Справа № 375/1783/13-к Провадження № 1-кс/375/205/13
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна

13.10.2013 року слідчий суддя Рокитнянського районного суду Київської області Литвин О.В., при секретарі Киричок В.В., за участю прокурорів Михайленка О.М., адвоката ОСОБА_1, підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_2, розглянувши клопотання слідчого СВ Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_3 у досудовому розслідуванні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000648 від 20.09.2013 року,

про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

11.10.2013 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_3 про арешт легкового автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. АІ3503, № кузова ХТК1007, належного на праві власності ОСОБА_2, який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Свої вимоги старший слідчий мотивує тим, що ОСОБА_2 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який передбачається покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому є потреба у арешті вказаного майна підозрюваного.

Старший слідчий Коваленко В.О. просив клопотання задовольнити. При цьому в обгрунтування клопотання поклався на те, що, незважаючи на обставину власності іншої особи на майно, на яке просить накласти арешт, останнє підлягає арешту, оскільки на момент вчинення ОСОБА_2 злочину, легковий автомобіль належав ОСОБА_2.

Прокурор у судовому засіданні клопотання слідчого підтримав та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_1 проти задоволення клопотання заперечила, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки ОСОБА_2, будучи власником названого майна, в силу своїх прав власника, 12.10.2013 року відчужив вказаний легковий автомобіль на покриття коштів, внесених як заставу.

Підозрюваний ОСОБА_2 підтримав позицію свого захисника та у задоволенні клопотання просив відмовити.

Заслухавши думку старшого слідчого, прокурора, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ґрунтовно підозрюється в тому, що він, будучи раніше судимим 18.04.2013 року за ч.1 ст.309 КК України, на шлях виправлення не став та, маючи непогашену судимість, скоїв новий злочин, пов'язаний з незаконним обігом наркотичних речовин. Так, 08.09.2013 року близько 19.00 години в ході проведення оперативної закупівлі гр.. ОСОБА_4 за попередньою домовленістю отримав у ОСОБА_2 наркотичний засіб марихуану з метою його подальшого збуту і який збув у подальшому за 150.00 грн. гр..ОСОБА_5. 19.09.2013 року близько 18.30 години на підставі ухвали слідчого судді по місцю проживання підозрюваного ОСОБА_2 було проведено обшук та було виявлено факт незаконного зберігання ним особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - «канабісу», загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 48.8687 г.

За вказаними фактами 20.09.2013 року було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на рухоме і нерухоме майно, яке перебуває у власності підозрюваного, з метою забезпечення його можливої конфіскації. Відповідно до вимог вказаного Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Санкцією статті Кримінального кодексу України, за якою ґрунтовно підозрюється ОСОБА_2, а саме частиною другою статті 307 вказаного Кодексу, передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

За викладеного вбачалися підстави для можливої подальшої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_2 і в тому числі легкового автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. АІ3503, 2006 року випуску, № кузова ХТК1007. На разі, як встановлено у судовому засіданні, вказане майно з 12.10.2013 року вже не належить підозрюваному, а іншій особі і про що свідчить копія та оглянутий у судовому засіданні оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і що спростовує доводи клопотання про належність майна на праві власності підозрюваному.

Новий власник легкового автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. АІ3503, 2006 року випуску, № кузова ХТК1007 ОСОБА_6, не є підозрюваним у кримінальному провадженні. Підстави сумніватися у незаконності відчуження на його користь підозрюваним вказаного майна відсутні. Доводи з цього приводу у судовому засіданні старшого слідчого Коваленко В.О. в тім, що зазначене майно підлягає арешту всупереч вказаній обставині, оскільки воно перебувало у власності ОСОБА_2 на момент вчинення злочину, не грунтуються на законі та на фактичних обставинах, а тому на увагу суду не заслуговують.

За викладеного відсутня правова підстава для арешту зазначеного у клопотанні майна, а відтак у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_3 про арешт легкового автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. АІ3503, 2006 року випуску, № кузова ХТК1007, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляції через Рокитнянський районний суд на протязі пяти днів з дня її ухвалення.

Суддя О.В.Литвин