11-кп/775/429/2015(м)
266/2605/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2015 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, не одруженому, не працюючому, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому вироком Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст..75 КК України з іспитовим строком у три роки

скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року ОСОБА_6 засуджений за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням на три роки й покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

28 липня 2015 року начальник Жовтневого МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області звернувся до суду з поданням про вирішення питання про скасування іспитового строку та направлення ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного вказаним вироком з мотивів того, що засуджений ОСОБА_7 не з`являється на реєстрацію та не повідомив КВІ про зміну місця мешкання.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2015 року задоволено подання начальника Жовтневого МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та ОСОБА_6 направлено для відбування покарання, з мотивів того, що засуджений порушив умови іспитового строку.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати увалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання. Вважає ухвалу незаконною та зазначає, що в порушення вимог ст.166 кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально-виконавча інспекція не застосувала до нього письмове попередження, після чого вже могла звертатися до суду. Також зазначає, що не з`являвся до КВІ з поважних причин, оскільки не міг працевлаштуватися в місті Маріуполі та поїхав до Запорізької області на заробітки, де у нього був викрадений паспорт, у зв`язку з чим він не міг повернутися до Маріуполя.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та представника установи виконання покарань, які вважали судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали суду, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням на три роки та покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Застосування до засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням пов`язано із здійсненням контролю за поведінкою такого засудженого з метою встановлення факту його виправлення, чи належно він виконує покладені на нього обов`язки.

Згідно до вимог ч.2 ст.78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Для направлення засудженого для відбування призначеного покарання під час іспитового строку згідно ч.2 ст.78 КК України достатньо порушення хоча б одного з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 під розписку було роз`яснено зміст ст.75, ст.76 КК України та кожний другий четвер місяця він повинен був з`являтись на реєстрацію.

Однак, засуджений неодноразово порушував покладені на нього обов`язки та прибув на реєстрацію до КВІ лише один раз, а 9 квітня 2015 року, 20 та 30 квітня 2015 року не прибув.

При здійснені приводу засудженого 9 червня 2015 року було встановлено, що він раніше мешкав за місцем свого проживання, але більше ніж місяць назад виїхав в невідомому напрямку, про свідчать пояснення сусідів, й встановити його місцезнаходження не виявилося можливим. Цього не заперечував й сам засуджений під час розгляду справи апеляційним судом.

Отже на думку колегії суддів ОСОБА_6 неодноразово порушив покладені на нього обов`язки, не з`являвся на реєстрацію, не повідомив КВІ про зміну місця мешкання, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Викладені в апеляційній скарзі причини невиконання засудженим покладених на нього обов`язків колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки перед тим як виїхати на заробітки у Запорізьку область, як він стверджує в апеляційній скарзі, ОСОБА_7 повинен був повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію. Крім того, в разі якщо будь які події перешкоджали виконанню покладених на нього обов`язків він також про це повинен був повідомити КВІ, але цього також не зробив.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_6 для відбування покарання.

Підстав для скасування або зміни ухвали суду, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2015 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлення його для відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 31 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області