Справа № 147/62/14-к
Провадження №11-кп/772/745/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого : ОСОБА_7

адвоката - захисника : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2014 року в кримінальному провадженні № 0000025, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 2449 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Вирішено питання про речові докази, -
В С Т А Н О В И В:
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, обіймаючи посаду виконуючого обов`язки дільничного інспектора сектора дільничних інспекторів Тростянецького РВ УМВС України у Вінницькій області, маючи спеціальне звання «лейтенант міліції», будучи уповноваженим виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, забезпечувати в межах своєї компетенції безпеку дорожнього руху, а також попереджувати, виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, складати протоколи про адміністративні правопорушення на громадян, які їх вчинили, будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, тобто службовою особою - суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище та надані йому владні повноваження всупереч інтересам служби, 14 листопада 2013 року приблизно об 11.10 год. у салоні автомобіля ОСОБА_10 біля будинку № 102 по вул. Леніна смт. Тростянець Вінницької області отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 1000 грн. за невжиття ним 19 вересня 2013 року заходів щодо документування факту вчинення ОСОБА_11 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та нездійснення ним перевірки ОСОБА_10 як фізичної особи - підприємця у частині виконання тим правил торгівлі, дотримання правил громадського порядку в торгівельно-розважальному закладі та виконання рішення виконавчого комітету Верхівської сільської ради Тростянецького району від 25 серпня 2013 року № 35 щодо обмеження часу роботи кафе-магазину, а також за відмову документування правопорушень, які міг виявити ОСОБА_7 у діях ОСОБА_10 , його близьких та рідних, а також у діях відвідувачів кафе-магазину, що могло вплинути на підприємницьку діяльність ОСОБА_10 та призвести до негативних для нього наслідків.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурором ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування обвинувального вироку Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2014 року, відносно ОСОБА_7 через неправильне застосування кримінального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 368 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах та органах пов`язаних з використанням функцій представника влади на строк 3 роки.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2014 року у зв`язку з недоведеністю вини та невідповідністю висновку суду, викладеному у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Вказані вимоги мотивує тим, що крім пояснень свідка ОСОБА_10 та його сина, судом не здобуто жодних доказів вимагання хабара незаконної вигоди . Також судом було істотно порушено вимоги кримінально- процесуального закону. Суд не врахував порушення вимог ст. 241 КПК України щодо освідування особи, тобто виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення. Освідування ( відібрання зразків з рук, автомобіля, одягу, було здійснено незаконно, без постанови прокурора, без призначення експертизи. Доказ визнається допустимим ( ст. 86 КПК України) якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, тому не лише освідування, а і похідні слідчі дії (експертизи) є незаконними і недопустимими доказами.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора та ОСОБА_7 підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 ч. 1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд перевіривши вирок суду першої інстанції, приходить до висновку, що суд оцінивши докази в їх сукупності, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 і правильно кваліфікував його дії за ч .2 ст. 368 КК України за законом, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, тобто кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 368 КК України ( закон від 18.04.2013 року ) одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду , чи в інтересах третьої особи будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Крім того вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України в повному обсязі підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили той факт, що обвинувачений використовуючи своє службове становище та надані йому владні повноваження всупереч інтересам служби, 14 листопада 2013 року отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 1000 грн., що також підтверджено проведеними на законних підставах негласними слідчими (розшуковими) діями, які проведено на законних підставахв кримінальному провадженню щодо ОСОБА_7 та іншими матеріалами кримінального провадження.
Також, як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений сам не заперечував у судовому засіданні отримання від ОСОБА_10 грошей, як він думав на бензин, щоб частіше приїжджав до кафе слідкувати за порядком.

З показів ОСОБА_10 вбачається, що він на вимогу ОСОБА_7 за обставин, зазначених у вироку, передав останньому 1000 грн.

Вищевказаним доказам судом першої інстанції надано належну оцінку про що наведено у вироку, а тому, безпідставними є доводи та твердження зазначенні в апеляційній скарзі обвинуваченого, щодо незаконності і недопустимості доказів здобутих стороною обвинувачення, а тому були обґрунтовано відхиленні судом, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
На думку суду, зазначені вище вимоги закону судом першої інстанції належним чином були дотримані.
Як вбачається з вироку суду, судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, відсутність каяття у вчиненому, обставини, що пом`якшують покарання, а тому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі із додатковим покаранням, а саме позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах.

Крім того, судом вірно зроблено висновок про недоцільність застосування до обвинуваченого таких видів покарання передбачених санкцією ст. 368 ч. 2 КК України ( в редакції 07.04.2011 року), як штраф та арешт, оскільки вони є мінімальними та існують обставини, як відсутність роботи у обвинуваченого та стабільного джерела прибутку, які можуть утруднити відбування такого покарання, а відсутність каяття та пом`якшуючих обставин виключає застосування положень ст. 75 КК України.

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Твердження ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 про те, що судом не враховано порушення досудовим слідством норм закону, неналежність наданих стороною обвинувачення доказів вини обвинуваченого, незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 368 ч. 2 КК України та не врахування під час призначення судом максимального покарання таких обставин, як позитивні характеристики, думку громадськості, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Тому, підстав для зміни чи скасування вироку стосовно обвинувачених ОСОБА_7 суд не вбачає, як і не вбачає підстав для посиленнячи пом`якшення покарання.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а тому вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 на обвинувальний вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2014 року залишити без задоволення.
Вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2014 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.
Судді: