Справа № 192/1779/15-к
Провадження № 1-в/192/497/15
Ухвала
"07" грудня 2015 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву засудженого ОСОБА_5 , 1980 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 судимий Васильківським районним судом Дніпропетровської області:

-17.12.2002 року за ч.3 ст.185, 75 КК України до позбавлення волі сроком на 3 роки з іспитовим строком 2 роки;

-19.05.2003 року за ч.2 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років;

-06.10.2003 року за ч.2 та ч.3 ст.140, ч.3 ст.185, ч.1 ст.188, 70, 72 КК України до позбавленя волі строком на 9 років; 09.12.2011 року звільнився по відбутті строку покарання;

-09.01.2014 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 9 років. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок змінено, засуджений за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_5 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 з 30 квітня 2013 року.

Строк відбування покарання закінчується 06 червня 2016 року.

06 лютого 2015 року ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покаранняє. 06 березня 2015 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

28 жовтня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні. Пояснив, що він у колонії режим не порушував, а 23.04.2015 року його було заохочено адміністрацією колонії за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці. Він працевлаштований нічним днювальним відділення.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, працює в установі, за період відбування покарання мав 5 стягнень за порушення режиму відбування покарання, має одне заохочення, яке було застосоване до ОСОБА_5 з метою стимулювання законослухняної поведінки. Засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, вимог пожежної безпеки та безпеки праці дотримується під контролем адміністрації. До участі у програмі диференційованого виховного впливу ставиться формально. Потребує контролю з боку адміністрації для забезпечення вимог режиму утримання. Участі в роботі самодіяльних організацій засуджених ОСОБА_5 не бере.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів з особової справи засудженого, ОСОБА_5 відбуває покарання за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений за весь період відбування покарання був заохочений лише один раз за результатами першого кварталу 2015 року, після чого підстав для його заохочення не було.

Згідно характеристики, засуджений в установі виконання покарань працевлаштований, але до праці відноситься посередньо; участі у програмах диференційованого виховного впливу та роботі самодіяльних організацій не приймає, не бере особисту участь в організації виховних заходів, до виконання обов`язків, передбачених ст.107 та 118 КВК України, відноситься не завжди сумлінно.
Як убачається з розділу «Облік працевлаштування, заробітної плати та виконання норми виробітку засудженого» Індивідуальної програми соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими, дослідженої в судовому засіданні, ОСОБА_5 в установі виконання покарань працює лише з липня 2014 року.

Відповідно до положень ст.81 КК України, ставлення засудженого до праці є обов`язковою підставою для його умовно-дострокового звільнення.

У своєму клопотанні засуджений не навів підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, суд уважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення.

Із досліджених у судовому засіданні доказів не убачається, що засуджений сумлінно ставився до праці, та мав зразкову поведінку, тому немає і підстав вважати, що він довів своє виправлення, отже, заява ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_5 у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий