11/775/10/2016(м)
0541/6711/2012

Категорія: ч.1 ст. 122 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі кримінальну справу за апеляцією захисника адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.11.2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Камо Республіки Вірменія, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджено ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п.3, 4 ч.1 ст. 76 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно вироку суду, ОСОБА_7 , 13.09.2012 року приблизно о 06.30год., знаходячись супротив домоволодіння АДРЕСА_2 , під час сварки, яка раптово виникла на грунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс удар металевою лопаткою по лівій руці в область кісті потерпілій ОСОБА_6 , спричинивши їй тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 , не погодившись з судовим рішенням, подала апеляцію, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з однобічністю і неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та закрити кримінальну справу щодо її підзахисного у зв`язку з недоведеністю його участі у скоєнні злочину.
Апелянт вказує, що ОСОБА_7 у судовому засіданні вину не визнав, оскільки не скоював злочин, в якому обвинувачується, в цей момент спав дома, що може підтвердити його дружина, вважає, що потерпіла умисно оговорює його тому, що між ними з 2005-2006р.р. триває конфлікт з приводу земельних меж між ділянками, а тілесні ушкодження потерпіла спричинила сама собі при невідомих йому обставинах.
Захисник вважає, що суд необгрунтовано взяв в основу вироку: показання потерпілої та свідка ОСОБА_9 , яка є дочкою потерпілої, свідка ОСОБА_10 , критично не оцінив їх показання, не взяв до уваги, що ОСОБА_10 є людиною похилого віку, тяжко хворіє, фізично не могла чути крики з відстані більш ніж 30 метрів; висновок експертизи № 1509/390 від 09.10.2012 року, в якому вказано, що наявні у потерпілої тілесні ушкодження могли утворитися від дій ОСОБА_7 , але експерт не виключає можливість, що ОСОБА_6 самостійно могла спричинити собі тілесні ушкодження, що експерт підтвердив у судовому засіданні.
На думку захисника суд необгрунтовано критично оцінив показання свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила невинність підсудного та не взяв їх до уваги, вказавши, що вона є дружиною ОСОБА_7 .
В запереченнях на апеляцію захисника ОСОБА_8 потерпіла та прокурор, який приймав участь при розгляді кримінальної справи судом першої інстанції просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог, а вирок районного суду залишити без змін, посилаючись на законність та обгрунтованність судового рішення та вказують, що вина засудженого доказана повністю матеріалами кримінальної справи: показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які є послідовними протягом досудового розслідування та судового слідства, іншими письмовими доказами.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який просив задовольнити апеляцію його захисника, скасувати вирок суду першої інстанції та закрити справу, прокурора та потерпілу, які вважали вирок суду законним та обгрунтованим, а апеляцію захисника не підлягаючою задоволенню, надавши засудженому можливість виступити в судових дебатах та з останнім словом, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції в її межах, колегія суддів вважає, що апеляція захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Незважаючи на невизнання засудженим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, висновки суду про доведеність його винуватості в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України.
Наведений судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку аналіз здобутих у справі доказів та мотиви прийнятого рішення, в повному обсязі спростовують доводи захисту про непричетність засудженого ОСОБА_7 до вказаного вище злочину, його вина підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , яка є очевидцем конфлікту, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а також матеріалами справи.
Так, потерпіла ОСОБА_6 наполягала на тому, що саме ОСОБА_7 13.09.2012 року приблизно о 06.30год., знаходячись біля їх домоволодіння, в ході сварки, умисно наніс їй удар металевою лопаткою по кісті лівої руки, причинив їй тілесні ушкодження, вони разом з дочкою кричали.
Свої свідчення потерпіла підтвердила як при відтворенні обстановки та обставин події (а/с 46-50 т.1, а/с 12-14 т.3), в ході яких за допомогою статиста потерпіла показала механізм нанесення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; так і в ході очної ставки з ОСОБА_7 (а/с 38-40 т1), а також в первинній заяві в РВ від 13.09.2012 року про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за нанесення удару металевою лопаткою по руці (а/с 4 т1), показання потерпілої є послідовними та не суперечать іншим доказам по справі.
Так, свідок ОСОБА_9 , як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні підтвердила показання своєї матері потерпілої ОСОБА_6 та дала аналогічно показання, свої свідчення вона підтвердила в ході очної ставки з ОСОБА_7 (а/с 41-43 т1), а також в ході відтворення обстановки та обставин події (а/с 51-54 т.1, а/с 15-22 т.3), за допомогою статиста показавши механізм нанесення ОСОБА_7 потерпілій тілесних ушкоджень.
Свідок ОСОБА_10 , показання якої в ході досудового розслідування було оголошено в судовому засіданні показувала, що ОСОБА_7 конфліктна людина, вона неодноразово чула, як він виражався нецензурно на адресу матері та дочки ОСОБА_13 . На початку вересня 2012 року біля 6.30-7.00 годин вона була на своєму подвір`ї та чула крики матері та дочки ОСОБА_13 , ОСОБА_7 в цей час був на дворі, а наступного дня їй стало відомо, що ОСОБА_7 причинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження.
Підтвердила свідчення своєї бабусі ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_14 , яка була допитана за дорученням суду в порядку ст. 315-1 КПК України, показавши, що зі слів бабусі їй відомо про конфлікт між ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , що бабуся чула їх крики, але не бачила конфлікту. Фізично вона могла все чути.
Свідок ОСОБА_12 , показання якої в ході досудового розслідування було оголошено в судовому засіданні показувала, що в середині вересня 2012 року вона бачила ОСОБА_6 з гіпсом на лівій руці, яка їй пояснила, що ОСОБА_7 декілька днів потому наніс їй удар лопаткою та причинив тілесні ушкодження.
Висновками судово-медичної експертизи № 1509/390 від 09.10.2012р. (а/с 44 т1), додаткової судово-медичної експертизи № 1509/390/176 від 23.10.2012 року (а/с 57 т1), додаткової судово-медичної експертизи № 1509/390/176/126 від 10.09.2015 року (а/с 25 т3) підтверджено наявність у потерпілої ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я більш 21 доби. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах, на які вказує потерпіла та свідок ОСОБА_9 в ході допиту та відтворенні обстановки та обставин події.
Колегія суддів доводи апелянта про те, що потерпіла самостійно сама собі причинила тілесні ушкодження вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно встановленні фактичні обставини справи, в тому числі суб`єкт злочину, допитаний судово-медичний експерт, який уточнив, що на тілі людини є багато місць, не доступних для спричинення ушкоджень власною рукою, тому висновок експертизи про те, що локалізація тілесних ушкоджень потерпілої доступна для спричинення їх власною рукою є формальною відповіддю на поставлене питання та не свідчить про те, що потерпіла ОСОБА_6 сама собі спричинила вказані тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно проаналізував зібрані по справі докази в їх сукупності і дав їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 в умисному причинені ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а його дії за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для скасування вироку суду першої інстанції.
Керуючись статтями 365, 366, 379 КПК України в ред. 1960 року, п. п. 11, 15 Перехідних положень КПК України в ред. 2012 року, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляцію захисника адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.11.2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4