Єдиний унікальний номер 227/1718/15-к Номер провадження 11-кп/775/182/2015

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у місті Артемівську Донецької області у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0001579 від 24 серпня 2014 року, на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Світле Добропільського району Донецької області, громадянина України, не одруженого, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_8 », раніше не судимого, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України до1 року виправних робіт з утриманням 10% заробітку в дохід держави,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, в ніч з 23 на 24 серпня 2014 року приблизно о 01.30 годині ОСОБА_7 , знаходячись на літній площадці кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у ході сварки з ОСОБА_7 на підставі раптового виникнення неприязних стосунків з останнім, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс йому один удар кулаком у ліву частину щелепи, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівої щоки, двійного перелому тіла нижньої щелепи справа та зліва, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що потребують для свого лікування строк більше 21 дня.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що суд при призначенні покарання не в повній мірі урахував вимоги п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України та дані про особу обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника потерпілого, який підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілого, обвинуваченого, який заперечував проти завдоволення апеляційної скарги, прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню, з наступних підстав .

В апеляційному порядку висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України не оскаржуються, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які виклав у мотивувальній частині вироку та дав їм належну оцінку та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за вищезазначеною статтею кримінального Закону.

Разом з тим, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до санкції частини 1 ст. 122 КК України, за скоєння вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді виправних робіт строком до 2 років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Таким чином суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , призначив йому фактично мінімальний розмір покарання, передбаченого санкцією зазначеної статті кримінального закону.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначив йому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, оскільки таке покарання є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 приймає до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільну небезпеку, дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 фактично використав нікчемний привід для участі у конфлікті та завдання удару, від заподіяних тілесних ушкоджень лікування потерпілого на теперішній час не закінчено.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 уклав трудовий договір з ФОП ОСОБА_8 , яка є його матір`ю. Вказаний трудовий договір було укладено в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, що розцінюється апеляційним судом як прихована форма уникнення від відбування реального покарання.

На думку колегії суддів, призначення ОСОБА_7 у вказаній справі покарання у виді виправних робіт не буде сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів засудженим.

На думку колегії суддів, засудженому ОСОБА_7 має бути призначене покарання у вигляді обмеження волі, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Вказане покарання йому необхідно відбувати реально.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного прибуття до місця відбування покарання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Колегія суддів