Справа № 349/775/14-к
Провадження № 11-кп/779/353/2015
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Рогатинського районного суду від 18 червня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, жителя

АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого вироком Рогатинського районного суду 06.02.2012 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту, звільненого 06.06.2012 року по відбуттю терміну покарання; вироком Рогатинського районного суду 01.10.2012 року за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільненого 31.12.2013 року по відбуттю терміну покарання, українця, громадянина України, засуджено,-

за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, а на підставі ст.76 КК України на нього покладено відповідні обов`язки.

Постановлено частково задовольнити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 2860 грн. моральної шкоди.

Досудовим розслідуванням обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у приміщення, за таких обставин.

28.03.2014 року приблизно о 04 годині ОСОБА_8 з метою вчинення крадіжки підійшов до господарського будинку ОСОБА_11 , витиснув бокову стіну, що була зроблена з азбестової плити, і проник всередину, звідки таємно викрав радіатор водяного охолодження до автомобіля марки ГАЗ-51А вартістю 600 грн. і радіатор водяного охолодження до автомобіля марки ВАЗ 21013 вартістю 160 грн., а всього майна на загальну суму 760 грн. Викрадені речі заніс до себе додому, а 29.03.2014 року продав їх ОСОБА_12 за 360 грн.

Прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, вважає даний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання без застосування ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив скасувати вирок суду, та постановити новий, доводи обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок законним і просили залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки судом першої інстанції проведено обмежений порядок дослідження доказів, то відповідно до вимог ст.349 КПК України фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а призначене покарання достатнім і справедливим.

Проте суд першої інстанції не дотримався всіх вимог закону при постановленні вироку та призначенні покарання.

Так, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений, будучи неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, востаннє вироком Рогатинського районного суду 01.10.2012 року за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі, звільненого 31.12.2013 року по відбуттю терміну покарання, маючи не зняту та не погашену судимість, і, фактично через 3 місяці після звільнення знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а його дії носять стійку направленість на вчинення протиправних діянь.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, перебуває на обліку в нарколога, періодично лікується в обласній психіатричній лікарні №2, на період часу інкримінованих йому злочинних дій психічними розладами не страждав і не страждає, виявляє ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, проходить лікування на замісній і підтримуючій терапії з приводу наркотичної залежності при Бурштинській міській лікарні, щире каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням вищенаведених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі, і обрав мінімальний строк покарання, передбачений санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Разом з тим, суд застосував ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Колегія суддів вважає рішення про застосування ст.75 КК України необгрунтованим, оскільки обставини, визнані судом пом`якшуючими, з врахуванням особи обвинуваченого, давали суду підстави для призначення мінімального покарання, однак зазначені підстави не знижують ступінь тяжкості вчиненого настільки, щоб звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком і таке покарання не буде необхідним та достатнім для його виправлення та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наслідки вчиненого злочину, а також те, що злочин, згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких, колегія суддів вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 можливе при призначенні йому покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, і без застосування ст.75 КК України.

У зв`язку з цим, призначене покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України у вигляді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, є надто м`яке і не відповідає характеру вчиненого та особі винного, тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає до скасування.

Разом з тим, покликання прокурора про те, що судом не враховано, обставину, яка обтяжує покарання, що обвинуваченим було вчинено кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, колегія суддів вважає таким, що не може бути взятим до уваги, оскільки зазначене правопорушення не вчинялося безпосередньо до потерпілого ОСОБА_10 і про вік якого обвинувачений не знав.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.370, 374, 404, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Рогатинського районного суду від 18 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

На вирок протягом трьох місяців з дня його проголошення, може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4