Справа № 361/1712/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1348/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 09.12.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

при секретарі: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004478 від 28.11.2014 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася та мешкає в АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, не одружену, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі експертної установи 15 420,18 грн. витрат на залучення експертів при проведенні судових молекулярно-генетичних експертиз № 1159 МГЕ від 01.12.2014, № 1177 МГЕ від 01.12.2014, № 1193 МГЕ від 23.12.2014, № 1194 МГЕ від 18.12.2014, № 1195 МГЕ від 23.12.2014, № 1198 МГЕ від 24.12.2014, № 1293 МГЕ від 19.12.2014, 1294 МГЕ від 19.12.2014, 1295 МГЕ від 19.12.2014, № 1304 МГЕ від 19.12.2014, дактилоскопічних експертиз № 637 від 07.12.2014, 1736 МГЕ від 15.12.2014, 1715 МГЕ від 15.12.2014, молекулярно-генетичної та дактилоскопічної експертизи № 1180 МГЕ, 1742 ВКЕ від 17.12.2014.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнана винною у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за наступних обставин.

24 листопада 2014 року, близько 19 год., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в будинку останнього за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали алкогольні напої.

В ході розпивання спиртного між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сталася сварка, після чого останній залишив місце проживання ОСОБА_10

Залишаючись у вказаному будинку, близько 19 год. 30 хв. між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник умисел на умисне протиправне позбавлення ОСОБА_10 життя.

Реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_11 , перебуваючи до ОСОБА_10 , який в цей час сидів на дивані-ліжку, спиною, дістала з кишені куртки розкладного ножа, яким нанесла один удар у задню поверхню грудної клітини потерпілого. Від удару останній ліг на спину, а ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, умисно нанесла ножем удар у праве стегно ОСОБА_10 .

Згідно висновку експерта № 461 від 30.01.2015, смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та розвитком крововтрати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просила змінити вирок, зокрема змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та призначити покарання у межах санкції цієї статті, також виключити з резолютивної частини вироку пункт про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судових витрат в сумі 15 420, 18 грн. за проведення судових молекулярно-генетичних експертиз.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що жоден із доказів, на які послався суд, не доводять вини ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства. Так, в діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, оскільки ОСОБА_10 примушував обвинувачену до статевих стосунків та першим наніс їй удар кулаком руки в голову, загроза її статевій недоторканості була реальною, відтак, у неї були підстави для необхідної оборони. Проте, застосований засіб захисту у виді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а тому ОСОБА_6 перевищила межі необхідної оборони.

На думку апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що мотивом дій ОСОБА_6 були особисті неприязні відносини, які виникли під час конфлікту є необґрунтованим.

Також, сторона захисту вважає, що твердження суду про неспроможність ОСОБА_10 утримувати ОСОБА_6 , є лише припущенням, оскільки, він хоч і мав фізичні вади (у нього були відсутні пальці на обох нижніх кінцівках), але все ж міг самостійно пересуватись, що підтвердили свідки і потерпіла ОСОБА_12 .

Апелянт стверджує, що висновки суду про те, що під час огляду місця події ОСОБА_10 був одягнений та надуманість версії обвинуваченої про те, що у потерпілого на момент вищевказаних подій були спущені штани та він намагався її зґвалтувати, не відповідають дійсності. Так, ОСОБА_6 показувала, що у ОСОБА_10 були приспущені штани, а не спущені. Також, у протоколі огляду місця події від 27.11.2014 року, на який посилається суд, відсутнє взагалі описання положення трупа ОСОБА_10 та не вказано про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , також відсутня фототаблиця до протоколу огляду місця події.

Крім цього, адвокат ОСОБА_7 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_6 має порушення функції ходьби, потребує обстеження і лікування у невропатолога, що підтверджується відповідною медичною довідкою.

Також сторона захисту не погоджується із стягненням з ОСОБА_6 на користь держави в особі експертної установи судових витрат в сумі 15 420, 18 грн. за проведення судових експертиз, оскільки вони судом не досліджувались, у вироку, як доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину не зазначені.

16 листопада 2015 року до апеляційного суду надійшла заява потерпілої ОСОБА_12 , в якій вона просила проводити апеляційний розгляд без її участі, вирок суду першої інстанції повністю підтримала.

Заслухавши доповідача, доводи ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Як встановлено перевіркою матеріалів справи, досудове розслідування і судове провадження були проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи.

Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо допущених судом першої інстанції порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження, встановлено, що порушень, які могли б бути підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено, а викладені у вироку суду обставини, підтверджуються дослідженими судом доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми.

Винність ОСОБА_6 у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин викладених у вироку суду, матеріалами справи доведена.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_6 своєї вини, та обставина, що 24 листопада 2014 року близько 19 год. мало місце вбивство потерпілого, підтверджується, зокрема, її послідовними показами про те, що намагаючись вирватися та втекти від ОСОБА_10 вона нанесла йому декілька ударів чашкою чи каструлею в область голови та оскільки останній продовжував її утримувати, не маючи іншого шляху вирватися з його рук, вона дістала з кишені куртки розкладного ножа та нанесла ним один удар в область тіла потерпілого. Після її удару ОСОБА_10 відпустив утримувати її за куртку, похилився та перебував на ліжку-дивані у напівлежачому положенні, що було далі та чи наносила вона ОСОБА_10 ще удари ножем, не пам`ятає. В подальшому, перебуваючи на вулиці, спалила належні речі, а саме куртку та черевики.

Наведені покази обвинуваченої ОСОБА_6 взаємоузгоджуються та взаємостверджуються з висновком експерта № 461 від 30.01.2015, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та розвитком крововтрати.

Потерпіла ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_10 є її рідним братом, який проживав в с. Гоголів, Броварського району, був інвалідом ІІІ групи і йому було важко пересуватися. 23 листопада 2014 року з братом вона розмовляла по телефону, він був тверезий. З 24 листопада 2014 року ОСОБА_13 на зв`язок з нею не виходив. 28 листопада 2014 року від працівників міліції дізналася про його смерть.

Із показів свідка ОСОБА_14 , наданих в судовому засіданні, видно, що, ОСОБА_6 попросила у нього мобільний телефон, щоб зателефонувати. На запитання, кому вона телефонує, остання повідомила, що 2-3 тижні назад вбила чоловіка, який до неї приставав, намагаючись її зґвалтувати. В подальшому вона зателефонувала до дільничного інспектора та повідомила такого про те, що вбила людину. Дати, коли це сталося, ОСОБА_14 не пам`ятає.

Згідно показів свідка ОСОБА_15 , його брат ОСОБА_9 співмешкав з ОСОБА_6 , дати та часу вже не пам`ятає, коли ОСОБА_6 , перебуваючи з ним та ОСОБА_14 у хаті його матері, попросила у останнього телефон, щоб зателефонувати до дільничного інспектора. В розмові з останнім вона повідомила, що вбила «Русланчика» ОСОБА_16 . В подальшому, вона розповіла йому та ОСОБА_14 про те, що вимушена була нанести удар ножем, оскільки ОСОБА_10 намагався її зґвалтувати.

Вищеприведені покази взаємоузгоджуються та взаємостверджуються з даними протоколу огляду місця події від 27.11.2014 (а.с. 113-115), відповідно до якого при огляді приміщення будинку по АДРЕСА_4 , був виявлений труп чоловіка віком 40-45 років, одягнений у чорні штани, темний светр, чорні носки, а на лівій нозі взутий чорний черевик; протоколу огляду місця події від 28.11.2014 (а.с. 116-118) та ілюстративними таблицями до нього (а.с.119-122), згідно якого на светрі та футболці з тильної сторони на спині два механічні пошкодження тканини, утворені внаслідок розрізу, на штанах на тильній стороні механічне пошкодження тканини, утворене внаслідок розрізу; протоколу слідчого експерименту від 16.12.2014 (а.c. 160-165), відповідно до якого обвинувачена ОСОБА_6 , на місці вчинення злочину показала та розповіла, за яких обставин вона заподіяла тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , а саме нанесла невстановленим предметом декілька ударів в область голови та обличчя, а ножем - один удар в область тіла потерпілого та ін.

Крім того, на підтвердження вини обвинуваченої суд першої інстанції обґрунтовано послався також на наступні докази: свідоцтво про смерть за № 461 від 29.11.2014 (а.с. 96), висновок експерта № 461 від 30.01.2015 (а.с.100-103) та № 50/461 від 30.01.2015 (а.с. 110-112), згідно яких смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та розвитком крововтрати; акт амбулаторної комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи № 15 від 12.02.2015 (а.с.174-175), згідно якого ОСОБА_6 страждає та страждала під час скоєння інкримінованих їй дій на розлад особистості (психопатію), але вона може і могла під час скоєння інкримінованих їй дій усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру вона не потребує.

Приведені докази, якими суд обгрунтував свій висновок про винність ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 є належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Суд ретельно перевірив доводи ОСОБА_6 та її захисника про те, що вона діяла в стані необхідної оборони від неправомірних дій потерпілого і визнав їх безпідставними, виходячи з наявності сукупності доказів у справі. З такими висновками, перевіривши матеріали кримінального провадження, погоджується і колегія суддів.

За змістом ст. 36 КК України посягання, щодо якого допускається необхідна оборона, має бути об`єктивно суспільно небезпечним, дійсним, вже розпочатим і не закінченим, або ж була створена загроза негайного заподіяння шкоди.

Згідно показів обвинуваченої, які підтверджуються і іншими доказами по справі, зокрема, даними слідчого експерименту, до моменту нанесення ОСОБА_6 ударів невстановленими предметами та ножем, вона знаходилася, по відношенню до потерпілого, спиною, а в момент нанесення таких ударів обличчям до останнього, в свою чергу, потерпілий в цей час, сидів на ліжку-дивані. Після нанесення ОСОБА_6 удару ножем в область тіла потерпілого, останній похилився на диван-ліжко, перебуваючи в напівлежачому положенні, та не тримав обвинувачену, тобто, ОСОБА_6 не була позбавлена можливості залишити приміщення будинку потерпілого, не наносячи йому смертельних ударів. Крім того, колегія суддів також враховує той факт, на момент подій ОСОБА_10 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (а.с.112), та не міг, на думку суду, утримувати обвинувачену, намагаючись її згвалтувати. Також, як видно з довідки головного лікаря Броварської ЦРЛ, ОСОБА_6 до приймального відділення з проханням про надання медичної допомоги не зверталась (а.с.176), що свідчить на відсутність у неї тілесних ушкоджень, а тому її покази про в частині намагання потерпілим її зґвалтувати не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Про умисел ОСОБА_6 на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 вказує характер, механізм і локалізація тілесного ушкодження, зокрема, неодноразове використання обвинуваченою ножа та завдання ним ударів у життєво важливі органи потерпілого, її подальші дії остання, перебуваючи на вулиці, спалила належні речі, зокрема куртку та черевики.

Враховуючи наведене, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, і доводи обвинуваченої та її захисника цього не спростовують. Аналізуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації її дій на ст. 118 КК України.

Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав їм належну оцінку у сукупності.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність спростовуються вищенаведеними доказами.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що обвинувачена має порушення функції ходьби, потребує обстеження і лікування у невропатолога, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_6 не позбавлена можливості отримати медичну допомогу в порядку, передбаченому чинним законодавством для осіб, взятих під варту та засуджених до позбавлення волі.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість суду, або порушення ним норм матеріального чи процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Не заслуговують на увагу доводи захисника в частині безпідставного врахування у вироку витрат на проведення експертиз. Як вбачається, з матеріалів кримінального провадження, експертизи були проведені на підставі постанов слідчого та долучені до матеріалів кримінального провадження.

Разом з тим, у резолютивній частині вироку, міститься посилання на судово-молекулярну генетичну експертизу № 1295 МГЕ від 19.12.2014, вартість якої згідно обвинувального акту становить 1174 грн. 08 коп. проте, в матеріалах справи, вона відсутня, тому суд приходить до висновку про безпідставність врахування витрат на проведення даної експертизи та необхідність зменшення суми, яка підлягає стягненню.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, воно є домірним вчиненому кримінальному правопорушенню та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, який відноситься до особливо тяжких, дані про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с.83), за місцем проживання характеризується негативно (а.с.84), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с.95), думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих кримінальну відповідальність обставин.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника частково знайшли своє підтвердження, а тому вирок суду підлягає зміні в частині зменшення сум, які підлягають стягненню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Зменшити до 13 646 грн. 10 коп. суму процесуальних витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави в особі експертної установи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4