Справа № 666/8069/14-к
Провадження № 1-кп/666/39/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.11.2015 року, Дніпровський районний суд м. Херсона в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 000088 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , в період часу з 23.45 год. 05.03.2014 р. до 10.15 год. 06.03.2014 р. за попередньою. змовою з машиністом відокремленого структурного підрозділу - ломотивне депо Херсон Одеської залізниці ОСОБА_5 , і помічником машиніста відокремленого структурного підрозділу - локомотивне депо Херсон Одеської залізниці ОСОБА_6 , відносно яких кримінальне провадження закрито ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 05.11.2015 р. у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, скоїв крадіжку дизельного пального, яке належить відокремленому структурному підрозділу - локомотивне депо Херсон Одеської залізниці з тепловозу 2 ТЭ 10 УТ 0058 в кількості 460 л, вартістю -8,48 грн. за 1 літр, на загальну суму 3900,80 грн., при наступних обставинах:

05.03.2014 р. о 23.45 год. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , знаходячись на робочому місці прийнявши тепловоз - 2 ТЭ 10 УТ 0058 на території відокремленого структурного підрозділу - локомотивне депо Херсон Одеської залізниці, керуючись мотивом корисливої зацікавленості, направленим на протиправне звернення чужого майна на свою користь, вступили в злочинний зговір з ОСОБА_4 , з яким вирішили скоїти крадіжку дизельного пального в кількості 460 л з топливної системи тепловоза, а отримані від продажу викраденого пального гроші розділити між собою. З цією метою ОСОБА_4 підготував пластмасові каністри в кількості 13 штук, загальною ємкістю 460 л для крадіжки дизельного палива, зв`язав їх між собою канатом послідовно і прив`язав до кінця канату ремень генератора від автомобіля для зручності подачі в рухомий тепловоз, після чого на автомобілі, марки ВАЗ 2107, д.н НОМЕР_1 , приїхав в обговорене з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , місто - район ст.Херсон-Наливний Одеської залізниці для подачі в тепловоз пустих каністр, де біля 00.00 год. 06.03.2014 р., під час слідування тепловозу 2 ТЭ 10 УТ 0058 під керуванням машиніста ОСОБА_5 і помічника машиніста ОСОБА_6 , по раніше обговореній ділянці шляху, за допомогою ременя генератор від автомобіля, до якого був прив`язаний канат з послідовно зв`язаними між собою каністрами подав в рухомий тепловоз 13 каністр, загальною ємкістю 460 л, які прийняв помічник машиніста ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заповнили подані каністри ОСОБА_4 дизельним паливом та викинули їх на шляху слідування тепловоза вздовж 6 пікету 137 км перегону Брилівка - В.Копані Одеської залізниці, тим самим розпорядились викраденим по спільному умислу, обернув викрадене на користь ОСОБА_4 , який в свою чергу по раніше встановленій домовленісті з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 06.03.2014 р. біля 10.15 год. прибув до 137 км перегону ст.Брилівка - ст.В.Копані Одеської залізниці, де на ділянці 6 пікету зібрав викинуті з тепловозу 13 каністр, загальною ємкістю 460 л, заповнених викраденим дизельним пальним, для завантаження в автомобіль марки ВАЗ 2107, д. НОМЕР_2 , тобто обернув викрадене на свою користь, після чого був затриманий працівниками міліції.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що він 05.03.2014 по телефону домовився з ОСОБА_6 придбати в останнього дизельне паливо для особистих цілей. Для цього він взяв в оренду у знайомих 13 каністр та передав їх в тепловоз під керуванням ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Після чого 06.03.2014 р. зібрав каністри, наповнені дизельним паливом, вздовж залізничної колії та розпорядився ними на власний розсуд.

Оскільки учасниками процесу не оспорювалися фактичні обставини справи, а судом встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин і при цьому у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, тому, вислухавши думку учасників процесу та роз`яснивши ОСОБА_4 положення ст.349 ч.3 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого і дослідження матеріалів, що характеризують його особу.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в скоєнні кримінально правопорушення (злочину) доведена повністю та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття, визнання вини.

При визначенні виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який характеризується добре, на лікарському обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, щире каяття, визнання вини. Виходячи з принципу призначення покарання необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження можливості здійснення ним нових злочинів, суд вважає можливим виправлення і перевиховання обвинуваченого шляхом призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

В той же час, обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено клопотання про застосування до нього акту амністії, з урахуванням того, що він має неповнолітнього сина.

Прокурор не заперечував проти заявленого клопотання.

Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України,Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Згідно п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , , також вчинив злочин до набрання чинності ЗУ Про амністію у 2014 році . Крім цього вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України.

Обмежень щодо застосування відносно ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні"та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась, раніше не судимий.

За таких обставин суд вважає, що на ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.85,86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.ст. 349,368,370, 374, 376 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п.п.2, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

Речові докази: мобільний телефон, дизельне паливо, автомобіль вважати повернутими за належністю; каністри - знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Херсонської області через Дніпровський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1