АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1786/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна (ст.173 КПК України)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 грудня 2015 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
представника
власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,
з секретарем - ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2015 року про арешт майна.

Не погодившись з постановленим процесуальним рішенням слідчого судді, ОСОБА_9 звернувся із апеляційною скаргою, просить ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в квартирі ОСОБА_9 ; зобов*язати прокурора ОСОБА_5 або будь-яку іншу уповноважену особу повернути тимчасово вилучене майно власнику ОСОБА_9 . Апелянт, посилаючись на положення ч.1 ст.173 КПК України, вважає, що накладення арешту на майно не є необхідною дією для отримання запитуваної Департаментом юстиції США інформації про надання міжнародної допомоги у кримінальній справі, оскільки у даному запиті містилося прохання з максимальним забезпеченням всіх аспектів таємності даного запиту, діючи згідно законодавства України, створити копії жорстких дисків та інформації, що міститься в оперативній пам*яті обладнання, що використовувало адресу ІР НОМЕР_1 . На думку ОСОБА_9 зазначена інформація могла бути отримана з дотриманням режиму конфіденційності іншим шляхом, зокрема в порядку ст.ст.263,264 КПК України. Окрім того, ОСОБА_9 вказує, що флеш-накопичувачі, компакт-диски і картки пам*яті, на які накладено арешт, взагалі не є обладнанням, яке має змогу використовувати ІР адресу. Посилаючись на положення ч.2 ст.170 КПК України, апелянт зазначає, що у даному випадку є невизначеним процесуальний статус особи, у житлі якої проводився обшук, оскільки про підозру у вчиненні кримінального правопорушення йому не повідомлялося. На думку ОСОБА_9 слідчим суддею неповно з*ясовані обставини, які мають істотне значення; не враховані вимоги ч.2 ст.173 КПК України, а саме : для нього вилучена комп*стерна техніка є єдиним засобом для отримання прибутку та відповідно існування, чого він був позбавлений, а тому таке обмеження його права власності є неспіврозмірним із завданням кримінального провадження. Також апелянт вважає, що прокурором порушений строк звернення із клопотанням про арешт майна, а слідчим суддею не обґрунтований двомісячний строк накладення арешту на майно. Зважаючи на відсутність у клопотанні доказів щодо належності тимчасово вилученого майна ОСОБА_9 , на переконання автора апеляційної скарги, клопотання не підлягало розгляду слідчим суддею та мало бути повернуте.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав :
Главою 43 КПК України визначені норми щодо міжнародної правової допомоги при проведенні процесуальних дій, зокрема ст.558 КПК України порядок виконання запиту(доручення) про міжнародну правову допомогу на території України.
Як вбачається із запиту Департаменту юстиції Сполучених Штатів Америки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі, Центральний орган юстиції США просить відповідні органи України надати допомогу, відповідно до Договору про взаємну правову допомогу від 1998 року, підписаного між Україною та США, та Конвенцій про кіберзлочинність Ради Європи. Запитуюча сторона посилається на те, що відділ з кримінальних справ Департаменту юстиції США, федеральна прокуратура по округу Колумбія, Податкова служба («IRS»), Відділ генерального інспектора Міністерства фінансів США по податковому відомству і Федеральне бюро розслідувань («ФБР») проводить розслідування несанкціонованого захоплення рахунків платників податків в комп*ютерній мережі Податкової служби. В ході данного розслідування встановлено, що несанкціонований доступ до комп*ютерної мережі Податкової служби США, в результаті якого були отримані персональні дані платників податків США, подолання логічних схем захисту цієї мережі здійснено з використанням адреси ІР НОМЕР_1 . В результаті таких неправомірних операцій, здійснених у комп*ютерній мережі у період з червня 2015 року по вересень 2015 року, Податкова служба США видала в повернення податку на суму 25 мільйонів доларів США, 4 мільйони з яких переведені в готівку. Комп*ютерне обладнання (сервер), якому виділена адреса ІР 159.224.33.55., згідно проведеної експертизи, є частиною протиправної системи управління інфікованим маршрутизатором і цілком ймовірно, що воно містить важливі докази, у тому числі інформацію в електронному виді, що стосується інфікування маршрутизатора, неодноразового несанкціонованого доступу до комп*ютерної мережі Податкової служби США, у зв*язку з чим Центральний орган юстиції США просить, з максимальним забезпеченням таємності всіх аспектів даного запиту, діючи згідно законодавства України, створити копії жорстких дисків та інформації, що міститься в оперативній пам*яті обладнання, що використовувало адресу ІР НОМЕР_1 .
Адреса ІР 159.224.33.55. виділена Інтернет ресурсу Triolan.net. Обладнання, що було підключено до Інтернет мережі і у період з 01 червня 2015 року по 01 вересня 2015 року використовувало адресу ІР 159.224.33.55. фактично розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст.562 КПК України, якщо для виконання запиту компетентного органу іноземної держави необхідно провести процесуальну дію, виконання якої в Україні можливе лише з дозволу прокурора або суду, така дія здійснюється лише за умови отримання відповідного дозволу в порядку, передбаченому цим Кодексом, навіть якщо законодавство запитуючої сторони цього не передбачає.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2015 року надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 . При проведенні обшуку в квартирі, що належить ОСОБА_9 , за вказаною адресою були вилучені:
-айпад сірого кольору серійний номер DMPM4VAOFK10;
-системний блок темно сірого кольору;
-системний блок чорного кольору в корпусі «ZALMAN»;
-флеш накопичувач JF780 чорного кольру;
-компакт диски для лазерних систем зчитування 77 шт.;
-телефон SAMSUNG DUOS чорного кольору;
-карта пам*яті SD 16GB синього кольору;
-карта пам*яті OLSMPUS 1GB чорного кольору;
-карта пам*яті TEAM 8GB синього кольору;
-компакт-диск для лазерних систем зчитування;
-карта пам*яті micro SD 32GB чорного кольору.
У розумінні положень ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Приймаючи рішення про накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на відомості, які містяться у матеріалах виконання запиту про міжнародну правову допомогу, вилучені в ході проведення обшуку 11 грудня 2015 року в квартирі ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , речі (комп*ютерне обладнання та носії інформації) є тимчасово вилученим майном та можуть бути доказами злочину.
Такий висновок слідчого судді випливає із поданого прокурором клопотання та доданих до нього матеріалів.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. 2, 4 ст.173 КПК України, зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України. Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта ОСОБА_9 щодо відсутності правової підстави для арешту майна з огляду на те, що він на даний час не має процесуального статусу підозрюваного. У розумінні положень ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Таким чином, відсутність у ОСОБА_9 статусу підозрюваного не є перешкодою для вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні, яке здійснюють компетентні органи США.
Накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_9 майно (комп*ютерне обладнання та носії інформації) у даному випадку є необхідною дією для отримання запитуваної інформації, оскільки іншим шляхом створити копії жорстких дисків та інформації, що міститься в оперативній пам*яті обладнання, що використовувало адресу ІР НОМЕР_1 , неможливо.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що на даний час для здійснення копіювання інформації з носіїв, які були вилучені під час обшуку у квартирі ОСОБА_9 , залучено спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, якому направлене тимчасово вилучене у ОСОБА_9 майно (комп*ютерне обладнання та носії інформації). За інформацією спеціаліста, враховуючи обсяг роботи, тривалість здійснення копіювання орієнтовно не менше 45 днів. Саме цією обставиною і зумовлений строк дії ухвали слідчого судді про накладення арешту. Окрім того, прокурор зазначив, що на даний час всі процесуальні дії в межах виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги узгоджуються із запитуючою стороною, а тому після завершення відповідних досліджень не виключена можливість повернення ОСОБА_9 зазначених речей, якщо у їх арешті відпаде потреба.
Доводи апелянта про порушення прокурором строків звернення із клопотанням про арешт майна є неспроможними. Дійсно, згідно з ч.5 ст.171 КПК України, на яку посилається ОСОБА_9 , передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом наступного дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Разом з тим, положення ст.115 КПК України щодо правил обчислення процесуальних строків визначають: якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах. Обшук у квартирі ОСОБА_9 проведений у п*ятницю 11 грудня 2015 року, наступним днем є неробочий день у суді, а тому подання прокурором клопотання у понеділок 14 грудня 2015 року не суперечить наведеним вимогам кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на тимчасово вилучені в ході обшуку речі. Потреби досудового розслідування, як-то вбачається із запиту про надання міжнародної правової допомоги, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою попередження приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна (комп*ютерного обладнання та носіїв інформації), чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування. Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб немає.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у судовому провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2015 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги ОСОБА_9 не вбачає.
Керуючись ст.ст.404,405, ч.3 ст.407,418,419,422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2015 року про задоволення клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5 по виконанню запиту компетентних органів Сполучених Штатів Америки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі за фактами несанкціонованого захоплення рахунків платників податків у комп*ютерній мережі Податкової служби США та накладення арешту на тимчасово вилучене 11 грудня 2015 року у ході обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , майно залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :