Справа № 1-213/11 Головуючий у І інстанції Головко
Провадження № 11/780/557/13 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 3 22.05.2013
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2013 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Левчука О.Д.,

суддів: Миколюка О.В., Рудніченко О.М.,

за участю прокурора : Красківського В.П.,

засудженого: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Києві справу за апеляціями захисника ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_2 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, який проживає за адресою: Київська область., АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів по справі.

В С Т А Н О В И Л А :

20.01.2011 року приблизно о 21 годині ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в приміщенні своєї квартири, що розташована в АДРЕСА_2, та діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, вирішив скоїти умисне вбивство ОСОБА_4

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_4 з вимогою забрати свого старшого сина, який проживає разом з ОСОБА_2 і після того як, ОСОБА_4 погодився він почав готуватися до вчинення злочину, а саме підшукував знаряддя для вбивства, яким він обрав кухонний ніж, що знаходився у кухонній тумбі вказаної квартири. ОСОБА_4, виконуючи прохання ОСОБА_2, 20.01.2011 року прийшов до приміщення квартири ОСОБА_2 з наміром забрати свого старшого сина. Після цього, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_4 та реалізовуючи свій злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, запропонував ОСОБА_4 вийти на міжповерховий майданчик для з`ясування відносин, на що останній погодився.

На міжповерховому майданчику між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 при невстановлених слідством обставинах, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох ран обличчя, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 14 від 25.03.2011 року, є легкими тілесними ушкодженнями.

Після цього, ОСОБА_4 повернувся до приміщення квартири, а ОСОБА_2 в цей час вирішив реалізувати свій злочинний умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_4 і в той же час, коли ОСОБА_4 зайшов в приміщення квартири, ОСОБА_2, який йшов позаду нього, реалізовуючи свій злочинний умисел не умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кухонним ножем, який він тримав при собі, умисно наніс один удар в життєво важливі органи, а саме в область шиї з лівої сторони чим, згідно висновку судово-медичної експертизи № 14 від 25.03.2011 року, спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: рана на бічній поверхні шиї зліва, поранення м`язів шиї, підключичної артерії і пристінкової плеври в ділянці верхівки зліва, крововилив у ліву плевральну порожнину об`ємом біля двох літрів, дві поверхневі рани на обличчі. Рана на бічній поверхні шиї зліва, з пораненням м`язів шиї, підключичної артерії і пристінкової плеври з крововиливом у плевральну порожнину являє собою поєднане колюче-різане поранення шиї і грудної клітки, з рановим каналом, що має направлення зверху вниз, дещо ззаду наперед і зліва на право та глибиною близько 11 см. Дане поранення виникло в результаті дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка-ножа, що мав обух та лезо, з найбільшою шириною слідоутворюючої частини клинка ранячого знаряддя близько 1.7см + - 0,5см в період, що враховується хвилинами до 1-2 годин до настання смерті, лежить з нею в прямому причинному звязку і має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя. Колюче-різане поранення шиї і грудної клітки зліва могло виникнути внаслідок одного удару кухонним ножем з шириною робочої частини леза 2.3см та довжиною 17см. Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок поєднаного колюче-різаного поранення шиї і грудної клітки зліва з ушкодженням підключичної артерії та розвитку гострої крововтрати.

Від отриманого тілесного ушкодження спричиненим ОСОБА_2, потерпілий ОСОБА_4 помер на місці події.

В апеляції захисник засудженого ОСОБА_3 вважає, що вирок відносно ОСОБА_2 необхідно скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування, оскільки, суд, невірно кваліфікував дії засудженого за ч.1 ст. 115 КК України, так, відповідно до наявних у справі доказів, його дії необхідно було кваліфікувати за ст. 119 КК України. Під час судового розгляду справи підсудний свою вину у вчиненні умисного вбивства не визнав, а доводи підсудного щодо відсутності у нього умислу на вчинення умисного вбивства під час судового слідства не спростовано. Даний вирок захисник вважає незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, також судом першої інстанції при винесенні вироку не вказано жодної обставини, що пом`якшує покарання засудженому, а саме: щире каяття, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого. В порушення вимог ст.ст. 324, 334 КПК України, суд не обґрунтував обвинувачення стосовно вчинення умисного вбивства конкретними доказами, не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вони дали суду з приводу обставин справи, не дав належної оцінки висновку судово-медичної експертизи № 14 від 25.03.2011 (а.с. 155-156), згідно з яким у потерпілого ОСОБА_4 виявлено дві рани на обличчі, які могли виникнути від дії ножа.

