У х в а л а
іменем україни

26 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,.

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001385 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,

уродженки та мешканки АДРЕСА_1 ,

не судимої,

- у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 9459,05 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 250000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а також процесуальні витрати на користь держави. По справі вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року вирок залишено без зміни.

У касаційних скаргах засуджена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 порушують питання про скасування судових рішень у справі з підставпорушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність:

- засуджена вважає, що суд допустив неповноту та однобічність судового слідства, не дав належної оцінки зібраними доказами, що потягло неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та призначення надто суворого покарання. Вказує, що суд не взяв до уваги, що вона не мала умислу на заподіяння смерті потерпілому, була вимушена захищатися від його протиправних дій, якими їй заподіяно тілесні ушкодження. Зазначає, що судом не перевірено та не спростовано її доводів про те, що засуджений отримав тілесні ушкодження, наштрикнувшись на ніж, який вона тримала в руках для самооборони. Посилається на поверхневий розгляд справи апеляційним судом;

- захисник вказує на те, що судом допущено неповноту судового слідства, внаслідок чого не встановлено дійсні обставини настання смерті потерпілого. Посилається, що доказами у справі не підтверджується наявність в діях ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 . Зазначає, що вирок ґрунтується на припущеннях та доказах, яким суд не дав належної оцінки. Вказує, що суд не урахував протиправну поведінку потерпілого, що передувала злочину щодо нього, не взяв до уваги пояснення експерта про те, що сам потерпілий частково винен в отриманні ним тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції. Посилається на порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої. Вказує, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам прокурора, який посилався на м`якість призначеного засудженій покарання та просив ухвалити новий вирок. Вважає, що апеляційний суд формально розглянув справу в апеляційному порядку та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_11 засуджено за те, що вона 19 травня 2014 року, приблизно о 20 год. 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку родичів за адресою АДРЕСА_1 , під час сварки з братом - ОСОБА_12 , діючи на ґрунті неприязних відносин, з метою умисного вбивства, з силою нанесла останньому один удар ножем в грудну клітку,спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя під час заподіяння. Смерть ОСОБА_10 настала в машині швидкої допомоги приблизно о 21 год.45 хв. від гострої крововтрати, обумовленої проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини зліва з пошкодженням серця та подальшою масивною внутрішньою кровотечею.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та захисника на підтримання своїх касаційних скарг та їхні заперечення щодо касаційної скарги прокурора, думку прокурора, який вважав, що касаційніскарги засудженої та захисника задоволенню не підлягають та підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційнихскарг, колегія суддів вважає, що вонине підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 410-411 КПК України доводи щодо неповноти та однобічності судового розгляду неє предметом перевіркисудом касаційної інстанції, оскільки, згідно зі ст. 409 КПК України,є підставами для скасування вироку судом апеляційної інстанції, та не є підставами для скасування судових рішень касаційним судом, що передбачені ст. 438 КК України.

Доводи касаційних скарг про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 аналогічні доводам, які були наведені в апеляціях засудженої та її захисника, прокурора та представника потерпілої, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційні скарги, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необгрунтованими.

Погоджуючись з рішенняммісцевого суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 , апеляційний суд в ухвалі зазначив, що вина засудженої підтверджується сукупністю доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , малолітнього свідка ОСОБА_15 , висновками судово-медичних експертиз щодо характеру, кількості й локалізації виявлених при дослідженні трупа потерпілого тілесних ушкоджень і механізму їх заподіяння, а також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких докладно наведений у вироку.

Судом ретельно перевірялися доводи ОСОБА_6 щодо обставин заподіяння нею потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема, правильно визнані безпідставними пояснення засудженої, у яких вона заперечувала наявність умислу на вбивство потерпілого та вказувала, що перебувала у стані необхідної оборони.

Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Відповідно до встановлених судами фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_10 не мали ознак суспільно небезпечного посягання, яке би становило об`єктивну загрозу для життя чи здоров`я засудженої ОСОБА_6 або інших осіб та могло би викликати у неї стан необхідної оборони.

Зокрема, суд обгрунтованодав критичну оцінку доводам засудженої про те, що брат (потерпілий) побив її, заподіявши тілесні ушкодження. Надавши оцінку в сукупності та взаємозв`язку поясненням ОСОБА_6 та іншим доказам, зокрема, даним довідки КЗ "Павлоградська міська лікарня № 4" Дніпропетровської області від 21.05.2014 року про перебування ОСОБА_6 стані алкогольного сп`яніння та наявність у неї тілесних ушкоджень на момент прибуття у травматологічне відділення 20.05.2014 року о 5 год. 25 хв., висновкам судово-медичної експертизи № 329/16 від 4.08 2014 року про наявність у ОСОБА_6 закритих переломів зовнішніх лодижок обох гомілок, гематоми правого плеча, а також показанням свідка ОСОБА_16 , експерта ОСОБА_17 з приводу механізму отримання засудженою тілесних ушкоджень, суд прийшов до обгрунтованого висновку про можливість одержання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за інших обставин, ніж ті, про які пояснювала остання.

Таким чином, суд дав повну і всебічну оцінку доказам у справі та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість засудженої у вчиненні інкримінованого злочину за викладених у вироку обставин є належними, допустимими, достатніми і достовірними, вони узгоджуються між собою, тому суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку.

На підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд правильно встановив обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Виходячи з обставин, за яких було вчинено злочин, та його наслідки, дії засудженої правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України. Підстав вважати, що діям ОСОБА_6 надано неправильну юридичну оцінку, немає.

Призначене засуджені покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тому доводи у касаційних скаргах про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину та особі засудженоїяк внаслідок м`якості, так і суворості, є безпідставними. Доводи прокурора про м`якість призначеного засудженій покарання є аналогічними доводам, що були наведені в апеляційній скарзі прокурора, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані необгрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження. Так, апеляційний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції при обранні покарання, призначеного ОСОБА_6 , оскільки при вирішенні цього питання судом повністю були дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України. Зокрема, судом враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, їх наведено у вироку. Суд взяв до уваги характеристики ОСОБА_6 з місця проживання та роботи, першу судимість, вчинення особливо тяжкого злочину, перебування на диспансерному обліку з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності», наявність двох неповнолітніх дітей: дочки, яка проживає окремо, та сина, над яким встановлено опіку. За таких обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення засудженій покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому належним чином мотивував своє рішення, тому підстав вважати, що рішення суду в частині призначення покарання не відповідає вимогам закону, немає.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та прийнято рішення з наведенням докладних підстав його прийняття.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженої ОСОБА_6 , які б тягнули скасування чи зміну судових рішень, судами першої та апеляційної інстанції по справі допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3