У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.09.2015 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України на незаконність затримання та тримання під вартою, -
ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що 25.08.2015 року його було незаконно затримано та доставлено до СІЗО ЖУВП № 8, де було надано копію постанови Корольовського районного суду міста Житомира від 23.10.2012 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 09.02.2012 року відносно нього за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України. Скарга обґрунтована тим, що йому не було відомо про скасування судом звільнення від відбування ним покарання з випробуванням та направлення його для відбування покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 09.02.2012 року у виді одного року позбавлення волі, у зв`язку з чим ним подано апеляційну скаргу на постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 23.10.2012 року. Тому просить розглянути питання щодо законності його утримання слідчому ізоляторі та звільнити в залі суду.
У судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримав, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в скарзі, пояснивши, що вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 09.02.2012 року він не отримував, а за зазначеною у вироку адресою: АДРЕСА_1 , він ніколи не мав зареєстрованого місця проживання, за цією адресою проживав без реєстрації його брат. До початку 2000-х років його місце проживання значилося зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , викликів до КВІ не отримував.
Захисник у судовому засіданні просив визнати затримання та тримання під вартою ОСОБА_3 незаконним, негайно звільнити його з-під варти в залі суду, мотивуючи свої вимоги відсутністю законних підстав для затримання ОСОБА_3 та його тримання під вартою, додавши, що ОСОБА_3 засуджений за злочин невеликої тяжкості і тому на нього поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році».
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, пояснивши, що ОСОБА_3 є засудженим вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 09.02.2012 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України, та на підставі постанови Корольовського районного суду міста Житомира від 23.10.2012 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного даним вироком, був затримання для відбування покарання у виді одного року позбавлення волі.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали скарги та матеріали особової справи ОСОБА_3 , вважає що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 09.02.2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, а також на підставі ст. 76 КК України на нього покладені відповідні обов`язки.
Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 23.10.2012 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене ОСОБА_3 вироком Солом`янського районного суду міста Києва, на направлено його для відбування призначеного покарання у виді одного року позбавлення волі. Як зазначено в постанові суду, підставою ухвалення такого рішення стало те, що він не з`являвся для реєстрації до КВІ без поважних причин, не виконуючи покладені на нього обов`язки. Окрім того, зазначено, що за вказаною у вироку суду адресою він не проживає і місце його перебування не відоме, тому цією постановою судом він був оголошений у розшук.
Як убачається з протоколу затримання, 25.08.2015 року ОСОБА_3 був затриманий оперуповноваженим ВКР Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області в порядку ст. 208 КПК України та поміщений до слідчого ізолятора при Житомирській установі виконання покарань (№ 8) .
Згідно положень ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Порядок затримання особи без ухвали слідчого судді, суду врегульовано параграфом 2 глави 18 КПК України, де міститься вичерпний перелік підстав такого затримання. Зміст даного параграфу не передбачає порядку затримання особи, стосовно якої є вирок суду. З таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне звернутися до ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у разі, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
При вирішенні скарги на незаконність затримання ОСОБА_3 та тримання його під вартою слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Досліджені слідчим суддею докази свідчать про те, що ОСОБА_3 вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 09.02.2012 року був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України, що є злочином невеликої тяжкості, тобто має процесуальний статус засудженого, а постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 23.10.2012 року було скасовано звільнення від відбування ним покарання з випробуванням, а також його направлено на відбування покарання за вироком суду, і як на час затримання ОСОБА_3 , так і на теперішній час постанова суду є чинною та не скасована у визначеному законом порядку.
За таких обставин та відповідно до загальних положень кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_3 був затриманий на законних підставах, згідно постанови Корольовського районного суду міста Житомира від 23.10.2012 року, яка підлягала виконанню.
Окрім того, посилання захисника щодо незаконності затримання ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю законних підстав для застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», слідчим суддею вважаються необґрунтованими, так як до суду не надано належних доказів на підтвердження ухвалення відносно ОСОБА_3 відповідного судового рішення щодо застосування до нього зазначеного закону.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 9, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України на незаконність затримання та тримання під вартою, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1