АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гороховець Володимирської області Російської Федерації, громадянина України, українця, з середньою освітою, пенсіонера, неодруженого, раніше не судимого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
діяння якого підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року про застосування примусових заходів медичного характеру, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у Київському міському психоневрологічному диспансері №3 (м. Київ, вул. Фрунзе, 51).
Рішення суду, з посиланням на акт стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи № 74 щодо ОСОБА_6 від 07.04.2015 року мотивовано тим, що суспільно-небезпечне діяння, з приводу якого було порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України мало місце та було вчинене особою в
_________________________
Справа: 11-кп/796/1532/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
стані обмеженої осудності, а тому ця особа ( ОСОБА_6 ), з урахуванням положень ст. 20 КК України потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної медичної допомоги в примусовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду про застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у КМПД №3, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду від 02 липня 2015 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 , а кримінальне провадження направити прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку. На обґрунтування своїх вимог, з посиланням на акт стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №74 від 07.04.2015 року, прокурор зазначає, що у період скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, останній не знаходився в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки органічного ураження головного мозку, тобто в період вчинення правопорушення ОСОБА_6 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому посилається на п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» в якому зазначено, що оскільки надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст. 20, ч2 ст. 94 КК України), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру і своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду. Вказує, що за змістом статей 20, 94 КК України, надання обмежено осудній особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку не зумовлюється призначенням їй певного виду покарання, а тому слід вважати, що ця допомога може надаватись таким особам незалежно від виду призначеного покарання, і якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених. Таким чином прокурор вважає, що, в порушення зазначених вимог, суд першої інстанції не застосував положення ст.ст. 20, 94 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню і до ОСОБА_6 незаконно застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку без визнання винним у вчиненні злочину та призначення відповідного кримінального покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів, що надійшли до апеляційного суду з апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва, в провадженні СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000124 від 07.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.01.2015р. приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебував у своїй кімнаті власної квартири АДРЕСА_2 , куди зайшов його син, ОСОБА_6 , який тримав в руці кухонний ніж та в подальшому поклав його на стіл в кімнаті. В той час між ними виник словесний конфлікт на ґрунті тривалих неприязних стосунків один до одного, внаслідок якого у ОСОБА_6 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , для реалізації якого ОСОБА_6 , який знаходився у своїй кімнаті квартири АДРЕСА_2 , підійшов до столу, звідки взяв кухонний ніж та підійшовши впритул до ОСОБА_6 , який сидів на його ліжку, навмисно наніс ножем один удар в область шиї, чим спричинив останньому згідно висновку експерта № 79 від 22.04.2015 р. проникаюче колото-різане поранення шиї, грудей з ушкодженням лівої внутрішньої яремної вени, лівої підключичної артерії, лівого куполу плеври, лівої легені, крововтратою та шоком має ознаки тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

29.04.2015 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшло клопотання органу досудового розслідування щодо прийняття судом рішення про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 , якого, як зазначено у цьому клопотанні, відповідно до акту стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 74 від 07.04.2015 року визнано неосудним.

Разом з тим, згідно висновків, викладених в акті стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи№ 74 проведеної 07.04.2015 року відносно ОСОБА_6 у Київському міському центрі судово-психіатричної експертизи, останній у період часу, до якого відноситься діяння, що йому інкримінується, а саме 06.01.2015 року, виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно - нейроефекційного) генезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (згідно з МКХ-10, шифр F 07.9).
Наявні у ОСОБА_6 в період правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється психічні розлади істотно впливали на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, обмежуючи цю здатність, тому за своїм психічним станом у зазначений період він не був здатним повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У період правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_6 підозрюється (06.01.2015р.), він не знаходився в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно нейроінфекціиного) ґенезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (згідно з МКХ-10, шифр Б 07.9). Наявні у ОСОБА_6 в період правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється (06.01.2015р.), психічні розлади істотно впливали на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, обмежуючи цю здатність, тому за своїм психічним станом в зазначений період він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У теперішній час ОСОБА_6 виявляє ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно нейроінфекційного) ґенезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (згідно з МКХ-10, шифр Б 07.9). Наявні у ОСОБА_6 в теперішній час психічні розлади істотно впливають на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, обмежуючи цю здатність, тому за своїм психічним станом у теперішній час він не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У період часу, до якого відноситься проведення з ОСОБА_6 слідчих дій, він виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно нейроінфекційного) ґенезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (згідно з МКХ-10, шифр Б 07.9). Наявні у ОСОБА_6 психічні розлади в період часу, до якого відноситься проведення з ним слідчих дій, істотно впливали на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, обмежуючи цю здатність, тому за своїм психічним станом в зазначений період він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У теперішній час ОСОБА_6 виявляє клінічні ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно неироінфекціиного) ґенезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (згідно з МКХ-10, шифр Б 07.9). Наявні у ОСОБА_6 , в теперішній час психічні розлади істотно впливають на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність, тому за своїм психічним станом у теперішній час він не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_6 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням вимог ст. 20 КК України, примусових заходів медичного характеру у виді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у Київському міському психоневрологічному диспансері №3, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з приписами ст. 409 КПК України є підставою для скасування цього судового рішення судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» питання неосудності та обмеженої осудності є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

При цьому, надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності ( ч.1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України) і тому до осіб, визнаних обмежено осудними , у разі потреби може застосовуватись лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження, ці вимоги законодавства, що регулює застосування примусових заходів медичного характеру судом не були дотримані, що призвело до ухвалення необгрунтованого рішення.

Так, ухвалюючи у даному кримінальному провадженні, що надійшло до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру рішення про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, суд, в оскаржуваній ухвалі зазначив, що за наслідками проведеного судового слідства дійшов висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразились в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України в стані обмеженої осудності і тому потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної медичної допомоги у примусовому порядку у Київському міському психоневрологічному диспансері № 3.

При цьому, посилаючись у своєму рішенні на ст. 20 КК України, суд проігнорував зазначені у цій статті кримінального закону вимоги, згідно яких підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, враховуючи те, що згідно приписів зазначеної статті (ст.20 КК України) особа, яка визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, то кримінальне провадження щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним актом, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи.

За наведених обставин, апеляційні доводи прокурора є слушними і підлягають задоволенню, а ухвала суду про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 - скасуванню, з ухваленням нової ухвали апеляційним судом, якою у задоволенні клопотання, що надійшло до Оболонського районного суду м. Києва про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 слід відмовити за вищенаведених підстав, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 направити прокурору в даному провадженні для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, якою до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у Київському міському психоневрологічному диспансері №3 (м. Київ, вул. Фрунзе, 51) скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання, що надійшло до Оболонського районного суду м. Києва про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 - відмовити, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 направити прокурору в даному провадженні для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3