УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Галапаца І.І.

Суддів Волинця М.М., Марітчака Т.М.

з участю прокурора Войценка А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляціями державного обвинувача, засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2009 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, уродженка м. Радехова, жителька с. Нестаничі Радехівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодружена, непрацююча, раніше судима: 25 травня 2005 року Радехівським районним судом Львівської області за ст.ст. 186 ч.2, 166, 70 КК України на чотири роки позбавлення волі,

засуджена за ст. 187 ч.2 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, уродженка та жителька с. Бабичі Радехівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодружена, непрацююча, несудима згідно ст. 89 КК України,

засуджена за ст. 187 ч.2 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна.

Запобіжний захід залишений засудженим попередній взяття під варту і строк відбуття покарання обчислюється обом з 30 квітня 2009 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_2 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_1 22 квітня 2009 року приблизно о 14 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, в приміщенні літньої кухні господарства ОСОБА_3, яке розташоване в с. Бабичі Радехівського району, з метою заволодіння чужим майном вчинили напад на ОСОБА_4, нанісши їй удари ногами та руками в область голови, в результаті чого спричинили останній ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, перелом кісток носа, а також ушкодження на голові та на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, після чого заволоділи особистими речами потерпілої, а саме жіночою курткою вартістю 150 грн., жіночими чоботами вартістю 160 грн., джинсовими штанами вартістю 110 грн. та капроновими колготами вартістю 20 грн., а всього на загальну суму 440 грн.

В апеляції державний обвинувач покликається на те, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скоїли тяжкий злочин, санкція якого передбачає позбавлення волі від 7 до 10 років з конфіскацією майна, ОСОБА_2 раніше неодноразово судима, на шлях виправлення не стала, а ОСОБА_1 притягалася раніше за вчинення злочину і те, що засуджені з потерпілою не примирились.

Просить вирок районного суду скасувати у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої і постановити новий вирок, яким ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та засудити на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацію майна та ОСОБА_1 визнати винною у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та засудити на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

В апеляції засуджена ОСОБА_1 покликається на те, що в неї з потерпілою ОСОБА_4 був конфлікт, оскільки та заразила її співмешканця венеричною хворобою, і вона не стримала себе, вдарила останню кілька разів долонею по обличчю та тулубу, після чого одразу вийшла з приміщення.

Зазначає, що саме ОСОБА_2 наносила удари ОСОБА_4

Акцентує, що потерпіла ОСОБА_4 сама їй віддала речі, оскільки вона попросила позичити їх для відвідування дискотеки.

Наголошує, що на судовому слідстві було доведено, що ОСОБА_4 не отримала тяжких тілесних ушкоджень.

Просить перекваліфікувати її дії з ст. 187 ч.2 КК України на ст. 125 ч.2 КК України, та притягнути ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 133 ч.1 КК України.

В апеляції засуджена ОСОБА_2 покликається на те, що не заперечує своєї вини у скоєнні злочину, але не згідна з кваліфікацією її дій за ст. 187 ч.2 КК України.

Зазначає, що бійка виникла між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на побутовому рівні, в результаті чого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження.

Наголошує, що саме ОСОБА_1 зняла речі з ОСОБА_4

Просить призначити їй менш суворе покарання, а в разі необхідності направити справу для проведення додаткового розслідування, оскільки вважає, що під час досудового та судового слідства неодноразово були порушені її права.

В доповненні до апеляції засуджена ОСОБА_2 зазначає, що визнала себе винною у скоєнні злочину, і на даний час щиро розкаюється у вчиненому.

Зазначає, що під час спілкування з ОСОБА_4, остання образила її брата, і цю образу вона сприйняла на свою адресу.

Також зазначає, що ініціатором бійки була ОСОБА_1, після чого вона вдарила потерпілу рукою по обличчю і потім свої дії не контролювала, так як була дуже обурена.

Наголошує, що не мала мети заволодіти майном ОСОБА_4 і її речами не користувалась.

Акцентує, що не згідна з висновком судово-медичної експертизи №167/09 від 05 жовтня 2009 року, оскільки вона була зроблена через півроку після події, а тому не є доказом злочину.

Вважає, що призначене покарання є занадто суворим.

Просить направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача та заперечив апеляції засуджених, пояснення засудженої ОСОБА_2, яка заперечила апеляцію прокурора, свою вину визнала повністю та просить помякшити призначене покарання; засудженої ОСОБА_1, яка просить перекваліфікувати її дії на ст. 125 КК України та направити справу для проведення додаткового розслідування, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають.

В апеляціях державний обвинувач не оспорює доведеність вини засуджених та кваліфікацію злочинних дій, а лише міру призначеного засудженим покарання, яка на його думку є занадто мякою, засуджена ОСОБА_2 також оспорює лише міру призначеного покарання, оскільки вважає, що така є занадто суворою, і тільки засуджена ОСОБА_1 оскаржує доведеність своєї вини у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України.

Проте вина ОСОБА_1 стверджена зібраними по справі та перевіреними у судовому засіданні доказами, зокрема визнавальними вину показаннями співучасника злочину ОСОБА_2 як на досудовому слідстві, так і в судових засіданнях в районному та апеляційному судах.

Показаннями потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні про те, що 22 квітня 2009 року вона з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були в господарстві ОСОБА_3, яке розташоване в с. Бабичі Радехівського району, де розпивали спиртні напої. Потім ОСОБА_1 почала вимагати, щоб вона зняла свою куртку та взуття і віддала їй. Вона відмовилася і тоді ОСОБА_1 підійшла до неї і вдарила її в обличчя, від чого вона впала на підлогу, ОСОБА_1 почала наносити їй удари по всьому тілу і до неї приєдналася ОСОБА_2, яка також почала її бити. Вони разом зняли з неї чоботи, штани та колготи. Потім ОСОБА_1 дала їй свої старі речі і вона пішла додому.

Показаннями свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що 22 квітня 2009 року приблизно о 12 год. він разом з братом ОСОБА_3 повернувся в своє господарство і через деякий час туди прийшли дочка ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які з собою принесли 0,5 л спирту та почали вживати спиртне. Після розпиття, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виникла суперечка і ОСОБА_1 почала бити ОСОБА_4, він з братом не втручався в конфлікт та вийшли з приміщення літньої кухні. Перебуваючи на подвірї чув як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кричали до ОСОБА_4, щоб та знімала з себе одяг. Коли наблизився до приміщення літньої кухні, через дверний отвір побачив ОСОБА_4, яка лежала на підлозі роздягнута.

Аналогічними показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_3

Протоколом огляду від 25 квітня 2009 року (а.с.17-19).

Протоколами очних ставки від 03 травня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.70-72); між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.73-75).

Протоколами предявлення предметів для впізнання від 03 травня 2009 року (а.с.64-65, 66-67, 68).

Висновком судово-медичної експертизи № 167/09 від 05 жовтня 2009 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_4В було виявлено закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закритий перелом кісток носа, а також ушкодження на обличчі і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя, а синці та садна на решті ділянках тіла до легкого тілесного ушкодження (а.с.181-183).

Отже, на думку колегії суддів, наведене в сукупності спростовує доводи апеляції ОСОБА_1, належно оцінено судом І інстанції і висновок суду про її винність у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, за який вона засуджена, є обгрунтований.

Крім цього, колегія суддів вважає, що заперечення своєї вини засудженою ОСОБА_1 в апеляції у вчиненні інкримінованого злочину спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинене, оскільки вона свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, визнавала на досудовому слідстві та в суді І інстанції, даючи послідовні показання про обставини вчинення злочину.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що покарання засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування, зміни вироку суду чи направлення справи для проведення додаткового розслідування.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

вирок Радехівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2009 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без зміни, а їхні апеляції та апеляцію державного обвинувача без задоволення.

Головуючий

Судді