Справа № 572/2238/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2015 року Сарненський районний суд Рівненської області
під головуванням судді ОСОБА_1
при секретареві ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , уродженця м. Березне , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , з базовою середньою освітою , не працюючого , не одруженого , відповідно до ст. 89 КК України не судимого ,
в скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України , -
В С Т А Н О В И В :
30 березня 2015 року приблизно о 00 годин 55 хвилин неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на АДРЕСА_3 , умисно штовхнув неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в живіт , та , погрожуючи спричинити йому тілесні ушкодження , відкрито заволодів належним останньому мобільним телефоном марки «NOKIA Dual SIM», вартістю 551 грн. 30 коп. у якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку « Київстар» вартістю 10 грн. та сім-картка оператора мобільного зв`язку «Діджус» вартістю 10 грн., чим спричинив потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 571 грн. 30 коп.
Продовжуючи протиправні дії , неповнолітній ОСОБА_9 . 30. 03. 2015 року приблизно о 1 годині 15 хвилин , перебуваючи на вулиці Набережній в с. Велике Вербче Сарненського району , поблизу господарства № 28 , діючи з корисливих мотивів , умисно схопив ОСОБА_5 правою рукою за шию , після цього обома руками штовхнув його в груди , від чого останній впав на землю , та, погрожуючи спричинити тілесні ушкодження , відкрито заволодів належним останньому мобільним телефоном марки « NOKIA 300» , вартістю 679 грн. 17 коп. , чим спричинив потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.
ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України , а саме : відкрите викрадення чужого майна , поєднане з насильством , яке не є небезпе6чним для життя чи здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства , вчиненому повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав . Не заперечуючи того , що 30 березня 2015 року біля 00 годин 55 хвилин він перебував у с. Велике Вербче , куди приїхав разом з свідком ОСОБА_10 на належній останньому машині , якою на прохання невідомого їм хлопця вони привезли з смт. Степань , спокусившись на запропоновану останнім плату в розмірі 200 грн. Коли приїхали у с В.Вербче, то невідомий вказав де зупинитись і пішов у двір якогось будинку , щоб принести гроші та розрахуватись за поїздку. Оскільки його не було тривалий час , він вийшов з машини та запитав у хлопців , які сиділи неподалік цього будинку на лавці , хто цей молодик , якого вони привезли на машині . Хлопці почали висловлювати версії щодо особи свого односельця , вони разом пішли його шукати понад річкою та у дворі господарства ,до якого зайшов невідомий , однак нікого не побачили . Потерпілий ОСОБА_6 висловив думку про те , що це може бути його родич і став йому телефонувати, однак повідомив , що абонент не відповідає. Щоб переконатись в тому , що дзвінок дійсно був здійснений , він взяв у останнього телефон та передзвонив , однак абонент був поза зоною . Тоді він поклав телефон собі в кишеню і вони пішли до будинку , де живе ОСОБА_6 . З будинку вийшла мати потерпілого , вони поговорили про те , хто міг бути тим хлопцем , якого вони привезли. Пройшлися ще вулицею , він взяв телефон у другого потерпілого , яким був ОСОБА_5 який перш ніж віддати телефон вийняв з нього сім-картку. Телефони взяв щоб змусити обох - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знайти невідомого , який мав розрахуватись за поїздку. Телефони хотів віддати наступного дня , однак не встиг , оскільки до його прийшли працівники міліції. Заперечує застосування до обох потерпілих насильства та погроз , не визнає причетності до відкритого викрадення чужого майна .
Судом на підтвердження встановлених обставин досліджені докази, які узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх належності, допустимості та достовірності, та які в своїй сукупності доводять винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Так , факт виявлення у обвинуваченого ОСОБА_9 двох телефонів марки «NOKIA» вбачається з його заяви про добровільну видачу від 30. 03. 2015 року ( а.к.п. 22) та протоколу огляду місця події ( а.к.п. 23-26).
Розписками від 31. 0-3. 2015 року потерпілий ОСОБА_5 та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 підтвердили факт отримання телефонів від працівників міліції ( а.к.п. 28, 29).
Вартість викрадених телефонів встановлена на підставі висновку експертного заключення від 02. 04. 2015 року та становить 551 грн. 30 коп. та 679 грн. 17 коп. відповідно ( а.к.п. 34-42).
Допитані в ході судового засідання неповнолітній
потерпілий ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_5 пояснили , що близько першої години ночі 30. 03. 2015 року вони перебували поблизу господарства ОСОБА_11 в с. Велике Вербче , де сиділи на лаві та розмовляли . Приїхала якась машина на яку вони не звернули уваги . Невдовзі до них підійшов невідомий , як потім було встановлено це обвинувачений ОСОБА_9 , та став запитувати , хто той хлопець , який приїхав з ними на машині , та куди він подівся. Оскільки вони нікого не бачили , стали висловлювати припущення про те , хто це міг бути . На вимогу ОСОБА_9 пішли подивитись у дворі та вийшли до річки , пройшлись вздовж ріки , нікого не побачили . ОСОБА_6 , вважаючи , що цим невідомим може бути ОСОБА_12 зателефонував йому , однак той не відповів . Тоді обвинувачений забрав у нього телефон , штовхнувши його в живіт та сказавши , що якщо вони не знайдуть того , кого він шукає він телефон не віддасть та вдарить його знову. Він злякався. . ОСОБА_9 наполягав на тому , щоб вони шукали односельця, був злий , сварився. Тоді ОСОБА_6 сказав , що можливо про цю особу може щось сказати його матір , якій він може подзвонити . ОСОБА_9 віддав йому телефон і він зателефонував матері , яка невдовзі вийшла з будинку. Ще до її появи ОСОБА_9 знову забрав його телефон собі. Відбулась недовга розмова про те , хто це може бути . Коли мати пішла в будинок , ОСОБА_9 , звернувшись до ОСОБА_5 , наказав віддати його телефон , сказавши що віддасть його , коли вони знайдуть невідомого . ОСОБА_5 не хотів віддавати свій телефон , тоді ОСОБА_9 взяв потерпілого за горло рукою та став вимагати віддати його , а потім штовхнув ОСОБА_5 руками в груди , від чого той впав на землю , а обвинувачений пригрозив побити потерпілого , якщо той не віддасть телефон. Потерпілі пояснили суду , що вони злякались погроз обвинуваченого, який міг побити їх. Тоді ОСОБА_5 віддав свій телефон , вийнявши сім-картку. Невдовзі з будинку вийшла мати ОСОБА_6 і наказала всім іти по домівках . Коли потерпілий ОСОБА_6 та його мати були в будинку на її телефон з телефону її сина зателефонував ОСОБА_9 і повідомив , що ціна за повернення телефонів - 200 грн., які їм заборгував невідомий з їхнього села , котрого вони привезли і який не розрахувався за поїздку.
Пояснення законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 , яка була допитана в якості свідка , співпадають з поясненнями потерпілих . Крім того , ОСОБА_7 пояснила , що тільки після того , як близько другої години ночі їй з мобільного телефону сина подзвонив обвинувачений з вимогами , її син повідомив про те, що ОСОБА_9 застосувавши погрози та штовхнувши обох , забрав у нього та ОСОБА_5 телефони , вимагаючи шукати невідомого . Свідок підтвердила , що вранці обвинувачений знову зателефонував їй , повідомивши про те , що вартість за повернення телефонів змінилась і вже сягає 300 грн. Вона сказала , що не буде розмовляти з ним про це та повідомила про подію в органи міліції.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підтвердили те , що ОСОБА_10 на прохання ОСОБА_9 власною машиною 30. 03. 2015 року вночі завіз ОСОБА_12 ,якого вона не знали тоді , з селища ОСОБА_13 до села В.Вербче. Останній був в стані сп`яніння , обіцяв заплатити 200 грн. Приїхавши
в село В.Вербче , невідомий вказав де зупинитись , пішов за грошима та не повернувся. Свідок ОСОБА_10 пояснив , що чекав в машині , поки ОСОБА_9 знайде пасажира , який йому не заплатив . Коли вертались в селище Степань , обвинувачений сказав , що має два телефони , які забрав у мешканців села і які тепер мусять знайти невідомого та віддати їм гроші .
Виходячи з встановленого , суд приходить до висновку про те, що є незаперечним факт відкритого викрадення ОСОБА_9 у потерпілих належного їм майна , який було поєднано з насильством , яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілих та з погрозою застосування такого насильства , вчиненому повторно , дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину , який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується з негативної сторони , за місцем навчання характеризується посередньо .
Обставиною , яка пом`якшує покарання обвинуваченого , є те , що кримінальне правопорушення було вчинено ним у неповнолітньому віці.
Обставин , які обтяжують покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України , не встановлено .
Враховуючи обставини справи , ненастання тяжких наслідків , дані про особу обвинуваченого , обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , те , що останній виховувався в неповній сім`ї , суд призначає йому покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та перевиховання , а також для попередження вчинення нових злочинів і призначає обвинуваченому покарання , передбачене санкцією статті , по якій його притягнуто до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі . Беручи до уваги пом`якшуючі покарання обставини , суд знаходить можливим від призначеного покарання ОСОБА_9 звільнити з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком .
Цивільного позову по справі не заявлено .
На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 368 , 370 КПК України, суд
З А С УД И В :
ОСОБА_8 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від призначеного покарання звільнити , встановивши іспитовий термін строком в 2 ( два) роки.
Відповідно до п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КПК України покласти на ОСОБА_9 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції ,
повідомляти КВІ про зміну місця проживання та роботи , періодично з`являтись в КВІ для реєстрації .
На вирок може бути подана апеляція протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , а у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції .
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору .
Суддя підпис згідно з оригіналом
Суддя Сарненського
районного суду ОСОБА_14 .