Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
07 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001231 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирне Кілійського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2015 року.

Даним вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з призначенням йому покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою, строк відбуття покарання обвинуваченому постановлено рахувати з 18 вересня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 5463 грн. 34 коп. витрат на залучення експертів у кримінальному провадженні.

Судом вирішено питання речових доказів в кримінальному провадженні.

За встановлених вироком суду першої інстанції обставин, ОСОБА_5 17 вересня 2014 року, близько 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу будинку АДРЕСА_1 , під час суперечки, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, з особистих неприязних відносин, завдав один удар дерев`яною штахетою по голові ОСОБА_9 , в результаті чого останній впав на землю. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_5 завдав три удари дерев`яною штахетою по лівій частині тулубу ОСОБА_9 , в результаті чого той отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови з крововиливами в м`які тканини з боку внутрішньої поверхні, гематоми передньо-бокової поверхні грудної клітки зліва, переломів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер по передньо-пахвовій та пахвовій лініях локального характеру з розривами пристінкової плеври в місцях переломів ребер та масивними крововиливами в місцях кісткових ушкоджень, розривів пристінкової плеври зліва, тканини лівої легені, які супроводжувалися лівобічним гемопневмотораксом, масивних крововиливів в клітківку середостіння, розриву серцевої сорочки та передньо-верхівкової ділянки серця, крововиливу в тканину лівого купола діафрагми, крововиливу в тканину жирової клітківки лівої нирки, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент заподіяння і знаходяться у прямому причинному зв`язку з фактом смерті ОСОБА_9 , яка настала на місці події.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 , у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене покарання є явно несправедливим за своїм розміром. Зазначає, що в ході судового слідства зібрані та досліджені докази, які доводять, що в діях ОСОБА_5 є ознаки кримінального правопорушення у відповідності до ч.1 ст.118 КК України. Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, не офіційно, але постійно працював, в діях якого не було умислу на вбивство ОСОБА_9 . Просить змінити вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2015 року, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.118 КК України, призначивши йому міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. А згідно з вимогами ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Всупереч твердженням, викладеним в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді справи, матеріали даного кримінального провадження містять достатньо належних і беззаперечних доказів, які свідчать про умисне заподіяння ОСОБА_5 смерті потерпілому. Характер і механізм завданих тілесних ушкоджень вказують, що ОСОБА_5 діяв з умислом, направленим на протиправне заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з неприязних відносин, що ускладнилися в суперечці і бійці.

Як в ході досудового розслідування, так і під час судового слідства, сам ОСОБА_5 визнав факт наявності між ним і потерпілим неприязних відносин, що виникли раніше, та переросли в бійку.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_5 в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повністю доведена зібраними по справі та перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав повну, всебічну оцінку і є обгрунтованими.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції показав, що 17.09.2014 року, біля 21-ої години повернувся з роботи із м. Сарни в с. Любиковичі, де по дорозі зустрів ОСОБА_9 та запропонував примиритись, оскільки з останнім перебував в неприязних стосунках, однак потерпілий почав висловлюватись в його адресу брутальною лайкою, тоді він пішов, через деякий час знову зустрів ОСОБА_9 поряд з його будинком на вул. Центральна, який був налаштований агресивно, в руках тримав металеву кочергу, якою один раз вдарив його по голові біля вуха, тоді він перехопив у нього металеву кочергу та вдарив рукою ОСОБА_9 нижче поясниці, після чого відбіг через дорогу, вирвав дерев`яну штахету з огорожі та вдарив потерпілого нею ще один раз, той також наніс йому один удар, потім він з місця події пішов.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №230 від 24.10.2014 року, на тілі трупа ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови з крововиливами в м`які тканини з боку внутрішньої поверхні, гематоми передньо-бокової поверхні грудної клітки зліва, переломів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер по передньо-пахвовій та пахвовій лініях локального характеру з розривами пристінкової плеври в місцях переломів ребер та масивними крововиливами в місцях кісткових ушкоджень, розривів пристінкової плеври зліва, тканини лівої легені, які супроводжувалися лівобічним гемопневмотораксом, масивних крововиливів в клітківку середостіння, розриву серцевої сорочки та передньо-верхівкової ділянки серця, крововиливу в тканину лівого купола діафрагми, крововиливу в тканину жирової клітківки лівої нирки, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя у момент заподіяння. Причиною смерті ОСОБА_9 явилась закрита тупа травма грудної клітки та живота з чисельними переломами ребер та ушкодженням (розривами) серця, лівої легені, що супроводжувалося гострою внутрішньо-плевральною кровотечею, що в свою чергу, зумовило розвиток травматичного шоку, зупинку серцевої діяльності та дихання, припинення функцій центральної нервової системи, вказані тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті, які спричинені внаслідок ударних дій (не менше трьох-чотирьох ударів твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею) в швидкій послідовності одна за одною і не характерні для одномоментного падіння з подальшим співударом об твердий предмет, слідів самозахисту на тілі потерпілого не виявлено ( т.1 а.к.п. 120-123 ).
Обставини отримання тілесних ушкоджень, встановлені під час судово-медичної експертизи, спростовують показання ОСОБА_5 щодо нанесення ним ОСОБА_9 лише двох ударів.
Під час проведення слідчого експерименту із проведення відеозапису, який був відтворений у судовому засіданні обвинувачений підтвердив нанесення штахетою удару потерпілому ОСОБА_9 в передпліччя зліва, потім по шиї, а коли той впав на землю наніс ще чотири удари штахетою в лівий бік. ( т. 1 а.к.п.226-229, 231).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, зазначених у вироку, підтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що 17.09.2014 року, близько 22 год. 00 хв. вона перебувала вдома по місцю проживання по АДРЕСА_1 , до неї зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила, що виявила її сина ОСОБА_9 мертвим поряд із його будинком АДРЕСА_2 .

Крім того, вина ОСОБА_5 стверджується також показаннями допитаних у судовому засіданні в суді першої інстанції свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтвердили факт неодноразових конфліктів між обвинуваченим з погрозами в сторону ОСОБА_9 фізичною розправою, що свідчить про неприязні відносини, які склалися між ОСОБА_5 та потерпілим.

Суд обґрунтовано надав належну оцінку дослідженим доказам: показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 .

Будь - яких доказів, які б давали підстави для обмовлення ОСОБА_5 з боку вказаних свідків, не здобуто ні під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, ні при його розгляді судом першої інстанції.

Також в основу вироку, після повного дослідження та відповідної оцінки, суд обґрунтовано поклав наступні докази: дані протоколу огляду місця події від 18.09.2014 року з фототаблицями та відеозаписом до нього, під час якого в будинку АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_9 (т.1 а.к.п. 17-32); дані висновку трасологічної експертизи №311 від 27.11.2014, згідно якого сліди взуття, вилучені під час огляду місця події 18.09.2014 року співпадають по загальних ознаках із слідом вилученого взуття у ОСОБА_5 , який міг бути залишений останнім (т.2 а.к.п. 35-39); дані висновку експерта №10/446 від 02.12.2014 року, яким проведено судову молекулярно-генетичну експертизу, згідно якого встановлено, що на джинсах та футболці, вилучених у ОСОБА_5 відповідно до протоколу огляду від 18.09.2014 року (т.1 а.к.п.232-238), виявлено сліди крові, які збігаються між собою та збігаються із генетичними ознаками крові ОСОБА_9 , походження вказаних слідів крові з генетичними ознаками крові ОСОБА_5 виключається (т.2 а.к.п.14-25); дані висновку судової імунологічної експертизи №235 від 29.10.2014 року, яким виявлена на кофті кров належить людині та відноситься до групи крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0 та яка може походити від потерпілого ОСОБА_9 , походження виявленої крові від ОСОБА_5 також не виключається (т.1 а.к.п.146-150); висновком судової імунологічної експертизи №236 від 29.10.2014 року підтверджено, що на металевій кочерзі, вилученій з місця події виявлено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 , походження крові від ОСОБА_5 не виключається.(т.1 а.к.п.157-160); на дерев`яній палиціштахеті, вилученій в ході огляду місця події кров не виявлена, що підтверджено висновком судової імунологічної експертизи (т.1 а.к.п.179-182).

За висновком судово-психіатричної експертизи № 322/14 від 30.09.2014 року ОСОБА_5 будь-якою психічною хворобою не страждав, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними під час вчинення кримінального правопорушення; в момент вчинення кримінального правопорушення в тимчасово хворобливому стані не перебував, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, в момент вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку під час делікту, не перебував, він не є душевнохворим та не потребує застосування мір медичного характеру ( т.2 а.к.п. 59-62 ).
У кримінальному провадженні не встановлено будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність вказаних доказів.

Наведені у вироку суду докази повністю узгоджуються між собою, не містять суперечностей та в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 про те, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не підтверджуються доказами, а його дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними доказами.

Фактично захистом ОСОБА_5 та його показаннями не оспорюється факт заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , однак захист вважає, що тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого були заподіяні при перевищенні меж необхідної оборони, що спростовується дослідженими в суді матеріалами кримінального провадження.

Так, за змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118 та ст. 124 цього Кодексу.

Згідно висновку судовомедичної експертизи № 279 від 18.09.2014 року у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця лівої завушної ділянки з переходом на задньо-бокову поверхні шиї зліва, які виникли внаслідок однієї травматичної дії тупим твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не загрожували його життю. (т.1 а.к.п.242-243).

Отже, вказаний висновок не підтвердив наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , які б свідчили про реальність загрози його життю.

Не здобуто таких доказів і органом досудового розслідування та судом при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , що виключає перевищення меж необхідної оборони з його боку, як обов`язкову умову застосування положень ст. 118 КК України.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених ст.ст. 116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці, або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими відносинами винного з потерпілим, підлягає кваліфікації саме за ч.1 ст.115 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 118 КК України.

Що ж до покарання, то як видно з вироку, при його призначенні суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і обрав ОСОБА_5 покарання в межах передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, яке з врахуванням обставин вчиненого злочину, за якого було позбавлено життя людину, не можна вважати надто суворим і несправедливим.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

___________ _____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3