В апеляції засуджений, просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Заперечує, що злочин він скоїв при обставинах, зазначених у вироку. Стврджує, що досудове слідство було проведено з порушенням норм чинного законодавства, а саме: відтворення обставин подій було проведено без його участі, слідчим не проведено очної ставки зі свідками ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11, судом не взято до уваги покази засудженого, що умислу щодо нанесення ножового поранення потерпілому у нього не було, які підтвердилися в судовому засіданні свідченнями ОСОБА_6 та ОСОБА_11, а також висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якого у засудженого та потерплого були виявлені тілесні ушкодження, виникнення яких можливе при обставинах, на які він вказував.

В своїх запереченнях на апеляції захисника засудженого та засудженого прокурор, який брав участь у розгляді справи, вказує, що вирок є законним і обґрунтованим, а вина засудженого у вчиненні інкримінованого злочину повністю доведена доказами, розглянутими в судовому засіданні, а призначене йому покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

В запереченнях на апеляцію захисника засудженого потерпіла ОСОБА_12, зазначає, що доводи апеляції захисту є необґрунтованими, а вина ОСОБА_2 повністю була доведена під час досудового та судового слідства, а умисел спрямований на вбивство людини цілком підтверджується показаннями свідків та висновками експертиз.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, засудженого в підтримку свої апеляції та свого захисника, провівши судові дебати, надавши останнє слово засудженому, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено перевіркою матеріалів кримінальної справи, досудове слідство і судовий розгляд проведені відповідно до вимог кримінально процесуального закону, обставини справи досліджені всебічно, повно і обєктивно, а викладені у вироку висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені детально наведеними у вироку доказами.

Незважаючи на не визнання своєї вини засудженим, його вина в інкримінованому злочині повністю доведена зібраними по справі доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_13, яка в судовому засіданні в суді першої інстанції, показала, що коли вона з потерпілим прийшла до квартири ОСОБА_2 щоб забрати сина потерпілого ОСОБА_4, до нього підійшов засуджений, який запропонував йому вийти з квартири щоб поговорити, приблизно через 5 хв. потому в приміщення квартири зайшов ОСОБА_4 і в цей час ОСОБА_2, який йшов позаду потерпілого, ззаду, наніс удар ножем, зверху вниз в шию ОСОБА_4, який відразу зблід та почав падати в кухні на підлогу, а засуджений з ножем пішов у глиб квартири;

- показаннями свідка ОСОБА_6, яка вказала, що коли в кухню зайшов ОСОБА_4, то засуджений, який в цей час йшов позаду нього, ззаду наніс удар ножем в шию ОСОБА_4, внаслідок чого той впав у кухні на підлогу та помер. ОСОБА_11 удару ножем вона не бачила, але бачила як ОСОБА_2 відводив руку з ножем від шиї ОСОБА_4, який відразу впав, а засуджений з ножем побіг у глиб квартири;

- показаннями свідка ОСОБА_14, з яких вбачається, що ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_4 та сказав щоб той прийшов та забрав сина, а після здійснення дзвінка засуджений сказав, що вбє його. Потім до них в кімнату зайшла ОСОБА_6, яка принесла ножі та попрохала їх сховати від ОСОБА_2, але той пішов на балкон та повернувся з сокирою, яку в нього також забрали. Приблизно о 21 год. матір сказала їм лягати відпочивати, і він дрімав коли почув, що прийшов його батько, який зайшов до них в кімнату та перемотав йому ребра, після чого він пішов на кухню квартири. Згодом він почув як вітчим запропонував потерпілому вийти в коридор поговорити. Після цього відчинилися вхідні двері, та приблизно через 5 хв. потому в квартиру знову хтось зайшов, а потім почувся жіночий крик: Славік, що ж ти зробив. Тоді він вибіг на кухню квартири та помітив, що вітчима утримують за руки і в руці він тримає ніж, а його батько лежить поруч з рукомийником без ознак життя. До приїзду швидкої та міліції ОСОБА_2 ходив та вихвалявся, що він сказав, що вбє його батька так і зробив;

- показаннями свідка ОСОБА_15, даними ним в присутності педагога, що коли в квартирі задзвонив домофон, вітчим почав почав бігати по квартирі та хватати ножі, сокиру, які в нього забрали та сховали. Через деякий час до квартири піднявся батько свідка разом з тіткою ОСОБА_6. Батько зайшов до них в кімнату та перевязав старшому сину- Миколі ребра, які в нього боліли, в цей час засуджений запропонував ОСОБА_4 вийти і вони вдвох вийшли з квартири, коли вони повернулися батько зайшов у квартиру та сказав тітці ОСОБА_6 пішли додому, а слідом за ним зайшов ОСОБА_2 в якого в руці був самий здоровий ніж;

- показаннями потерпілої ОСОБА_12, яка вказувала, що ОСОБА_2 неодноразово говорив їй, що вбє ОСОБА_4;

- оголошеними в судовому засіданні в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_16, що він спочатку почув жіночий крик Вбив, після чого до його кімнати забіг ОСОБА_2 зі словами Все вбив та пішов в сторону балкона, а він пішов до кухні та побачив, що на підлозі лежав ОСОБА_4;

- протоколом відтворення обстановки та обставин події з свідком ОСОБА_13, яка на місці події показала як саме відбулося вбивство ОСОБА_4, механізм та спосіб завдання йому ножового поранення (т.1 а.с. 109-115);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 23/д/14 від 29.03.2011 року згідно якого виявлене при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_4 поєднано колото-різане поранення шиї і грудної клітини зліва, враховуючи його механізм утворення, локалізацію та направлення ранового каналу, могло виникнути при обставинах, на які вказує свідок ОСОБА_13 (т.1 а.с. 160);

- протоколом очної ставки між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 під час якого свідок ОСОБА_13 підтвердила свої показання, що удар ОСОБА_4 було спричинено саме ОСОБА_2, ззаду коли той стояв у проході на кухню квартири та заперечила виникнення будь-яких конфліктів у приміщенні квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на які посилався ОСОБА_2

В апеляції, захисник засудженого стверджує, що органами досудового слідства та суду не спростовано доводи засудженого щодо відсутності у нього умислу на вчинення умисного вбивства, про те, таке твердження є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст.115 КК України, а також без ознак, передбачених ст. 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до п.22 вищезазначеної постанови, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для зясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є субєктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а вразі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, засуджений заплановано зателефонував потерпілому та сказав щоб той прийшов щоб забрати сина, після чого став підшукувати собі знаряддя для вбивства та після скоєння злочину заспокоївся, ніякої допомоги потерпілому не надав, говорив, що здійснив те, що планував що у сукупності свідчить саме на спрямування у нього умислу на вбивство, з показань потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що засуджений ще до вчинення вбивства, неодноразово казав їй про свій умисел на вбивство ОСОБА_4.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу засудженого, суд виходив із сукупності всіх обставин вчинення ним злочинних дій, врахував спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, завданих потерпілому.

Тому доводи засудженого та його захисника про необережне спричинення тяжких тілесних ушкоджень внаслідок різкого руху потерпілого спростовується матеріалами справи.

Наведене та інші вказані у вироку суду докази належно оцінені судом і його висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є вірним. Підстав для перекваліфікації дій засудженого колегія суддів не вбачає.

Судом надано належну оцінку показанням свідків ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_17, ОСОБА_8 та ОСОБА_11, з якою погоджується і колегія суддів.

Крім цього, захисник засудженого у апеляційній скарзі зазначає про те, що суд поклав в основу вироку в якості доказів, речові докази, які в судовому засіданні не досліджувались.

Вказані твердження захисника є необґрунтованими.

Так, в ході судового слідства, відповідно до ст. 299 КПК України 1960р., суд, зясувавши думку учасників судового розгляду проте, які докази необхідно дослідити, встановив наступний порядок їх дослідження: допит підсудного, потерпілої, свідків та вивчити письмові матеріали справи.

У звязку з цим, судом під час вивчення письмових матеріалів справи були оголошені документи, які були складені в ході вилучення, визнання та приєднання до справи в якості речових доказів, зокрема: господарського ножа (т.1 а.с. 35), одягу ОСОБА_4 (т.1 а.с. 36), особистих речей ОСОБА_4 (т.1 а.с. 37) та одягу ОСОБА_18 (т.1 а.с. 38). З урахуванням оголошених документів, суд у вироку послався на них, як на письмові докази кримінальної справи.

Щодо призначеного засудженому ОСОБА_2 покарання за ч.1 ст. 115 КК України, то воно призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, даних про особу ОСОБА_2, обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

Порушення норм кримінально-процесуального законодавства при розгляді справи, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. За таких обставин вирок суду є законним.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника адвоката ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Головуючий:

Судді :