Провадження № 11-кп/780/1266/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 05.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

виправданого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, Вірменія, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 22 червня 2013 року о 19 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автодороги Київ-Одеса, біля с. Черкас Білоцерківського району Київської області зі сторони м. Одеса в напрямку м. Києва, зі швидкістю не менше ніж 137 км/год., на 98-му кілометрі + 107.36м в порушення й недотримання вимог п.п. 1.3.; 1.5; 2.3б; 10.1; 11.2; 12.3 та 12.9.б ПДР України змінив напрямок руху та вчинив маневр перестроювання, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який в цей час рухався з протилежного напрямку і виконував маневр у вигляді розвороту.

Внаслідок цієї ДТП водій ОСОБА_9 та два пасажири керованого ним транспортного засобу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 загинули на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 300 від 19.07.2013 р. смерть ОСОБА_9 настала від розриву атланто-потиличного зчленування з відривом довгастого мозку від моста.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 299 від 26.07.2013 р. смерть ОСОБА_10 настала від сукупної травми, а саме відкритої черепно-мозкової травми та закритої травми тулуба з ушкодженням внутрішніх органів та кісток скелета.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 301 від 24.06.2013 р. смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, що проявилась переломом кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, у тканину та в шлуночки головного мозку.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Сягнути з останнього судові витрати за проведення судових експертиз та вирішити долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України. Крім того, просить повторно провести дослідження доказів, встановлених під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, а саме:

протокол огляду місця події від 22.06.2013 р. (т. 2 а.с. 1-7);

схему до протоколу огляду місця події від 22.06.2013 р. (т. 2 а.с. 8)

ілюстраційну таблицю до протоколу огляду місця події від 22.06.2013 р. (т. 2 а.с. 9-18);

протокол огляду транспортного засобу «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_3 від 22.06.2013 р. з ілюстраційною таблицею до нього (т. 2 а.с. 19-23);

протокол огляду транспортного засобу «Range Rover» р.н. НОМЕР_1 від 22.06.2013 р. з ілюстраційною таблицею до нього (т. 2 а.с. 24-27);

висновок транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи від 31.10.2013 р. № 6626/10170 (т. 2 а.с. 31-64);

висновок судово-медичної експертизи № 301 від 24.06.2013 р. (т. 2 а.с. 69-70);

висновок судово-медичної експертизи № 300 від 19.07.2013 р. (т. 2 а.с. 73-74);

висновок судово-медичної експертизи № 299 від 26.07.2013 р. (т. 2 а.с. 77-78)

висновок авто технічної експертизи № 9-8 від 21.07.2013 р. (т. 2 а.с. 85-96);

висновок експерта № 175 від 12.09.2013 р. (т. 2 а.с. 101-106)

висновок експерта № 331 від 31.12.2013 р. (т. 2 а.с. 111-117)

довідка метеостанції м. Біла Церква (т. 1 а.с. 118)

висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 23.06.2013 р. (т. 1 а.с 139);

покази обвинуваченого ОСОБА_7 ;

покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

покази експертів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 не дотримався вимог ч. 3 ст. 374, ст. 94 КПК України та прийшов до передчасного висновку про його невинуватість у вчиненні злочину без належної перевірки та оцінки всіх зібраних у справі доказів у їх сукупності. Так, приймаючи рішення про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд послався у вироку на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та висновок експертизи за № 1955/15-52 від 29.01.2016 року, визнавши в свою чергу недопустимим доказом висновок судовотранспорно-трасологічної, автотехнічної експертизи № 6626/10170 від 31.10.2013 р. та автотехнічної експертизи від 21.07.2014 р. № 9-8. При цьому, в порушення ст.ст. 86, 87 КПК України судом у вироку не зазначено, який саме порядок передбачений КПК України порушений під час отримання доказу.

Крім того, апелянт зазначив, що після дослідження протоколу слідчого експерименту у судовому засіданні стороною захисту заявлено клопотання про проведення судово-автотехнічної експертизи, яку доручено провести експертам КНДІСЕ та ухвалою суду вказане клопотання задоволено, фактично на підставі вказаної експертизи судом і прийнято рішення про невинуватість ОСОБА_7 , однак, вказана експертиза не відповідає фактичним обставинам правопорушення та проведена з порушення вимог КПК України, оскільки під час допиту експерта ОСОБА_17 встановлено, що при проведенні експертизи ним не враховано завантаження автомобіля, оскільки в ухвалі суду про призначення експертизи таких вихідних даних не було. Також, ним при проведенні експертизи не приймались до уваги технічні характеристики автомобіля ОСОБА_7 (вага, встановлення додаткового обладнання, потужність, наявність палива у паливному баку, наявність та робота систем пасивної та активної безпеки тощо), що могло суттєво вплинути на висновки експертизи. Також експерт вказав, що використовував матеріали інших експертиз, проведених у кримінальному провадженні, при цьому не зазначив яких саме, що є неприпустимим. Не надано судом належної оцінки і показам ОСОБА_7 , який під час допиту в якості обвинуваченого вказував, що не гальмував, оскільки події відбулися дуже швидко, а під час проведення слідчого експерименту він згадав що гальмував, однак з урахуванням того, що автомобіль перебував у технічно справному стані та показів свідка ОСОБА_12 встановлено, що не гальмував. Вказана обставина свідчить про намагання обвинуваченого викривити обставини події та таким чином уникнути справедливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Крім того, судом при призначенні експертизи за результатами проведення слідчого експерименту повністю проігноровано, що у кримінальному провадженні вже проводилась експертиза експертами КНДІСЕ, висновок якої за № 14415-14417/14-52 від 31.01.2015 року також долучено до матеріалів кримінального провадження. Вказана обставина вказує на наявність у кримінальному провадженні кількох висновків експертиз, що суперечать один одному.

В порушення ст. 23 КПК України суд у вироку посилається на покази експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , що не відповідає дійсності, оскільки останні в ході судового розгляду у судові засідання не викликалися та не допитувалися. Крім того, до суду клопотання про виклик та допит зазначених осіб не надходили. Зазначені вище порушення КПК України прокурор вважає істотними та такими, які перешкодили суду повно та неупереджено дослідити докази, після чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що є підставою для скасування вироку.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив, що в ході судового розгляду судом взято до уваги висновок експерта № 14415-14417/14-52 від 31.01.2015 року проведеної експертами КНДІСЕ за ініціативи сторони захисту. Вказаний висновок в подальшому ліг в основу висновку експерта № 1955/15-52 від 29.01.2016 року. В свою чергу судом при винесенні вироку, серед інших доказів, висновок експерта № 1955/15-52 від 29.01.2016 року покладено в основу обґрунтування невинуватості ОСОБА_7 . Однак, судом залишено поза увагою, що стороною захисту в порушення вимог ч. 11 ст. 290 КПК України не відкрито додаткові матеріали, а саме матеріали експертизи за висновком експерта № 14415-14417/14-52 від 31.01.2015 року. Згідно ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Однак, в порушення вищевказаних норм суд у своєму вироку посилається на вищевказаний висновок як на доказ. Також, зазначив, що судом двічі відмовлено в задоволенні клопотань сторони обвинувачення, натомість клопотання сторони захисту задовольнялись відразу, що свідчить про однобоке та упереджене ставлення суду та свідчить про порушення принципу змагальності.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник виправданого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, оскільки вважає що стороною обвинувачення перед об`єктивним та неупередженим судом не доведено, поза розумним сумнівом, вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задоволити, виправданого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , котрі апеляційну скаргу прокурора не підтримали та вважають вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 повністю відповідає зазначеним вище вимогам законів.

Докази винуватості ОСОБА_7 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст. 85, 86, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , експертів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 надані ними в судовому засіданні; висновки експертиз та протоколи слідчих дій, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 у такому порушенні правил безпеки дорожнього руху, яке спричинило смерть потерпілих.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в своїх показаннях наданих суду першої інстанції вказав про те, що 22 червня 2013 року він рухався по автодорозі Київ Одеса на власному автомобілі «Range Rover» із швидкістю близько 100 110 км/год. в напрямку м. Києва в лівій смузі руху, оскільки перед цим здійснив випередження автомобіля, і не повертався назад в праву смугу руху.

Наближаючись до місця розвороту зустрічного транспорту, помітив, що в місці для розвороту зупинився легковий автомобіль, надаючи йому дорогу, а тому він продовжив рухатися в лівій смузі руху. Наближаючись до вказаного легкового автомобіля він помітив, що вказаний легковий автомобіль частково знаходиться на його смузі руху, а тому, переконавшись, що в правій смузі руху по його напрямку транспортних засобів, яким би він міг створити небезпеку руху, не було, почав здійснювати маневр об`їзду вказаного автомобіля, вивертаючи кермо праворуч.

В цей момент автомобіль марки «ВАЗ», намагаючись швидко перетнути проїзну частину, різко почав рух зліва направо відносно напрямку руху керованого ним автомобіля. Він намагався уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ», гальмував, але, оскільки відстань була незначною, це йому не вдалося. Зіткнення сталося в правій, по напрямку його руху на м. Київ, смузі руху. Він не міг передбачити, що ОСОБА_9 почне рухатися та перетинати проїзну частину безпосередньо перед його автомобілем в той час, як він був на незначній відстані від нього і мав перевагу в русі.

ОСОБА_7 вважає, що ДТП сталося внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 і саме невідповідність дій останнього вимогам п. 10.4 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Потерпіла ОСОБА_21 в судовому засіданні суду першої інстанції показала що її чоловік ОСОБА_9 користувався автомобілем «ВАЗ - 2107» і при цьому зловживав спиртними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, в 2010 році був позбавлений прав керування транспортними засобами на 10 років з оплатним вилученням автомобіля, однак продовжував їздити зазначеним автомобілем.

В 2011 році мав травму струс головного мозку. В стані сп`яніння чоловік поводився неадекватно.

Винним у ДТП вважає чоловіка.

Також потерпіла показала, що обвинувачений ОСОБА_7 допоміг їй матеріально та морально, будь-яких претензій до нього немає, просила не карати його суворо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив, що 22 червня 2013 року керуючи автомобілем рухався автодорогою Одеса Київ зі швидкістю близько 85-90 км/год. Біля с. Черкас Білоцерківського району його обігнав автомобіль «Range Rover», швидкість якого була відносно невеликою, трохи більшою за швидкість його автомобіля.

Через 350 400 м. він звернув увагу, як автомобіль «Range Rover», який рухався попереду нього, почав змінювати траєкторію руху праворуч. Також побачив бокову частину автомобіля «ВАЗ», який виїхав зліва на їх смугу руху із зустрічної смуги. Майже відразу відбулося зіткнення, після якого автомобіль «Range Rover» почав зміщуватись вліво та зупинився. Чи гальмував ОСОБА_7 не знає, оскільки все відбулося дуже швидко.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що 22 червня 2013 року був у складі слідчо-оперативної групи і виїжджав разом із спеціалістом автотехніком на місце пригоди. На місці пригоди він дав вказівку відмітити крейдою слід автомобіля «Range Rover», виявленого на місці пригоди, що спеціаліст і зробив. Ширина цього сліду складала 3 см., слід починався в лівій полосі руху і переходив в праву полосу. Він складав відповідні процесуальні документи, заперечень щодо замірів та розмірів не було.

Свідок ОСОБА_23 підтвердив, що 22 червня 2013 року був присутнім під час огляду місця події як спеціаліст.

