АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.07.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_5 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 січня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ратівці, Ужгородського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утримані одну малолітню дитину, інспектора 3-ї категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », молодшого сержанта за контрактом, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривен.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - підписка про невиїзд.

Питання про речові докази і судові витрати вирішено.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що 04.11.2011 року близько 11 год., ОСОБА_8 керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-2108», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку м. Чоп, доїжджаючи до перехрестя дороги, яка веде до с. Ратівці Ужгородського району, виконуючи маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу, в порушення вимог правил дорожнього руху, а саме:

- п. 2.3 «б» ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни, не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 16.13 ПДР України - перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, не надав перевагу в русі автомобілю марки «БМВ-523», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що рухався в цей час в зустрічному напрямку, та допустив з ним зіткнення на його смузі руху.

Внаслідок зіткнення пасажирка автомобіля марки «БМВ-523» ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді часткового розриву зовнішньо-бокової зв`язки правого гомілково-ступневого суглобу, перелому дистальних відділів мало гомілкової кістки з відривом кісткового фрагмента. Суглобна щілина помірно звужена. Асиметрія лівого велико - та малогомілкового синдесмозу, які потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також на неправильне вирішення судом її цивільного позову просить: вирок скасувати, визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, без застосування ст. 75 КК України. Цивільний позов задовольнити повністю. Стягнути з Приватного Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_5 49500 гривен на відшкодування матеріальної шкоди завданої пошкодженням автомобіля марки «БМВ-523» р. н. НОМЕР_2 та моральну шкоду в розмірі 5000 гривен. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 41400 гривен, завдану пошкодженням автомобіля марки «БМВ-523» р. н. НОМЕР_2 та моральну шкоду в розмірі 20000 гривен.

У запереченні на апеляцію потерпілої засуджений ОСОБА_8 просив вирок щодо нього залишити без змін, а апеляцію залишити без задоволення, посилаючись на те, що вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

15 липня 2015 року ОСОБА_8 подав апеляційному суду клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності.

Після доповіді головуючого були заслухані:

- прокурор ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності;

- потерпіла ОСОБА_5 , яка підтримала доводи і вимоги своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити. Заперечувала проти закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності;

- представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , яка також підтримала апеляційну скаргу потерпілої, просила її задовольнити та заперечувала проти закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності;

- обвинувачений ОСОБА_8 , який підтримав своє клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності та просив його задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення;

- захисник ОСОБА_7 , який також просив задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та закрити кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності, а апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, потерпілу та її представника, обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню частково, а клопотання обвинуваченого про закриття кримінальної справи підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 376 КПК України (1960 року) апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Вина засудженого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена сукупністю зібраних по справі доказів, у судовому засіданні апеляційного суду не оскаржується ніким із учасників процесу, а дії засуджених правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки ОСОБА_8 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України цей злочин карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно із ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином злочини, за який ОСОБА_8 визнано винним та засуджено, відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Цією ж статтею КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років (ч. 2). Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин (ч. 3).

В кримінальній справі відсутні дані про те, що ОСОБА_8 ухилявся від досудового слідства або суду, а тому відсутні підстави зупинення перебігу давності.

В кримінальній справі також відсутні дані про те, що ОСОБА_8 до закінчення зазначеного у частинах першій та другій цієї статті строків вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин, а тому відсутні підстави переривання перебігу давності.

Таким чином, перешкоди для застосування до засудженого ОСОБА_8 ст. 49 КК України та закриття кримінальної справи колегія суддів не встановила.

ОСОБА_8 заявив клопотання, в якому просить справу відносно нього закрити.

Наслідки йому повідомлені та роз`яснені апеляційним судом і з ними він згодний.

Як убачається із матеріалів справи, злочин засудженим вчинено 04.11.2011 року.

На час розгляду кримінальної справи у апеляційному суді з дня вчинення злочину минуло більше трьох років, а тому відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст. 7-1, ст. 11-1 КПК України (1960 р.) апеляційний суд повинен задовольнити клопотання про закриття кримінальної справи, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закрити справу.

Виходячи із викладеного, обов`язку суду застосувати строки давності за відсутності перешкод до цього, доводи потерпілої, її представника та прокурора про неможливість застосування строків давності не ґрунтуються на законі та не можуть бути взятими до уваги та задоволені.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Оскільки вирок суду скасовується із закриттям кримінальної справи апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню частково, лише в частині скасування вироку з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 15 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (в редакції закону від 13.04.2012 року), ст. ст. 7-1, 11-1, 362, 376 КПК України (1960 року), апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляцію потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 січня 2014 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати.

ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України і закрити кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд ОСОБА_8 скасувати.

Кримінальну справу направити Ужгородськму міськрайоннму суду Закарпатської області для вирішення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційної інстанцій набирає законної сили негайно після її оголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців.

Судді