УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №286/1739/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
: Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
прокурора: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційною скаргою із змінами прокурора ОСОБА_9 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області, від 26 травня 2015 року, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого майстром цеху дефектоскопії відокремленого підрозділу Овруцька дистанція колії Державного ТГО «Південно-Західна залізниця», одруженого, на утриманні дитина-інвалід, не судимого, проживаючого за адресою: Житомирська область, Овруцький район, с. Нові Велідники,
засуджено:
- за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 369 КК України до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.;
- за ч.1 ст.369 КК України до штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.;
На підставі ст.70 ч. 1 КК України ОСОБА_6 , за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_6 - особисте зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Згідно вироку, у відповідності до наказу начальника Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" №262/ос від 12.04.2012 ОСОБА_6 призначений на посаду начальника відокремленого підрозділу Овруцької дистанції колії Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (надалі Дистанція колії).
Згідно розпорядження заступника начальника з економічних питань ДТГО "Південно-Західна залізниця" №НЗЕ-1/З26 від 07.08.2013 старшим ревізорам Служби контролю та внутрішнього аудиту Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (надалі ревізори) ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , було доручено в період з 08.08.2013 по 06.09.2013 проведення ревізії фінансово-господарської діяльності дистанції колії.
В середині серпня 2013 року, перебуваючи в м. Овруч Житомирської області, ОСОБА_6 , працюючи начальником Дистанції колії, діючи умисно, з метою надання неправомірної вигоди службовим особам - ревізорам, за не відображення у матеріалах ревізії можливих порушень закону у фінансово-господарській діяльності дистанції колії, надав вказівку підлеглим йому шляховим майстрам цієї дистанції колії ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які перебувають у його службовій залежності, до надання йому грошових коштів.
В середині серпня 2013 року у робочий час, в службовому кабінеті начальника дистанції колії, що розташований за адресою Житомирська область, м. Овруч, вул. Сабурова 70-г, ОСОБА_12 , діючи в умовах утворених ОСОБА_6 , побоюючись можливих переслідувань з його боку, передав останньому грошові кошти в сумі 2000 гривень, залишивши їх у шухляді його робочого столу.
15 серпня 2013 року у робочий час в службовому кабінеті начальника дистанції колії, що розташований за адресою Житомирська область, м. Овруч, вул. Сабурова 70-г, ОСОБА_13 , діючи в умовах утворених ОСОБА_6 , побоюючись можливих переслідувань з його боку передав останньому грошові кошти в сумі 1000 гривень, залишивши їх у шухляді його робочого столу.
У той же день та час в службовому кабінеті начальника дистанції колії, що розташований за адресою Житомирська область, м. Овруч, вул. Сабурова 70-г, ОСОБА_14 , побоюючись можливих переслідувань з його боку, передав останньому грошові кошти в сумі 1000 гривень, залишивши їх у шухляді його робочого столу.
15 серпня 2013 року у робочий час ОСОБА_15 , діючи в умовах утворених ОСОБА_6 , побоюючись можливих переслідувань з його боку, з метою надання неправомірної вигоди ревізорам, через ОСОБА_14 , який на той час перебував в службовому кабінеті начальника дистанції колії, що розташований за адресою Житомирська область, м. Овруч, вул. Сабурова 70-г, передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000 гривень, які ОСОБА_14 залишив у шухляді його робочого столу.
На початку вересня 2013 року у робочий час в службовому кабінеті секретаря дистанції колії, що розташований за адресою Житомирська область, м. Овруч, вул. Сабурова 70-г, ОСОБА_16 , діючи в умовах утворених ОСОБА_6 , побоюючись можливих переслідувань з його боку передав останньому грошові кошти в сумі 2000 гривень, залишивши їх у шухляді робочого столу секретаря.
На початку вересня 2013 року, перебуваючи в службовому кабінеті дистанції колії, що за адресою: Житомирська область, м. Овруч, вул. Сабурова, 70-г, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір запропонував ревізору ОСОБА_10 за невідображення у матеріалах ревізії можливих порушень закону у фінансово-господарській діяльності дистанції колії неправомірну вигоду, у вигляді грошових коштів у сумі 7000 гривень.
Однак, ОСОБА_10 , розуміючи протиправність дій ОСОБА_6 , відмовився від отримання зазначених коштів.
Таким чином, ОСОБА_6 запропонувавши неправомірну вигоду ОСОБА_10 , виконав усі дії. які вважав необхідними для реалізації умислу до надання неправомірної вигоди службовим особам - ревізорам ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , однак кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, з причин, які не залежали від волі останнього.
Після цього ОСОБА_6 , отримавши відмову ревізора у отриманні неправомірної вигоди, і зібрані від підлеглих працівників кошти у сумі 7000 грн., обернув на свою користь та витратив на власні потреби.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_6 , вважає вирок суду незаконним, таким, що ґрунтується на припущеннях. Вказує на відсутність доказів про доведеність його вини за вказаним законом. Наголошує, що будучи керівником підприємства, у 2013 році збирав гроші від підлеглих йому майстрів лише для того, щоб кормити ревізорів, які на той час проводили ревізію, а не з метою надання їм неправомірної вигоди. Зазначає, що підтвердженням відсутності у його діях складу злочину є те, що у 2014 році він добровільно повернув майстрам отримані від них гроші. За результатами апеляційного розгляду просить вирок скасувати та постановити новий, яким його виправдати.
- прокурор, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та його особі. Зазначає, що внаслідок відсутності пом`якшуючих обставин суд безпідставно застосував щодо обвинуваченого мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.369 КК України. За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду частково скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст. 369 КК штраф у сумі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 5100 грн., за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 369 КК у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити 2 роки 6 місяців позбавлення волі. В поданих до апеляційної скарги змінах прокурор вказує про допущені судом порушення вимог ч.4 ст.107, 108 КПК України, які виразилися у не проведенні звукозапису судового процесу під час судових засідань 27.01.2015 та 23.04.2015, та відсутності журналу цих засідань. За вказаних обставин просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, кожний із яких підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення апеляції іншого, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність в його діях складу злочинів, передбачених ч.1 ст. 369, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 369 КК України, є безпідставними.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаний у судовому засіданні, під тиском досліджених у судовому засіданні доказів визнав, що дійсно, в ході ревізії він просив ревізорів менше відображати виявлені недоліки, пропонував їм за це свою допомогу. Разом із тим, не погоджуючись із обвинуваченням зазначив, що просив у майстрів свого підприємства надати йому гроші лише для того, щоб кормити ревізорів, а не з метою надання останнім неправомірної вигоди.
Суд обґрунтовано критично віднісся до зазначених показань ОСОБА_6 в частині невизнання ним вини, так-як вони були повністю спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , згідно яких, під час проведення ним ревізії фінансово-господарської діяльності дистанції колії, до нього двічі підходив керівник підприємства ОСОБА_6 , який намагався домовитися з ним вирішити питання про невідображення в акті ревізії виявлених в ході перевірки недоліків;
- показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що в серпні 2013 року від свого начальника ОСОБА_6 вона дізналася про його зустріч із ревізорами в ході якої він, за позитивні результати ревізії та не відображення недоліків, пообіцяв їм заплатити 10 тисяч гривень, які мав намір отримати від підлеглих йому по роботі майстрів;
-показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які у судовому засіданні підтвердили, що працюючи майстрами, за вказівкою свого начальника ОСОБА_6 передали йому грошові кошти в сумі, відповідно 2000 та 1000 гривень, для вирішення питання з ревізорами за не відображення ними в акті ревізії виявлених недоліків;
-показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що працюючи майстром, за вказівкою головного інженера ОСОБА_18 , залишив в приймальні ОСОБА_6 2000 гривень, які планувалися для передачі ревізорам, що на той час проводили на підприємстві ревізію;
-свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні підтвердив, що за вказівкою свого начальника ОСОБА_6 , забрав у його секретаря ОСОБА_19 конверт з грошима, які той просив передати ревізорам. Взявши гроші він до ревізорів не пішов, та через деякий час повернув гроші, пояснивши, що ревізори відмовилися їх брати;
-показаннями свідка ОСОБА_19 згідно яких, під час того, як на підприємстві проводилася ревізія, від свого начальника ОСОБА_6 отримала конверт з грошима, який, за його вказівкою, залишила в шухляді своєї тумбочки, що знаходиться у приймальні. При цьому, згідно розпорядження ОСОБА_20 , гроші, які приносили у його відсутність майстри ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , вона поклала до цього конверту. В подальшому, конверт з грошима забрав головний інженер ОСОБА_18 та через деякий час повернув. Потім конверт з грошима забрав ОСОБА_6 ;
- змістом протоколу зведення по оперативно-технічному заходу №2 щодо прослуховування мобільного телефону, яким користується ОСОБА_6 , з якого вбачається, що останній мав із підлеглими йому працівниками неодноразові телефонні розмови по питанню збору та передачі йому грошових коштів для вирішення питання з ревізорами щодо позитивного результату ревізії(а.с.47-80).
З урахуванням наведеного, оцінивши всі докази у сукупності, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369 КК України та ч. І ст. 369 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які могли мати значення для правильного його вирішення, порушень вимог кримінального-процесуального закону, які тягнуть на скасування вироку, апеляційною перевіркою не виявлено.
Що стосується обраної ОСОБА_6 міри покарання, то на думку колегії суддів, апеляція прокурора, в якій він ставить питання про призначення обвинуваченому більш суворого покарання пов`язаного із позбавленням його волі, задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як встановлено вивченням справи, суд виконав зазначені вимоги закону, та належним чином мотивував свої висновки в цій частині. З вироку суду вбачається, що при призначенні ОСОБА_6 покарання було враховано, що він вчинив замах на вчинення тяжкого злочину. При цьому, суд обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні та вихованні дитину, яка є інвалідом, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції було достатньо підстав для застосування до обвинуваченого мінімального покарання, передбаченого санкціями інкримінованих йому злочинів.
На переконання колегії суддів, міра покарання призначена обвинуваченому з урахуванням даних про його особу, обставин по справі та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.
Є безпідставними і інші доводи апеляції прокурора про наявність у провадженні істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які виразилися, як на його думку, у не фіксуванні технічними засобами 27.01.2015 та 23.04.2015 перебігу судового розгляду у судових засіданнях.
Як встановлено в ході апеляційного розгляду, в зазначені дні, а саме 27.01.2015 та 23.04.2015, у зв`язку з несправністю звукозаписувальної техніки, судовий розгляд кримінального провадження взагалі не проводився.
З урахуванням наведеного підстав для скасування та зміни вироку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу із змінами прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області, від 26 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 , без зміни.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: