Справа № 353/98/15-к
Провадження № 1-кс/353/129/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2015 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Тлумацького районного суду ОСОБА_4 , заявлений по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000140 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - в с т а н о в и в : Обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області із письмовою заявою про відвід судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 , яка є головуючою суддею у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В обґрунтування вимог, викладених у заяві про відвід, обвинувачений вказує на те, що не довіряє головуючій по справі, оскільки вважає, що вона безпідставно винесла декілька ухвал про накладення на нього штрафу за неявку до суду, при цьому не взявши до уваги документи, що стосувалися його стану здоров`я та те, що він являється інвалідом першої групи і не може рухатися без сторонньої допомоги. Посилається також на те, що в розмові з ним суддя ОСОБА_4 підвищує голос та не надає йому можливості ознайомлюватися з матеріалами кримінального провадження. Крім того, 22.10.2015 р. обвинувачений ОСОБА_3 подав через канцелярію суду доповнення до заяви про відвід судді, в яких зазначив, що у нього виникають сумніви щодо об`єктивності розгляду кримінального провадження суддею ОСОБА_4 , оскільки вона 25.01.2013 року по кримінальній справі № 1-091682/11 ухвалила вирок та визнала його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. Однак, вказаний вирок суду Апеляційним судом Івано-Франківської області було скасовано, а справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Також зазначив, що під головуванням судді ОСОБА_4 на розгляді перебувало кримінальне провадження N 0000212, занесене до ЄРДР 23.08.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, де він був потерпілим. В ході розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою судді ОСОБА_4 на нього, як потерпілого, також було накладено грошове стягнення за неявку в судове засідання у розмірі однієї мінімальної заробітної плати в сумі 1218,0 грн. та не було враховано, що він не зявився в судове засідання за станом здоров`я. З посиланням на практику Європейського суду з прав людини (справа «Мироненко і Мартиненко проти України» та «Білуха проти України»), просив задовольнити заяву про відвід судді ОСОБА_4 , оскільки вважає, що прийняття подальших процесуальних рішень суддею ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню буде суперечити ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.9 Конституції України, ст.75 КПК України та додав, що не буде з`являтись в жодне судове засідання до тих пір, доки не відбудеться заміна судді. Суддя Тлумацького районного суду ОСОБА_4 надала письмові пояснення, в яких зазначила, що заява про відвід ОСОБА_3 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а мотивація цієї заяви надуманою та необґрунтованою. Зазначила, що судом неодноразово призначались судові засідання у вищевказаному кримінальному провадженні (13.02.2015 року, 27.02.2015 року, 18.03.2015 року, 01.04.2015 року, 15.04.2015 року, 27.04.2015 року, 05.05.2015 року, 02.06.2015 року, 30.06.2015 р., 22.07.2015 р., 10.08.2015 р.), проте в зал судових засідань на жодне з судових засідань ОСОБА_3 , який перебуває у статусі обвинуваченого, не з`явився. Нею неодноразово направлялись запити до Тлумацької ЦРЛ про підтвердження перебування обвинуваченого ОСОБА_3 на лікуванні та запити до Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» для підтвердження отримання ОСОБА_3 судових повісток . У відповідях Тлумацької ЦРЛ на запити суду не було надано інформації про тяжку хворобу ОСОБА_3 або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням та про неможливість тимчасово залишити цей заклад. Навпаки, Тлумацька ЦРЛ повідомляла, що за весь період перебування кримінального провадження на розгляді в Тлумацькому районному суді ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні не знаходився, а Івано-Франківська дирекція УДППЗ «Укрпошта» підтверджувала отримання ОСОБА_3 судових повісток. Жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують поважність причин неявки в судові засідання обвинувачений ОСОБА_3 суду не надавав. Однак, хоча обвинувачений ОСОБА_3 і жодного разу не з`явився в судові засідання, як пояснив його захисник адвокат ОСОБА_6 «в зв`язку з його перебуванням на амбулаторному лікуванні та у зв`язку з недовірою до суддів Тлумацького районного суду" , ОСОБА_3 неодноразово прибував до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області та подавав через канцелярію суду різного роду заяви. Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 не прибував за викликом до суду без поважних причин, Ухвалами суду на нього неодноразово було накладене грошове стягнення. Вважає, що грошові стягнення на нього були накладені на законних підставах, доводи його заяви не містять доказів безпідставності таких рішень, а дії ОСОБА_3 свідчать про злісне ухилення від явки в засідання, зловживання статусом інваліда та спрямовані на затягування слухання справи. Також ОСОБА_3 неодноразово в письмову порядку було роз`яснено порядок ознайомлення з наявними матеріалами кримінального провадження, які знаходяться в приміщенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. Проте, написавши заяву про ознайомлення, він жодного разу до приймальні судді ОСОБА_4 або судового розпорядника з цією метою не звертався. ОСОБА_3 виявив бажання ознайомитися з матеріалами справи тільки 17.06.2015 року, які в цей же день були йому надані, про що свідчить його підпис. Всі судові засідання фіксуються за допомогою звукозаписувального пристрою «Камертон». Тому всі звинувачення ОСОБА_3 у неналежному ставленні до нього є надуманими, неправдивими та спрямовані на затягування судового розгляду з метою уникнення судового розгляду справи та з`ясування фактичних обставин щодо висунутого йому обвинувачення. Учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду заявленого відводу. Відповідно до положень ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим. У відповідності до ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.2, ч.1 ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 09.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов п. 2 статті 44 Конвенції, зазначено: 49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38). 50. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43). 51. Суд не переконаний, що у цій справі достатньо ознак, щоб вирішити, що судді Артемівського суду, які розглядали справу заявниці, проявляли особисту упередженість. У будь-якому випадку Суд не вважає за необхідне розглядати це питання, оскільки з причин, викладених нижче, він дійшов висновку, що у цій справі мала місце безсторонність суду за об`єктивним критерієм. 52. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови ОСОБА_7 , чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58). 53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45). 54. Суд зазначає, що Уряд не оспорював твердження заявниці стосовно того, що голова Артемівського суду, який одноособово розглядав справу заявниці у суді першої інстанції та чиї рішення були залишені без змін судами вищих інстанцій, просив та безоплатно отримував певне майно від Компанії-відповідача. На думку Суду, за цих обставин побоювання заявниці щодо небезсторонності голови В.Л.Г. можна вважати об`єктивно виправданими, незважаючи на той факт, що Артемівський суд задовольнив одну із скарг заявниці (див. пункт 20 вище). Більше того, суди вищих інстанцій, розглядаючи скарги заявниці, не взяли до уваги її твердження щодо цього питання». В результаті прийняття Європейським Судом з прав людини рішення по вищевказаній справі «Білуха проти України», Верховний суд України у своєму рішенні від 22.05.2008 р. зробив висновок про те, що «не в інтересах правосуддя», в кінцевому рахунку, допускати найменші сумніви в неупередженості суду». Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (вісник ВСУ № 4/2008 стор. 31). Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності , про що і зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року. У судді ОСОБА_4 перебувала в провадженні кримінальна справа № 1-091682/11, яку вона розглядала одноособово та по якій ухвалила 25.01.2013 р. вирок, визнавши ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. Однак, вказаний вирок суду 24.04.2014 р. Апеляційним судом Івано-Франківської області було скасовано, а справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Також під головуванням судді ОСОБА_4 було розглянуто кримінальне провадження N 0000212, занесене до ЄРДР 23.08.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, де ОСОБА_3 був потерпілим. В ході розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою судді ОСОБА_4 від 02.06.2015 р. на ОСОБА_3 було накладено грошове стягнення за неявку в судове засідання у розмірі однієї мінімальної заробітної плати в сумі 1218,0 грн. і за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про скасування накладеного грошового стягнення, Ухвалою суду від 23.10.2015 р., прийнятою під головуванням судді ОСОБА_4 , грошове стягнення не скасовано. Крім того, в провадженні судді ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідно до Ухвал від 18.03.2015 р., 02.06.2015 р., 30.06.2015 р. на обвинуваченого ОСОБА_3 були накладені грошові стягнення за неявку в судові засідання, а в задоволенні неодноразових клопотань ОСОБА_3 про скасування накладених на нього грошових стягнень Ухвалами від 27.04.2015 р., 30.06.2015 р., 10.08.2015 р. , 22.09.2015 р. було відмовлено. ОСОБА_3 , як обвинуваченим по справі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, 17.06.2015 р. уже заявлявся відвід головуючій судді по справі ОСОБА_4 , проте Ухвалою Тлумацького районного суду від 22.06.2015 р. (суддя ОСОБА_1 ) в задоволенні заяви було відмовлено, в зв`язку з невмотивованістю та безпідставністю. Наявність заяви про відвід від ОСОБА_3 , свідчить про те, що він критично ставиться до можливості розгляду його справи компетентним суддею та безстороннім судом, оскільки на його думку, суддя ОСОБА_4 , як головуюча по справі, не зможе бути неупередженою при розгляді даної справи по суті зважаючи на вищевикладені обставини. Для запобігання недопущення в подальшому затягування розгляду справи та подання нових заяв про відвід судді, написання безпідставних скарг, а також беручи до уваги недовіру ОСОБА_3 до головуючої у справі судді ОСОБА_4 , для забезпечення умов, за яких у нього не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом (чи безсторонності судді при розгляді даного кримінального провадження), з метою недопущення в подальшому тиску на правосуддя, виникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості головуючої судді у розгляді справи, вважаю за доцільне заявлений відвід задовольнити. Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, , ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», рішення Європейського Суду з прав людини по Справі "Білуха проти України" від 09.11.2006 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Тлумацького районного суду ОСОБА_4 , заявлений по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000140 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - задовольнити. Кримінальне провадження № 0000140 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України скерувати до канцелярії суду для її автоматизованого розподілу відповідно до ч.3 ст.35 КПК України. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1