Справа № 1309/6872/13 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/56/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Федеративної Республіки Німеччина, уродженця м. Вільнюса, Литва, проживаючого до затримання в АДРЕСА_1 , ФРН, з вищою освітою, раніше не судимого,

засуджено за ст.ст. 15 ч.2, 303 ч.2 КК України на чотири роки один місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено попередній взяття під варту і строк відбуття покарання обчислюється з 11 жовтня 2009 року.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженку та жительку АДРЕСА_2 , з вищою освітою, розлучену, на утриманні має двоє малолітніх дітей, працюючу митним брокером ТОВ "Авіко-Плюс", раніше не судиму,

засуджено за ст.ст. 15 ч.2, 303 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_9 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_9 залишено попередній підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з невстановленою слідством особою, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили замах на втягнення потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в заняття проституцією. Зокрема, ОСОБА_8 підшуковував на території Федеративної Республіки Німеччини нічні клуби, де будуть проживати та надавати оплатні сексуальні послуги залучені до проституції жінки, а в цей час ОСОБА_9 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 та невстановленою слідством особою, підшуковувала в м. Львові та інших містах України жінок, які бажали працевлаштуватись в Федеративній Республіці Німеччині, з метою заняття проституцією. Також, з цією метою ОСОБА_9 наприкінці квітня 2009 року запропонувала ОСОБА_14 підшукати в Україні осіб жіночої статі, яких можна втягнути в заняття проституцією. Одночасно з цим, невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_15 , з метою прикриття злочинної діяльності, розробила трудові договори від імені ЗАТ "Cananga Personal Service" (Литовська Республіка, м. Варена, вул. 16-го Васарьо, 7), які передала ОСОБА_8 . Так, наприкінці грудня 2008 року ОСОБА_9 , діючи через мережу "Інтернет", на сайті знайомств "mamba.ru" познайомилась з ОСОБА_13 , якій запропонувала працевлаштування повією в ФРН та яку, в подальшому, під час телефонних розмов переконувала у доцільності та вигідності такої поведінки, розповідаючи про легкість та доступність збагачення шляхом заняття проституцією в ФРН, а отримавши згоду останньої, повідомила про це ОСОБА_8 . Відтак, в лютому 2009 року ОСОБА_8 зустрівся в приміщенні піцерії, що знаходиться в торгівельному центрі "Глобус" в м. Києві, з ОСОБА_13 , якій представився менеджером клубу розпусти у ФРН. Під час зустрічі він розповів ОСОБА_13 про умови та оплату праці в його клубі розпусти. Почувши переконливу розповідь ОСОБА_8 про легкість і доступність заробляння грошей шляхом заняття проституцією у ФРН, а також про комфортність такого працевлаштування та про легальність роботи, ОСОБА_13 дала свою згоду на заняття проституцію в ФРН. Отримавши згоду ОСОБА_13 , ОСОБА_8 зобов`язав її виготовити візові документи для проїзду в Литву, звідки мав намір перевезти її в будинок розпусти у ФРН. З цією метою ОСОБА_13 надіслала на вказаний ОСОБА_8 "е-mail" свої анкетні дані і приблизно через півтора місяця отримала запрошення від імені громадянина Литви ОСОБА_16 для приїзду в Литовську Республіку.

Крім цього, наприкінці квітня початку травня 2009 року у м. Львові, ОСОБА_9 запропонувала ОСОБА_10 роботу офіціантки чи танцівниці в нічному клубі ФРН з оплатою у розмірі 50-300 євро в день з подальшим втягненням її у заняття проституцією, про що повідомила ОСОБА_8 . В кінці травня 2009 року ОСОБА_9 в приміщенні ресторану "Занзібар" по вул. Липинського в м. Львові, організувала зустріч ОСОБА_10 і ОСОБА_14 з ОСОБА_8 , який підтвердив ОСОБА_10 повідомлені ОСОБА_9 умови праці, в зв`язку з чим ОСОБА_10 розпочала виготовлення проїзних документів. Також, на початку червня 2009 року в м. Львові ОСОБА_9 , діючи через ОСОБА_14 та за її допомогою, запропонувала ОСОБА_12 і ОСОБА_11 роботу офіціанток чи танцівниць в клубах ФРН з оплатою у розмірі 50-250 євро в день та за деякий час повідомила їм, що робота полягатиме в наданні сексуальних послуг за відповідну плату. Приїхавши у м. Львів 09 липня 2009 року, ОСОБА_8 в барі по АДРЕСА_3 зустрівся з ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , яким підтвердив можливість легального працевлаштування в ФРН та повідомив, що їх робота полягатиме в наданні сексуальних послуг особам чоловічої статі за відповідну плату, при цьому переконував в доцільності та вигідності такої поведінки, розповідаючи про легкість і доступність збагачення шляхом заняття проституцією. Перебуваючи в скрутному матеріальному становищі, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 погодились на заняття проституцією в нічних клубах ФРН. 16 серпня 2009 року ОСОБА_8 організував в кафе по АДРЕСА_3 чергову зустріч з ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , на яку також запросив невстановлену слідством особу на ім`я ОСОБА_15 , який представившись власником фірми ЗАТ "Cananga Personal Service", продемонстрував типові договори про працевлаштування танцівницями і масажистками для прикриття заняття проституцією та підтвердив легальність їх працевлаштування повіями в ФРН. В подальшому, було визначено дату перетину кордону. Відтак, 11 жовтня 2009 року ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 в приміщенні готелю "Дністер" в м. Львові зустрілися з ОСОБА_8 , який дав кожній з них підписати підготовлені невстановленою слідством особою на ім`я Павелас трудові договори про прийняття їх на роботу в якості танцівниць і масажисток, після чого ОСОБА_8 на автомобілі марки "BMW 735", р/н НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 направився до державного кордону України в напрямку Республіки Польща, однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки в пункті пропуску державного кордону "Краковець" був викритий та затриманий працівниками міліції.

В апеляції засуджена ОСОБА_9 покликається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та не відповідають фактичним обставинам справи.

Акцентує, що показання потерпілих, які суд взяв до уваги, не є доказами її вини, оскільки потерпілі самі цікавились в ОСОБА_8 про роботу повій у ФРН, а вона не пропонувала їм таку роботу і не була присутня при їхніх зустрічах.

Наголошує, що суд також не повинен був брати до уваги показання потерпілих, оскільки останні діяли під впливом ОСОБА_14 , яка в свою чергу чинила провокацію злочину під впливом міліції.

Зазначає, що не надано доказів щодо легалізації оперативно-розшукових заходів, з метою виявлення чи було втручання державних структур в її приватне життя виправданим і доцільним, чи відповідало це положенням ст.ст. 31,32 Конституції України, а також не надано доказів щодо легалізації дозволу голови апеляційного суду або його заступника на проведення оперативно-розшукових заходів щодо неї, згідно якого було заведено оперативно-розшукову справу, по якій можна оцінити якість джерела інформації ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , хто керував ОРЗ, на який термін та хто це контролював.

Апелянт звертає увагу, що не здобуто жодних доказів нанесення нею будь-якої шкоди потерпілим (моральної, матеріальної, фізичної) та за яких підстав свідки стали потерпілими через півроку після порушення справи.

А тому вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вплинула на вирішення питання про її винуватість, на правильність застосування кримінального закону та на визначення міри покарання.

Виходячи з наведеного просить постановити вирок, яким скасувати вирок районного суду в частині її засудження, а справу закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК України (1960 року).

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, покликається на те, що вирок Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок його м`якості.

Акцентує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили тяжкий злочин, який міг би потягнути настання тяжких наслідків, а також вважає, що необхідно взяти до уваги спонукання, з яких вчинено злочин, поведінку засуджених після вчинення, які вини не визнали та не розкаялись.

Просить вирок скасувати у зв`язку із м`якістю та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених, і постановити новий вирок, яким призначити покарання: ОСОБА_8 за ст.ст. 15 ч. 2, 303 ч. 2 КК України чотири роки шість місяців позбавлення волі; ОСОБА_9 за ст.ст. 15 ч. 2, 303 ч. 2 КК України чотири роки позбавлення волі.

В апеляції засуджений ОСОБА_8 покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із однобічністю та неповнотою судового розгляду, суперечливістю висновків суду фактичним обставинам справи, умисним порушенням головуючим-суддею вимог кримінально-процесуального закону, а також порушенням вимог ст. 375 ч.2 КПК України (1960 року).

Вважає, що в його діях відсутній склад злочину, як і відсутня сама подія злочину.

В доповненні до апеляції зазначає, що вирок суду повинен бути скасований, а справа закрита на підставі п.1 ч.1 ст. 366 КПК України (1960 року) з причин однобічності, неповноти досудового та судового слідства.

Наголошує, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, а вирок ґрунтується на доказах, здобутих незаконним шляхом.

Звертає увагу, що місцевим судом в порушення вимог ст. 375 ч.2 КПК України (1960 року), йому незаконно призначено покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, оскільки попереднім вироком районного суду йому було призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, і згаданий вирок був скасований апеляційним судом не з підстав м`якості призначеного покарання.

Просить прийняти законне рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та виступ захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали всі апеляції, окрім апеляції прокурора, думку прокурора про підтримання тільки апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що лише апеляція засудженого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Винність засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину повністю доведена зібраними по справі та перевіреними судом І інстанції доказами.

Зокрема, показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 про те, що в травні 2009 року від ОСОБА_19 вона дізналася, що ОСОБА_9 може допомогти легально працевлаштуватись за кордоном. Під час зустрічі ОСОБА_9 повідомила, що може допомогти їй працевлаштуватись в ФРН офіціанткою чи танцівницею в нічному клубі, пообіцявши познайомити її з своїм знайомим на ім`я ОСОБА_20 , за посередництва якого, їй вдалося працевлаштувати у розважальних закладах ФРН багатьох дівчат. Під час зустрічі влітку 2009 року, на якій були присутні вона, ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , ОСОБА_8 повідомив, що їхня робота полягатиме в наданні оплатних сексуальних послуг, при цьому розповів їм про умови праці та високі заробітки, а також запевнив, що перевезе на територію ФРН і їх працевлаштування буде легальним. Оскільки вона перебувала в скрутному матеріальному становищі, то погодилася на запропоновані ОСОБА_8 умови праці та деякий час займатись проституцією в ФРН, про що йому сказала. На одній із таких зустрічей, був присутній племінник ОСОБА_8 , який показав їй та дівчатам трудові договори і пояснив, що вони поїдуть в ФРН як масажистки і танцівниці. Під час зустрічі 08 жовтня 2009 року з ОСОБА_8 , на якій були присутні вона, ОСОБА_11 і ОСОБА_19 , було визначено дату від`їзду в ФРН. Після цієї зустрічі, обговоривши між собою деталі розмови з ОСОБА_8 , вона та інші дівчата зрозуміли, що він планує їх нелегальне перевезення та працевлаштування повіями, що потягне їх повну залежність від останнього на території ФРН, а тому вона і ОСОБА_14 звернулись з відповідною заявою в міліцію. З метою подальшого викриття злочинних дій ОСОБА_8 та його спільників, близько 17 год. 11 жовтня 2009 року вона, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 зустрілися в приміщенні готелю "Дністер" в м. Львові з ОСОБА_8 , який дав кожній з них підписати примірники трудових угод, після чого вони направилися на автомобілі під керуванням ОСОБА_8 в напрямку державного кордону України, де в пункті пропуску "Краковець" ОСОБА_8 був затриманий працівниками міліції.

Показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 про те, що в червні 2009 року ОСОБА_14 запропонувала їй та її сестрі ОСОБА_12 легальне працевлаштування офіціанткою або танцівницею за кордоном, на що вони погодились. За деякий час ОСОБА_14 повідомила їм, що окрім роботи танцівниць чи офіціанток, необхідно буде надавати сексуальні послуги за відповідну плату. В подальшому вона разом з сестрою зустрілася з ОСОБА_8 , який розповів, що їхня робота полягатиме в наданні оплатних сексуальних послуг, про умови праці та високі заробітки, а також запевнив, що перевезе на територію ФРН і їх працевлаштування буде легальним, а оскільки вони перебували в скрутному матеріальному становищі, то погодилися на зазначене. На зустрічі восени 2009 року, на якій були присутні ОСОБА_8 , її сестра, ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , було визначено дату від`їзду в ФРН. Після цієї зустрічі, вона і дівчата зрозуміли, що ОСОБА_8 планує їх нелегальне перевезення та працевлаштування повіями в ФРН, що потягне їх повну залежність від нього, а тому ОСОБА_10 звернулась з відповідною заявою в міліцію. З метою подальшого викриття злочинних дій ОСОБА_8 та його спільників, близько 17 год. 11 жовтня 2009 року вона, її сестра ОСОБА_12 і ОСОБА_10 зустрілися в приміщенні готелю "Дністер" в м. Львові з ОСОБА_8 , який дав кожній з них підписати примірники трудових договорів, після чого вони направилися на автомобілі під керуванням ОСОБА_8 в напрямку державного кордону України, де в пункті пропуску "Краковець" ОСОБА_8 був затриманий працівниками міліції.

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який підтримав показання дані ним на досудовому слідстві повністю та пояснив, що працював оперуповноваженим в ОВС УБОЗ ГУМВС України у Львівській області. Весною 2009 року ним було отримано оперативну інформацію про те, що громадянин ФРН ОСОБА_8 , мешканка м. Львова ОСОБА_21 і невідомі особи здійснюють вербування громадянок України для зайняття проституцією в ФРН та незаконно туди їх переправляють з метою сексуальної експлуатації. Під час документування діяльності злочинної групи використовувались оперативно-технічні заходи, результати яких в подальшому було легалізовано та долучено до матеріалів кримінальної справи. В ході проведення ОТЗ було встановлено, що ОСОБА_21 спілкується із ОСОБА_14 , з якою в подальшому було проведено співбесіду, під час якої та повідомила, що ОСОБА_21 втягнула її у злочинну діяльність щодо пошуку дівчат та їх втягнення в заняття проституцією. ОСОБА_14 погодилась співпрацювати та з її допомогою було проведено ряд оперативно-технічних заходів з метою фіксації злочинної діяльності ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_14 , ОСОБА_10 подали в УБОЗ ГУМВС України у Львівській області заяви щодо їх нелегального перевезення у ФРН для заняття проституцією. Відтак, в пункті пропуску державного кордону України "Краковець" під час спроби перетину кордону було затримано ОСОБА_8 , який на своєму власному автомобілі намагався вивезти за межі України ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 про те, що він працював начальником відділу УБОЗ ГУМВС України у Львівській області та в квітні 2009 року працівниками очолюваного ним відділу було отримано оперативну інформацію про те, що громадянин ФРН ОСОБА_8 , мешканка м. Львова ОСОБА_9 і невідомі особи здійснюють вербування громадянок України для заняття проституцією в ФРН та незаконно туди їх переправляють з метою сексуальної експлуатації. Під час документування діяльності злочинної групи використовувались оперативно-технічні заходи, результати яких в подальшому було легалізовано та долучено до матеріалів кримінальної справи. В ході проведення ОТЗ було встановлено, що ОСОБА_9 спілкується із ОСОБА_14 , з якою було проведено співбесіду, в ході якої вона розкаялась у своїх протиправних діях і погодилась співпрацювати. За допомогою ОСОБА_14 було проведено ряд оперативно-технічних заходів з метою фіксації злочинної діяльності ОСОБА_8 , а саме: відеозйомку зустрічі ОСОБА_8 із ОСОБА_14 , на якій вони обговорювали місце праці ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 в ФРН клуб "Ла Віта" в м. Валенхоз та оплату послуг ОСОБА_14 за втягнення жінок в проституцію, а також відеозйомку зустрічі 08 жовтня 2009 року ОСОБА_8 з ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , під час якої ОСОБА_8 розповів правила поведінки та роботи повіями в ФРН, умови оплати праці, тощо. Після проведення цієї зустрічі, ОСОБА_14 попередила ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 про можливість їх потрапляння в залежність від ОСОБА_8 і його спільників за межами України та їх сексуальну експлуатацію. В подальшому ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , з відома ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , звернулись в УБОЗ ГУМВС України у Львівській області із заявами щодо дій ОСОБА_8 , після чого на пункті пропуску Державного кордону України "Краковець" під час спроби перетину кордону було затримано ОСОБА_8 , який на своєму автомобілі марки "БМВ-735" намагався вивезти за межі України ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Показаннями на досудовому слідстві ОСОБА_12 в якості свідка та потерпілої (т.3 а.с.6-7, 173), які є аналогічними показанням її сестри ОСОБА_11 в судовому засіданні.

Показаннями на досудовому слідстві, в якості свідка, потерпілої ОСОБА_13 (т.3 а.с.152-164) про те, що в мережі "Інтернет" познайомилась з жінкою на ім`я " ОСОБА_22 ", яка пропонувала легальне працевлаштування повією в ФРН, обіцяючи комфортні умови роботи та високу оплату. В подальшому ОСОБА_22 надала свої контактні номери телефону, в тому числі номер: НОМЕР_2 , та надавала консультації по оформленню візи. В лютому 2009 року із зазначеного номеру їй зателефонував мужчина, який назвався представником німецьких працедавців та запропонував їй зустрітися. Наступного дня вона зустрілася з ОСОБА_8 в піцерії біля станції метро "Майдан Незалежності" в м. Києві, де він переконував у вигідності заняття проституцією в ФРН, обіцяв легальне оформлення на таку роботу, соціальний пакет документів, тощо. А згодом, по мережі "Інтернет" вона передала ОСОБА_8 свої паспортні дані і приблизно через півтора місяця отримала запрошення для приїзду в ОСОБА_23 . Однак, не стала оформляти документи для виїзду за кордон, оскільки її насторожили умови праці, і відмовившись від поїздки, стала уникати контактів по телефону з ОСОБА_22 .

Показаннями на досудовому слідстві свідка ОСОБА_14 (т.3 а.с.2-4) про те, що в квітні 2009 року вона познайомилась з ОСОБА_9 , яка обіцяла легально працевлаштувати її офіціанткою або танцівницею в ФРН із зарплатою 50-300 євро в день. Після цього, ОСОБА_9 влаштувала їй і ОСОБА_10 зустріч з працедавцем громадянином ФРН ОСОБА_8 , який підтвердив реальність їхнього працевлаштування на умовах попередньо обумовлених ОСОБА_9 та зобов`язав їх зайнятись виготовленням візових документів. Знаючи про скрутне матеріальне становище сестер ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , вона розповіла їм про можливість легального працевлаштування в ФРН офіціантками чи танцівницями, що їх відповідно зацікавило. Через деякий час ОСОБА_9 повідомила їй, що окрім роботи танцівниць чи офіціанток, необхідно буде надавати також сексуальні послуги відвідувачам закладу за відповідну плату. Між тим, ОСОБА_9 повідомила, що в разі залучення нею до роботи інших дівчат, вона отримуватиме грошову винагороду в розмірі 500 євро за кожну, що також було в подальшому підтверджено і ОСОБА_8 . Відтак, вона повідомила ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , що в ФРН необхідно буде займатися проституцією. В липні 2009 року вона організувала зустріч сестрам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з ОСОБА_8 , який особисто повідомив, що їх робота полягатиме в наданні оплатних сексуальних послуг, переконував у вигідності такої поведінки, розповідаючи про легкість і доступність збагачення шляхом заняття проституцією. Перебуваючи у скрутному фінансовому становищі вона та дівчата погодились на запропоновані ОСОБА_8 умови праці. В подальшому, дізнавшись від ОСОБА_8 , що дівчатам достатньо буде виготовити польські візи для в`їзду в ФРН, усвідомила, що їх перевезення і працевлаштування в ФРН буде нелегальним і вони опиняться в повній залежності від ОСОБА_8 , а тому звернулась в правоохоронні органи і погодилась на співпрацю по викриттю злочинних дій ОСОБА_8 . Під час зустрічі 08 жовтня 2009 року, ОСОБА_8 визначив дату від`їзду в ФРН, після цього вона повідомила ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , що їхнє працевлаштування буде нелегальним і вони опиняться в цілковитій залежності від ОСОБА_8 та його спільників, а тому вони вирішили звернутися з заявами в правоохоронні органи.

Показаннями на досудовому слідстві свідка ОСОБА_24 (т.3 а.с.20-22), про те, що він працював інспектором відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", і 11 жовтня 2009 року в вечірній час на виїзд з України прибув автомобіль марки "БМВ-735" під керуванням ОСОБА_8 , в салоні якого також знаходилося три жінки. Коли дані особи підійшли до кабінки паспортного контролю для оформлення документів, то були затримані працівниками УБОЗ ГУМВС України у Львівській області.

Заявами ОСОБА_10 і ОСОБА_14 (т.1 а.с.2), ОСОБА_12 , ОСОБА_11 (т.1 а.с.3-4), згідно яких останні просять притягнути до кримінальної відповідальності невідомих осіб на ім`я " ОСОБА_25 " та " ОСОБА_22 ", які ввівши їх в оману, 11 жовтня 2009 року хотіли нелегально перевести в Республіку Німеччину для надання сексуальних послуг.

Протоколом огляду місця події від 12 жовтня 2009 року (т.1 а.с.25-27), з якого вбачається, що при огляді автомобіля марки "БМВ-735", р/н НОМЕР_3 , вилучено з валізи речі, документи, картки і гроші, в тому числі п`ять мобільних телефонів, ноутбук, трудові договори, паспорти та інше. З долучених до матеріалів справи трудових договорів від 11 жовтня 2009 року, укладеними між ЗАТ "Cananga Personal Services" і ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 (т.1 а.с.11, 17, 52-53, 54) видно, що останні приймаються на роботу танцюристками і масажистками.

Протоколами пред`явлення предметів для впізнання від 14 жовтня 2009 року (т.1 а.с.75-76, 84-85, 93-94), згідно яких ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 впізнали свої валізи, які були поміщені в багажний відсік автомобіля марки "БМВ-735", р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , з яким їх було затримано під час спроби перетину державного кордону.

Копіями закордонних паспортів, виданих ОСОБА_11 (т.1 а.с.83), ОСОБА_12 (т.1 а.с.92), з яких вбачається, що Польським консульством в м. Львові останнім відкрито візи 13 серпня 2009 року.

Протоколом очної ставки між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 від 15 жовтня 2009 року (т.1 а.с.117-119), згідно якого ОСОБА_10 ствердила, що саме ОСОБА_8 втягував її у заняття проституцією у ФРН, а ОСОБА_8 повністю заперечив показання ОСОБА_10 .

Протоколами виїмки від 02 грудня 2009 року (т.1 а.с.147), згідно якого вилучено матеріали ОТЗ, а саме 6 аудіокасет; від 24 грудня 2009 року (т.1 а.с.149), згідно якого вилучено матеріальні носії інформації по оперативному заходу №2, а саме 9 аудіокасет.

Протоколами за результатами проведення ОТЗ №2 (т.1 а.с.160-161), згідно яких відносно ОСОБА_9 проведено ОТЗ.

Висновком судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів №4171 від 02 лютого 2010 року (т.2 а.с.7-9), з якого вбачається, що в пам`яті жорсткого диску сер. №1SY5DJP0681243 знайдено файли документів різних форматів та файли зображень, які містять фотографії жінок та відскановані зображення.

Висновком судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів №4168 від 27 січня 2010 року з фототаблицями і додатками (т.2 а.с.13-21), з якого видно, що в пам`яті досліджуваного мобільного телефону "МотоrоІа" V3re сер. № НОМЕР_4 , вилученого у ОСОБА_8 , виявлено запис номера телефону абонента ОСОБА_29 НОМЕР_5 .

Висновком судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів № 4167 від 27 січня 2010 року з фототаблицями і додатками (т.2 а.с.25-33), згідно якого в пам`яті досліджуваного мобільного телефону "МотоrоІа" V3re сер. № НОМЕР_6 та SIM-картки "Ekstra" сер. № НОМЕР_7 , вилученого у ОСОБА_8 , виявлено запис номера телефону абонента OІha Reznikova НОМЕР_8 , Povilas Latysevas НОМЕР_9 .

Висновком судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів №4170 від 28 січня 2010 року (т.2 а.с.47-66), згідно якого в пам`яті досліджуваного мобільного телефону V9 сер. № НОМЕР_10 та SIM-картки "Vodafone" сер. № НОМЕР_11 , вилученого у ОСОБА_8 , виявлено записи номерів абонентів Povilas Latysevas НОМЕР_9 , Olha Reznikova НОМЕР_8 , Natalija Pivovar НОМЕР_5 , Anna Zagotynec НОМЕР_12 та отримані смс-повідомлення від абонента Anna Zagotynec, в яких вона повідомляє, що дівчата відмовляються їхати самі і просять їх забрати та надіслані смс-повідомлення Аnnі Zagotynec, в яких ОСОБА_8 пропонує зустрітись для обговорення справи.

Висновком судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів №4166 від 26 січня 2010 року (т.2 а.с.70-81), згідно якого в пам`яті досліджуваного мобільного телефону "МотоrоІа" V3v сер. № НОМЕР_13 та його SIM-картки "Супер Джинс" сер. № НОМЕР_14 , вилученого у ОСОБА_8 , виявлено записи номерів абонентів Olha Reznikova НОМЕР_8 , Olha R. zuhause НОМЕР_15 , Natalija Pivovar НОМЕР_5 , Anna Zagotynec НОМЕР_12 .

Протоколами відібрання зразків для експертного дослідження від 12 грудня 2009 року, від 15 грудня 2009 року, від 25 грудня 2009 року, від 12 січня 2010 року (т.2 а.с.87, 89, 91, 93, 95), згідно яких в ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 відібрано зразки їх голосів.

Висновками фоноскопічних експертиз № 112/113, № 114/115, №116/117, № 118/119, № 120/121, № 122/123, №124/125, №126/127 від 27 лютого 2010 року додатками (т.2 а.с.105-204), згідно яких ідентифіковано голоси співрозмовників як голоси ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та розшифровано зміст їх розмов про втягнення потерпілих в заняття проституцією в ФРН.

Висновками експертиз матеріалів та засобів відео-звукозапису №133/134 від 03 березня 2010 року, № 131/132 від 02 березня 2010 року з додатками (т.2 а.с.235-261), згідно яких ідентифіковано голоси співрозмовників як голоси ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та розшифровано зміст їх розмов щодо зайняття проституцією в ФРН.

Протоколами огляду речових доказів від 23 лютого 2010 року, від 22 березня 2010 року (т.3 а.с.67-68, 70, 79, 82, 83, 86, 92, 100), згідно яких п`ять мобільних телефонів "Motorola", зарядний пристій, ноутбук "Hewlett-Packard" "НР Pavilion", трудові договори та інші речі і документи, вилучені у ОСОБА_8 .

Запрошенням від 18 квітня 2009 року (т.2 а.с.157), згідно якого громадянин Литовської Республіки Povilas Latysevas зробив запрошення на ім`я ОСОБА_13 .

Протоколом пред`явлення фотографій для впізнання від 25 березня 2010 року (т.3 а.с.167-168), згідно якого ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_8 як особу, з якою вона зустрічалася в лютому 2009 року в м. Києві і яка пропонувала їй займатися проституцією в клубах розпусти ФРН.

Отже, колегія суддів вважає, що наведені вище докази, а саме показання потерпілих, свідків, висновки відповідних експертиз, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, а тому правильно місцевим судом покладені в основу обвинувального вироку.

Відтак, вищенаведене, на думку колегії суддів, в своїй сукупності спростовує доводи апеляцій засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про їх непричетність до вчинення інкримінованого злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 303 ч.2 КК України, а не визнання останніми своєї вини, колегія суддів розцінює як спосіб їхнього захисту з метою перешкодити встановленню істини у справі та уникнути відповідальності за вчинене.

Крім цього, перевіркою матеріалів кримінальної справи встановлено, що досудове та судове слідство було проведено належним чином з дотриманням вимог КПК України (1960 року), докази зібрані по справі у законний спосіб, є достатніми та допустимими, оперативно-технічні заходи проводились на законних підставах і легалізовані в рамках діючого законодавства. Порушень права на захист засудженого ОСОБА_8 не встановлено.

А тому доводи в апеляціях засудженої ОСОБА_9 про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, і не відповідають фактичним обставинам справи, що не надано доказів легалізації оперативно-розшукових заходів, та засудженого ОСОБА_8 про те, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, а вирок ґрунтується на доказах, здобутих незаконним шляхом, не знайшли свого підтвердження та не відповідають дійсності.

Також, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні суд І інстанції правильно з`ясував, що не знайшли свого підтвердження такі кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 303 ч.2 КК України, як примушування потерпілих до зайняття проституцією з використанням обману та уразливого стану останніх, оскільки згідно показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 лише втягували їх в зайняття проституцією. А відтак, суд І інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили замах на втягнення потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в заняття проституцією.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_8 , суд І інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, та прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання засудженій ОСОБА_9 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює, та прийшов до правильного висновку про необхідність застосування до неї положень ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Виходячи з наведеного, покарання засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, а доводи прокурора в апеляції про необхідність призначення більш суворого покарання засудженому ОСОБА_8 та скасування застосування до засудженої ОСОБА_9 ст.ст. 75, 76 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку місцевого суду.

Разом з тим, призначаючи покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 строком чотири роки один місяць, районний суд порушив вимоги ст. 375 ч.2 КПК України (1960 року), згідно яких при новому розгляді справи судом І інстанції застосування закону про посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора в зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин або коли при скасуванні вироку визнано необхідним застосувати більш суворе покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року ОСОБА_8 засуджено за ст.ст. 15 ч.2, 303 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 20 липня 2012 року, зазначений вирок скасовано з підстав істотного порушення вимог діючого КПК України, а справу скеровано на новий судовий розгляд в той же суд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду в частині призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону пом`якшенню до чотирьох років позбавлення волі.

А, враховуючи, що на час розгляду апеляцій засуджений ОСОБА_8 , який утримується під вартою з 11 жовтня 2009 року, покарання відбув повністю, то його необхідно звільнити з-під варти в залі суду.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 367 КПК України (1960 року), колегія суддів,
ухвалила:

апеляцію засудженого ОСОБА_8 задоволити частково, апеляції ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року відносно засудженого ОСОБА_8 за ст.ст. 15 ч.2, 303 ч.2 КК України змінити пом`якшити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.ст. 15 ч.2, 303 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід взяття під варту засудженому ОСОБА_8 скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

В решті вирок залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4