Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 11/0690/131/11
Категорія ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Ляшука В.В.

суддів: Слісарчука Я.А., Гузовського О.Г.

з участю: прокурора Сидоренка О.П.

потерпілої ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією ОСОБА_3 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2010 року, яким засуджено,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не судимого,

- за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено засудженого від відбування покарання із випробуванням і іспитовим строком 1 рік, зобов'язано не виїжджати за межі України без дозволу кримінально - виконавчої інспекції та періодично там реєструватись.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_3 залишено попередній - підписку про невиїзд.

Цивільні позови задоволено частково і стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь:

- Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського 7021.26 грн.

- ОСОБА_1 20000 грн. моральної шкоди, 1500 грн. витрат за надання юридичної допомоги.

Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Арешт на автомобіль НОМЕР_1 постановлено зняти, після погашення підсудним шкоди потерпілій в повному обсязі.

Речовий доказ, який повернуто власнику, автомобіль: НОМЕР_1 - залишено власнику.

Судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 877.2 грн. стягнуто з засудженого ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області.

Згідно з вироком ОСОБА_3 16 червня 2010 року керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1 рухаючись по 1-му км 800 м під'їзної автодороги від м. Житомира до автодороги Київ-Чоп о 07.20 год. в с. Глибочиця Житомирського району, в порушення вимог п. 12.3 б Правил дорожнього руху України не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, при виникненні небезпеки для руху, яку об'єктивно спроможний був виявити, в порушення п. 18.1 цих Правил, не надав переваги в русі пішоходу, який перетинав проїзну частину справа наліво в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на вказаного пішохода.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_1, отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла, множинних саден на тілі, струсу головного мозку, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров'я.

Грубе порушення підсудним ОСОБА_3 вимог п.п. 12.3; 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньої транспортної пригоди, та її наслідків.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить змінити вирок, в частині стягнення моральної шкоди, зменшити суму моральної шкоди на користь ОСОБА_1 з 25000 до 10000 грн. Відмовити у задоволенні вимог про стягнення 1500 грн. за надання юридичної допомоги та витрат за лікування на користь Житомирської обласної лікарні в розмірі 7021.26 грн. Посилається на те, що судом не враховано порушення пішоходом Правил дорожнього руху України. Пішоходам забороняється переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є роздільна смуга або дорога має чотири і більше смуг руху в обох напрямках. Також зазначає, що він давав правдиві показання, а показання ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи, у вироку не вказано у чому саме полягає моральна шкода, при визначені розміру моральної шкоди суд повинен дотримуватись вимог законності і справедливості. Судом не взято до уваги, його матеріальний стан та склад його сімї. Витрати Житомирській обласній лікарні не підтверджені належними доказами.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав свою апеляцію, міркування потерпілої та її представника, які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст.365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, зазначеного у вироку підтверджуються сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, і досліджених судом, яким дана належна оцінка. Ці докази детально викладені у вироку суду.

Потерпіла ОСОБА_1 в суді пояснила, що 16.06.2010 року біля 7 год. 20 хв. йшла на автобусну зупинку в с. Глибочиця. Дійшовши до зупинки та впевнившись у відсутності транспортних засобів, вона стала повільно, оскільки страждає на хворобу хребта, переходити дорогу по пішохідному переходу та не дійшовши близько метра до острівця безпеки відчула удар та втратила свідомість. Свої показання потерпіла підтвердила при проведенні відтворення обстановки та обставин події.

Обєктивність показань потерпілої ОСОБА_1 щодо обставин наїзду підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно з даними протоколу огляду місця пригоди, схеми та фототаблиць, на проїжджій частині дороги виявлено сліди гальмування автомобіля ЗАЗ, яким керував ОСОБА_3, довжиною 24.20 метрів, ці сліди перетинають пішохідний перехід та закінчуються під переднім лівим колесом автомобіля. /а.с.5-15/

За висновками судово автотехнічних експертиз, в наведених дорожніх умовах, водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_1 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України./а.с.80-82, 136-139/

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2566 внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла, множинних саден на тілі, струсу головного мозку, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров'я. /а.с 53/

Будь яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів колегія суддів не знаходить.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3, в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій колегія суддів вважає аргументованими та такими що відповідають фактичним обставинам справи.

Дії ОСОБА_3 за ч.1 ст. 286 КК України кваліфіковані вірно.

Покарання призначене ОСОБА_3 на думку колегії суддів, є справедливим та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Враховуючи, що внаслідок винних дій засудженого потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, тривалий час лікувалась та продовжує лікування, перенесла ряд операцій, стала інвалідом 2 групи, а також враховуючи, її сімейне становище - чоловіком є інвалідом та не працює, колегія суддів вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку суду, в частині вирішення цивільного позову про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, оскільки суд прийняв вказане рішення у відповідності з вимогами ст. 93-1 КПК України.

Розмір визначеного судом відшкодування коштів витрачених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування ОСОБА_7 підтверджується довідкою Житомирської обласної клінічної лікарні №1846 від 23.08.2010 року. /а.с. 1646/

Погоджується колегія суддів також і з рішенням суду про стягнення на користь потерпілої витрат за правову допомогу адвоката, оскільки вказане рішення прийнято у відповідності з вимогами ст. 93 КПК України та підтверджується угодою та матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2010 року щодо нього без змін.

Судді: