Номер провадження: 11-сс/785/470/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2016 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0002402 від 30 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів до 28 травня 2016 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_8 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну і необґрунтовану та застосувати до її підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підозра ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України є непоґрунтованою, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які слідчий посилався в клопотанні про застосування запобіжного заходу не доведені та не підтвердженні жодними доказами. Також зазначає, що слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою, не дав належної оцінки позиції потерпілого, який заперечував проти задоволення клопотання слідчого та заявив, що не має жодних матеріальних претензій до підозрюваного. Крім того, захисник вказує, що підозрюваний дійсно є громадянином іншої держави, однак приїхав до м.Одеси в гості до своєї тітки ОСОБА_13 , яка постійно проживає в АДРЕСА_1 . та не заперечує проти того, щоб племінник проживав в її будинку і готова його утримувати на протязі всього часу доки буде тривати досудове розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого виконав вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини і врахував їх при постановленні оскарженої ухвали.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється в тому, що він 30 березня 2016 року о 03:55 годині знаходячись на вул.Катерининській в м.Одесі разом з невстановленою слідством особою із застосуванням фізичного насилля відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_14 , а саме годинником «Patek Philippe» вартістю 2600 гривень та гаманцем, в якому знаходився паспорт громадянина України та 100 доларів США.

Того ж дня ОСОБА_10 був затриманий працівниками патрульної поліції в порядку ст.208 КПК України.

31 березня 2016 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується наступними доказами:

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30 березня 2016 року;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 30 березня 2016 року

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 31 березня 2016 року;

-протоколом допиту свідка працівника патрульної поліції ОСОБА_15 від 31 березня 2016 року;

-рапортом інспекторів патрульної 3-ої роти 4-го батальйону ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

За таких обставин апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про необґрунтованість підозри ОСОБА_10 неспроможними.

Апеляційний суд вважає, що слідчий в клопотанні, а також прокурор в судовому засіданні довели існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на даному етапі досудового розслідування обґрунтовують необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_17 найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_18 є громадянином іншої держави, його дружина та дитина проживають на території республіки Грузії, в місті Одесі він не має постійного місця проживання та офіційно не працевлаштований, а отже не має законних джерел доходу.

Вказані обставини свідчать про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що ОСОБА_17 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого навмисного злочину проти власності із застосуванням насильства, за який, у разі визнання його винуватим, кримінальним законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від 4-ох до 6-ти років, існують реальні ризики того, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом здійснення впливу на потерпілого та свідків та вчинити інший злочин.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин вчинено із застосуванням насильства.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 309, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 .

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів до 28 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4