На місці була складена схема, на якій було все зафіксовано. Бачив слід колеса автомобіля «Range Rover» шириною 3 см., який йшов до місця забоїни і потім продовжувався далі. З метою ефективнішого закріплення слідів, він відзначив слід крейдою ширше, щоб його було видніше, при цьому не наносив крейду безпосередньо на слід. Який сам це був слід ковзання, юзу чи інше не знає.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив, що при проведенні експертизи ним в якості вихідних даних враховувався слід автомобіля «Range Rover», шириною 0,3 м., а не 0,03 м., як зазначено в протоколі ОМП та схемі до нього, так як вважав, що ширина сліду колеса автомобіля «Range Rover» була відмічена крейдою, і вона за його розрахунками, становила близько 30 см. Вказану ширину сліду визначив за фотознімками, наданими слідчим, а не за протоколом та схемою до нього.

Експерт ОСОБА_17 підтвердив в судовому засіданні, що дані для проведення ним експертизи № 19155/15-52 від 29.01.2016 використовувались з матеріалів справи, протоколу слідчого експерименту. Вихідних даних для відповіді на поставлені йому питання було достатньо. Місце ДТП він не встановлював так як такого питання перед ним поставлено не було.

Згідно з висновком вищевказаної експертизи, покази водія ОСОБА_7 щодо описаного ним механізму даної ДТП, можуть вважатись спроможними з технічної точки зору, з причин наведених в дослідницькій частині даного висновку.

Водію автомобіля «ВАЗ - 2107» н.з. НОМЕР_4 Танайлову для забезпечення безпеки слід було діяти у відповідності до вимог п. 10.4 ПДР України.

Технічна можливість запобігти зіткнення з автомобілем «Range Rover» н.з. НОМЕР_1 , з боку водія ОСОБА_9 полягала у виконанні ним вимог п. 10.4 ПДР України. При зазначеному механізму розвитку даної пригоди дії водія ОСОБА_9 не відповідали п. 10.4 ПДР, з технічної точки зору.

Водію автомобіля «Range Rover» ОСОБА_7 (з моменту початку відновлення руху автомобіля «ВАЗ - 2107») необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР.

Водій ОСОБА_7 у випадку руху з вказаною в слідчому експерименті швидкістю 100 110 км/год. не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ - 2107» д.н. НОМЕР_3 з моменту початку його руху, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля «Range Rover», н.з. НОМЕР_1 .

При зазначеному механізмі розвитку пригоди в діях водія ОСОБА_7 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР, з технічної точки зору.

В обставинах пригоди, вказаних судом, з технічної точки зору невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 10.4 ПДР знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість доказів, а саме: судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу № 6626/10170 від 31 жовтня 2013 року, а також судову експертизу № 9-8 від 21 липня 2014 року, висновки якої є похідними від висновків, здобутих при проведенні вищезазначеної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 6626/10170 від 31 жовтня 2013 року, оскільки ці висновки зроблені на вихідних даних, які не відповідають дійсності.

Таким чином, під час судового розгляду не було встановлено належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди та відповідно, її наслідків.

Суд першої інстанції у вироку навів достатні та обґрунтовані мотиви з яких відкидає докази обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, в якому він обвинувачується, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд у вироку, в порушення вимог ст. 23 КПК України послався на покази експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які не викликалися та не допитувалися у судовому засіданні при розгляді провадження є безпідставними, оскільки вказані експерти були допитані в судовому засіданні.

Щодо доводів апеляційної скарги про повторне дослідження доказів апеляційним судом за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, то вони задоволенню не підлягають, оскільки прокурор не знає чи були допущені порушення при дослідженні доказів чи ні та які.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були досліджені всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку з чим неповноти судового розгляду не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою, що стороною захисту в порушення вимог ч. 11 ст. 290 КПК України, згідно з яких сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, не відкрито додаткові матеріали, а саме матеріали експертизи за висновком експерта № 14415 14417/14-52 від 31 січня 2015 року є надуманими, оскільки вказаний висновок долучався в судовому засіданні у присутності прокурора, котрий був ознайомлений з цим висновком, що підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду.

Окрім того, в судовому засіданні 21 липня 2015 року (а.с. 192 194 т. ІІ) були допитані експерти ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , котрі проводили цю експертизу, а тому колегія суддів вважає, що вказаний доказ відкритий належним чином.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що підстав для скасування виправдувального вироку немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: