АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1515/15 Справа № 207/540/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську 21 жовтня 2015 року кримінальне провадження № 0000002 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді провадження у суді першої інстанції, на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року,
встановила:
Цим вироком засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ново-Степанівка, Ширяївського району Одеської області, раніше не судимого,
- за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 391 грн. 20 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 (десять тисяч) гривень.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 31 грудня 2013 року, приблизно о 21 годині, перебуваючи у стані сп`яніння, біля будинку № 33-А по вулиці Лермонтова у м. Дніпродзержинську, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи незначний привід, вчинив сварку з потерпілим ОСОБА_8 та навмисно, з хуліганських мотивів, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, в присутності малолітньої дитини ОСОБА_9 та дружини потерпілого ОСОБА_10 , наніс потерпілому ОСОБА_8 два удари руками в обличчя та живіт, завдавши фізичного болю. Свої дії обвинувачений супроводжував нецензурною лайкою, погрозами життю та здоров`ю потерпілому. Обвинувачений, продовжуючи свої навмисні, хуліганські дії, з мотивів явної неповаги до суспільства, взявши у себе вдома по АДРЕСА_1 рушницю марки "ІЖ-27Е" 12 калібру, власником якої він є на підставі дозволу на зброю № НОМЕР_1 , виданого 19 квітня 2010 року Баглійським РВВС м. Дніпродзержинська, підійшовши до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_8 і де він знаходився з дружиною, малолітньою дитиною, ОСОБА_11 , 2011 року народження, та тещею, скоїв один постріл дробовим патроном у вікно зали будинку, пошкодивши та привівши у повну непридатність пластикове вікно, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на 2.000 гривень. Хуліганські дії ОСОБА_7 продовжувались протягом 20-30 хвилин та були припинені працівниками міліції, які прибули на місце скоєння кримінального правопорушення.
В апеляції прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оскаржуючи доведеність вини засудженого та кваліфікацію його дій, вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особи засудженого, через його м`якість. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, учинив тяжкий злочин із застосуванням вогнепальної зброї, яким потерпілому завдано як матеріальної, так і моральної шкоди. Вважає, що цивільний позов судом вирішено незаконно, так як з обвинуваченого стягнуто менший розмір моральної шкоди, ніж про це просив потерпілий.
Просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року, скасувати та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 :
- за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, що містяться в апеляції, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються матеріалами справи та в апеляції не оскаржуються.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України так само є правильною і в апеляції також не оскаржується.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.
Відповідно до вимог ст..65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст..69 КК України суд за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межи, встановленої у санкції відповідної статті Кримінального кодексу, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкціх статті за цей злочин.
Як вбачається з вироку, з огляду на матеріали провадження досліджені в судовому засіданні, вирішуючи питання про міру покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст..12 КК України відноситься до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, згідно характеристики надає допомогу сусідам похилого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, визнав свою вину, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого, повністю відшкодував йому заподіяну матеріальну шкоду, виплатив ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Крім того, на момент апеляційного розгляду ОСОБА_7 повністю відшкодував заподіяну ним матеріальну й моральну шкоду, про що свідчать розписки потерпілого ОСОБА_8 , які долучено до матеріалів провадження.
Виходячи з конкретних обставин провадження, особи винного, який щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, який просить призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також має на утриманні малолітню дитину, суд обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 ст..69 КК України. Як видно з апеляційної скарги, прокурор погодився з наявністю підстав для застосування цього закону.
За таких обставин, з урахуванням, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає можливим, із застосуванням ст..69 КК України, перейти до більш м`якого виду покарання у виді обмеження волі.
Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування положень ст..75 КК України заслуговують на увагу, оскільки фактично судом не було взято до уваги суспільну небезпеку дій обвинуваченого, який здійснив постріл з рушниці дробовим набоєм у вікно будинку, в якому знаходились люди, серед яких малолітня дитина, свідомо поставивши під загрозу життя та здоров`я багатьох людей.
Крім того, суд безпідставно не врахував факт вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, яка обтяжує покарання.
Тому колегія суддів вважає неможливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст..75 КК України.
Що стосується доводів скарги прокурора в частині незаконного вирішення судом цивільного позову, то вони є безпідставними, оскільки не відповідають матеріалам провадження.
Як видно з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_8 в цивільному позові просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 2 000 грн. і моральної шкоди 20 000 грн.
Під час судового розгляду ОСОБА_7 в добровільному порядку виплатив потерпілому ОСОБА_8 в погашення матеріальної шкоди 2 000 грн. (а.п.87) і 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що цивільний позов вирішений судом правильно, відповідно до діючого законодавства, з урахуванням характеру та обсягу заподіяної потерпілому матеріальної та моральної шкоди. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже, суд обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. як решту суми, зазначеної потерпілим в цивільному позову. Зокрема, вказана сума ОСОБА_7 на момент апеляційного розгляду також відшкодована в добровільному порядку.
З цих підстав посилання в апеляційній скарзі прокурора на незаконне вирішення цивільного позову є безпідставним.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції задовольнити частково.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року, відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Відповідно до ст.426 КПК України, касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: