляду неодноразово просив пробачення у потерпілої ОСОБА_14 , щиро каявся у вчиненому, повністю відшкодував завдані злочином збитки, обіцяв і в подальшому матеріально допомагати потерпілій. Тому посилання прокурора у апеляційній скарзі про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття є необґрунтовані.

Не відповідає дійсності і твердження прокурора про відсутність намагань ОСОБА_7 відшкодувати завдану потерпілій злочином шкоду. ОСОБА_7 усі збитки відшкодував про що свідчить письмова заява потерпілої ОСОБА_14 , яка приєднана до матеріалів кримінального провадження.

Призначаючи покарання суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, на у триманні має малолітніх дітей, позитивно характеризується, а також, що першим бійку розпочав потерпілий ОСОБА_15 .

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду щодо його підзахисного від 05.08.2016 року без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинувачених та їх захисників, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України та доведеність їх винуватості в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом вирок суду першої інстанції у цій частині не переглядається, а переглядається лише у частині призначеного обвинуваченим покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини цього Кодексу з урахуванням положень Загальної частини Кодексу, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та відшкодування завданої злочином шкоди.

До обставин, що обтяжують відповідальність вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо даних, які характеризують ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд правомірно врахував, що кримінальні правопорушення вони вчинили вперше, мають постійне місце проживання, де характеризуються виключно позитивно. Місцевий суд також врахував, що на утриманні ОСОБА_8 перебуває троє малолітніх дітей, в тому числі і дитина є інвалід.

Суд першої інстанції також врахував, що обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 повністю відшкодували потерпілій ОСОБА_14 завдану злочином матеріальну та моральну шкоду і потерпіла матеріальних претензій до обвинувачених не має. В суді першої інстанції просила застосувати ст. 69 КК України і призначити покарання нижче найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Посилання прокурора у апеляційній скарзі, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на досудовому слідстві вини не визнавали, а визнали лише у завершальній частині судового розгляду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на досудовому слідстві не заперечували того факту, що умисно наносили удари потерпілому ОСОБА_15 від який він втратив свідомість та від яких наступила смерть потерпілого. На досудовому слідстві як і у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені стверджували лише, що через стан алкогольного сп`яніння точно не пам`ятають кількості нанесених ними ударів, однак жодним чином не заперечували, що саме від їх дій настала смерть потерпілого.

В ході досудового провадження та судового розгляду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували і кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисного заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілому.

З приєднаного до матеріалів провадження технічного носія звукозапису вбачається, що у суді першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щиро каялись у вчиненому, неодноразово просили у потерпілої ОСОБА_14 вибачення за вчинене. Тому посилання прокурора у апеляційній скарзі, що така пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття та активне сприяння обвинувачених розкриттю злочину не знайшла свого підтвердження не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Не заслуговують на увагу і доводи прокурора, що обвинувачені не надали потерпілій матеріальної допомоги та не відшкодували їй завданої злочином шкоди. Потерпіла ОСОБА_14 в судовому засіданні ствердила, що обвинувачені повністю відшкодували їй завдану злочином шкоду і претензій матеріального характеру вона до них не має. В підтвердження цього, надала місцевому суду письмові розписки якими стверджується, що родичі ОСОБА_8 відшкодували ОСОБА_14 26500 гривень моральної шкоди та 4000 гривень матеріальної шкоди, а родичі ОСОБА_7 відповідно 33000 гривні моральної та 4000 матеріальної шкоди. У зв`язку з цим потерпіла відкликали свій цивільний позов, а також просила суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання застосувати ст. 69 КК України.

Не відповідає фактичним обставинам справи також посилання прокурора і на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не надали допомоги потерпілому ОСОБА_15 . Обвинувачені, потерпіла та свідки в суді першої інстанції ствердили, що коли після нанесених обвинуваченими ударів потерпілий втратив свідомість, то ОСОБА_7 та ОСОБА_8 віднесли його газон, з метою приведення до свідомості обливали водою, викликали швидку допомогу та чекали працівників поліції.
З місця події обвинувачені не втікали, до затримання і арешту не переховувались, протидій слідству не чинили.
Крім цього, апеляційним судом враховується і те, що суперечку з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпочав потерпілий ОСОБА_15 , який першим наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 , чим спровокував бійку, в ході якої і були потерпілому нанесені тілесні ушкодження від яких він помер.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційні злочини, призначити основне покарання нижче найнижчої межі встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного у санкції статті за цей злочин.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були ініціаторами виниклої з потерпілим суперечки, вину за ч. 2 ст. 121 КК України визнали повністю та щиро розкаялись, повністю відшкодували завдані злочином матеріальні та моральні збитки, то суд першої інстанції правомірно визнав ці обставини такими, що пом`якшують їх відповідальність, і у сукупності з обставинами, які характеризують осіб обвинувачених, а саме: вчинення обвинуваченими злочину вперше, їх виключно позитивні характеристики за місцем проживання, те, що ОСОБА_8 має на утриманні трьох малолітніх дітей, в тому числі і дитину інваліда, а також думку потерпілої, яка вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання законним і обґрунтованим, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, а тому суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання правомірно застосував ст. 69 КК України і призначив покарання нижче найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим за ч. 2 ст. 121 КК України покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу відповідає загальним засадам призначення покарам, вимогам ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, є необхідним і достатнім для їх виправлення і перевиховання
Тому підстав для скасування вироку і ухвалення апеляційним судом нового, більш тяжчого вироку, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405,407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури без задоволення.
Ухвала може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4