Справа №484/2898/15-к 08.12.2015 08.12.2015 08.12.2015

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 грудня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6
на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2015 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1. 12.01.2006 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ст. ст. 15 ч. 2, 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки;
2. 26.05.2008 року Красилівським районним судом Хмельницької області за ст. ст. 187 ч. 3, 185 ч. 3, 135 ч.1 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнився 02.10.2014 року за відбуттям строку покарання;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 3, 187 ч.3, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 146 ч. 2, 263 ч. 1 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніжне Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст.185 ч. 3, 187 ч.3, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 146 ч. 2, 263 ч. 1 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачені ОСОБА_5
ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 та в його інтересах захисник ОСОБА_6 , наводячи аналогічні вимоги, кожний, просять вирок скасувати в частині засудження ОСОБА_9 за ст. 146 ч.2 КК України та кримінальне провадження закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. За ст. ст. 185 ч.3, 187 ч.3, 289 ч.3, 263 ч.1 КК України апелянти просять ОСОБА_5 пом`якшити призначене покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_6 , наводячи аналогічні вимоги, кожний, просять вирок скасувати в частині засудження ОСОБА_7 за ст. 146 ч. 2 КК України та кримінальне провадження закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. В частині засудження ОСОБА_7 за ст.ст. 185 ч.3, 187 ч.3, 289 ч.3, 263 ч.1 КК України кожен з апелянтів просить пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши покарання більш м`яке, ніж передбачено законом.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_5 засуджений:
- за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ст. 187 ч.3 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 187 ч.4 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 289 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 146 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі;

- за ст. 263 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточне покарання призначено до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_7 засуджений:
- за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ст. 187 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 187 ч.4 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 289 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст. 146 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ст. 263 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточне покарання призначено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 6 134 грн. 25 коп., моральну шкоду в сумі 25 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., а всього 33 134 грн. 25 коп.

Стягнуто на користь держави витрати на проведення судових експертиз з ОСОБА_5 1780 грн. 04 коп. та з ОСОБА_7 1780 грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 оспорює вирок суду в частині засудження його за епізодом нападу на ОСОБА_10 . Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що він мав намір на заволодіння 10 000 доларів США.

Також вважає не доведеним обвинувачення ст. 146 ч.2 КК України, стверджує, що умислу на позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 не було, умисел був спрямований на вчинення розбійного нападу та в подальшому на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Просить пом`якшити призначене покарання, з урахуванням даних про його особу та стан здоров`я.

Просить врахувати, що злочини вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки переїхав з іншої місцевості, а відсутність роботи та коштів на лікування хворого брата спонукало його на вчинення злочинів. Посилається на те, що під час розбійних нападів він не спричиняв потерпілим тілесних ушкоджень, вибачився перед потерпілим, щиро розкаявся у вчинених злочинах, зобов`язується відшкодувати потерпілим збитки. Також просить врахувати наявність у нього хвороби на гепатит.

Захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі наводить ті ж доводи, які висловив ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_7 оспорює вирок суду в частині засудження його за епізодом нападу на ОСОБА_10 , наводить ті ж доводи, які висловлені ОСОБА_5 . Зокрема, вважає невірною кваліфікацію його дій за даним епізодом, оскільки він не мав наміру на заволодіння 10 000 доларів США, тому його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 187 КК України.

Також вважає не доведеним обвинувачення ст. 146 ч.2 КК України, стверджує, що умислу на позбавлення волі потерпілого ОСОБА_10 не було, умисел був спрямований на вчинення розбійного нападу та в подальшому на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Просить пом`якшити призначене покарання з урахуванням даних про його особу. Зазначає, що вимушений був вчиняти злочини у зв`язку із переїздом з іншої місцевості, відсутністю роботи, відсутністю коштів та під впливом свого старшого брата.

Посилається на те, що під час розбійних нападів він не спричиняв тілесних ушкоджень, вибачився перед потерпілим, щиро розкаявся у вчинених злочинах, зобов`язується відшкодувати збитки. Також просить врахувати, що є інвалідом дитинства та на даний час має тяжкі захворювання.

Вважає, що є підстави для призначення йому покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, оскільки він раніше не судимий, позитивно характеризується, у вчинених злочинах щиро розкаявся.

Захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі наводить ті ж доводи, що і ОСОБА_7 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.
18 лютого 2015 року о 15 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою між собою, шляхом відкриття створи віконної рами, через вікно проникли у житловий будинок по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_11 майно на суму 80085 грн. 87 коп.

6 березня 2015 року о 12.30 годині ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , за попередньою змовою між собою, проникли до кв. АДРЕСА_4 , та вчинили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_12 , маючи кожен при собі ніж. ОСОБА_5 зажав потерпілій рукою рота, приставив її ножа лезом до шиї, висловив вимогу про передачу грошей і золота.

В подальшому, ОСОБА_7 зажав рукою рот потерпілій і приставив їй ножа до шиї, утримуючи протягом всього часу вчинення розбійного нападу, під час якого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відкрито заволоділи грошима і майном потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 60558 грн. 06 коп., яким розпорядилися на власний розсуд.

15 березня 2015 року приблизно о 18 годині ОСОБА_5 та ОСОБА_7 дізналися у ОСОБА_10 про його бажання придбати котедж та наявність у нього для цієї покупки грошей в сумі 10000 доларів США. Маючи намір на здійснення розбійного нападу, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вмовили ОСОБА_10 проїхати разом з ними до котеджу по АДРЕСА_5 , де вони на той час тимчасово проживали, під приводом його огляду котеджу.

ОСОБА_10 пройшов до котеджу, де ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою з метою заволодіння грошима в сумі 10000 доларів США, що становить 215539 грн. 29 коп у великих розмірах, і майном, належним ОСОБА_10 , вчинили розбійний напад на ОСОБА_10 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, застосовуючи два обрізи мисливських рушниць, які спрямовували у бік ОСОБА_10 .

ОСОБА_5 для спонукання потерпілого до виконання вимоги про передачу грошей, здійснив з обрізу рушниці постріл у підлогу поблизу потерпілого, що останнім було сприйнято як реальну загрозу для його життя і здоров`я. ОСОБА_5 обшукав вміст кишень ОСОБА_10 , забравши належні йому речі, відкрито заволодівши грошима і майном останнього на суму 1550 грн.

Переконавшись у відсутності у ОСОБА_10 при собі грошей в сумі 10000 доларів США, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відвезли ОСОБА_10 до будинку по АДРЕСА_6 , за місцем проживання потерпілого, але зайти до квартири останнього нападники не наважились.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відвезли потерпілого за межі міста до лісосмуги, де ОСОБА_5 прив`язав ОСОБА_10 буксировальною стрічкою до дерева, а ОСОБА_7 здійснив постріл в землю поблизу потерпілого з обрізу.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишили потерпілого прив`язаним до дерева вночі у лісосмузі в умовах, що виключали можливість надання йому ким-небудь допомоги, чим незаконно позбавили волі потерпілого, завдавши йому фізичних страждань на протязі тривалого періоду часу способом, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під час розбійного нападу заволоділи майном, належним ОСОБА_10 , що перебувало в його легковому автомобілі на загальну суму 5350 грн.

Також ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, шляхом погроз вогнепальною зброєю з застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, незаконно заволоділи належним ОСОБА_10 легковим автомобілем ВАЗ-21114, вартістю 120 000 грн, чим завдали значної матеріальної шкоди потерпілому. У вказаному легковому автомобілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під керуванням ОСОБА_5 приїхали до м. Одеса, де 16.03.2015 були затримані працівниками міліції.

21 лютого 2015 року ОСОБА_5 в м. Балта Одеської області придбав у невстановленої особи дві мисливські рушниці: одноствольну гладкоствольну моделі «ЗК» 16-го калібру, та двоствольну гладкоствольну моделі «ТОЗ-Б (ТОЗ-БМ)» 16-го калібру, які перевіз та зберігав за місцем проживання по АДРЕСА_5 .

24 лютого 2015 року, перебуваючи за цією ж адресою, ОСОБА_5 за допомогою ножів у двох рушницях відпиляв приклади та вкоротив стволи, чим вчинив незаконне виготовлення вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Обрізи двох рушниць ОСОБА_5 незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу по АДРЕСА_5 , та 15.03.2015 року під час розбійного нападу один з цих обрізів незаконно передав ОСОБА_7 , а сам носив при собі інший з цих двох обрізів, використовуючи при вчиненні злочинів. В подальшому, два обрізи рушниць ОСОБА_5 перевіз у легковому автомобілі ВАЗ-21114 до м. Одеса, де був затриманий працівниками міліції.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах кожного з обвинувачених на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ,кожного, у вчиненні інкримінованих злочинів за ст. ст. 185 ч. 3, 187 ч.3, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 146 ч.2, 263 ч. 1 КК України, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам.

Апелянти оспорюють вирок лише в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за ч. 4 ст.187 КК України за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 , а також в частині засудження кожного з них за ч. 2 ст. 146 КК України.

Доводи обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про неправильність кваліфікації їх дій за ч.4 ст. 187 КК України через недоведеність їх умислу на заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_10 у великих розмірах, спростовані показаннями потерпілого, який в суді підтвердив, що під час розбійного нападу обвинувачені вимагали у нього гроші в сумі 10 000 доларів США, та мали намір шукати гроші в зазначеній сумі у нього вдома.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що про вимагання грошей саме в цій сумі потерпілий ОСОБА_10 заявив до правоохоронних органів відразу після вчинення злочину, про який відомості внесені до ЄРДР 16.03.2015 року (т.1, а.п. 165).

Крім того, в ході досудового слідства, при проведенні 19.03.2015 року слідчого експерименту, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не заперечували, що при вчиненні розбійного нападу вимагали від ОСОБА_10 передачу їм 10 000 доларів США (т.1, а.п. 240-247, 248-250).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що умисел обвинувачених був направлений на вчинення розбою з метою заволодіння грошима в сумі 10000 доларів США, що становить 215539 грн. 29 коп, тобто у великих розмірах.

Відповідно до роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 р. № 10, розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

З огляду на наведене, є обгрунтованими висновки суду про наявність в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки розбою, передбаченої ч.4 ст. 187 КК України як розбій, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах.

Тому суд вірно визнав доведеною вину ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, спрямованому на заволодіння майном у великих розмірах, та, крім того, ОСОБА_5 у вчиненні розбою особою, яка раніше вчинила розбій.

Судом правильно кваліфіковані дії обвинувачених за ч.4 ст. 187 КК України. Тому відсутні підстави для перекваліфікації їх дій на ч.3 ст. 187 КК України, про що просять апелянти.

Не знайшли свого підтвердження твердження апелянтів про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вивезли його за межі міста на значну відстань, завезли до лісосмуги, де ОСОБА_5 вистрілив з обрізу біля ніг ОСОБА_10 , потім прив`язав його буксирувальним тросом до дерева, а ОСОБА_7 весь час держав на прицілі обріз, направивши у його бік. Прив`язавши його, обвинувачені уїхали. Йому вдалося лише приблизно через годину вибратися з лісосмуги, добратися до траси, де він зупинив автомобіль та викликав міліцію.

Отже, доводи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 лише намагався прив`язати потерпілого, спростовуються показаннями потерпілого в цій частині.

Пояснення потерпілого підтверджуються даними протоколу огляду місця події від 15.03.2015 року, згідно якому в лісосмузі, яка знаходиться в 5 км від ст.Кам`яний Міст Первомайського району Миколаївської області, було виявлено на дереві обв`язану буксирувальну стрічку, неподалік дерева сліди коліс автомобіля.

Встановлені судом першої інстанції обставини, а саме, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 всупереч волі потерпілого, тобто примусово, відвезли його на значну відстань від місця проживання, за межі міста, зв`язали його, з метою залякування застосовували зброю, з місця вчинення злочину зникли, залишивши потерпілого зв`язаним в лісосмузі, спростовують доводи апелянтів про недоведеність вини обвинувачених у незаконному позбавленні волі потерпілого.

Тому суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими наведені апелянтами доводи стосовно засудження обвинувачених за ч. 2 ст. 146 КК України та вважає правильними висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні незаконного позбавлення волі потерпілого, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї, що здійснювалось протягом тривалого часу.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 судом першої інстанції врахована ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, зокрема, вчинення особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , кожного, судом першої інстанції визнано активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання кожного з обвинувачених, не встановлено.

Не є слушними доводи апелянтів про безпідставне неврахування судом таких обставин, як відсутність у обвинувачених роботи та коштів на лікування ОСОБА_7 , оскільки, з огляду на характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, ці обставини не є такими, що пом`якшують покарання, призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції достатньо враховані дані щодо особи кожного з обвинувачених.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий, характеризується негативно за місцем відбування покарання за попереднім вироком, за яким він був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, звільнився 02.10.2014 року за відбуттям строку покарання та через незначний проміжок часу вчинив особливо тяжкі злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та його захисник посилаються на наявність у обвинуваченого захворювання вірусного гепатиту, але ж ці дані не є підставою для пом`якшення призначеного покарання, яке ОСОБА_5 визначено з урахуванням наведених даних про його особу, ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та в межах санкцій статей КК України, за якими він визнаний винним.

Щодо даних про особу ОСОБА_7 встановлено, що він раніше не судимий, характеризується позитивно. Молодий вік обвинуваченого та стан його здоров`я наявність тяжких захворювань серця, достатньо враховані при призначенні покарання, яке ОСОБА_7 по усім статтям КК України, за якими він визнаний винним, призначено у мінімальних межах.

З огляду на характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх суспільну небезпеку, активну роль ОСОБА_7 у їх вчиненні, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для пом`якшення йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, про що просить обвинувачений та його захисник.

Отже, покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, активної ролі кожного з обвинувачених у їх вчиненні, наведених даних про особу кожного з них та обставини, яка пом`якшує покарання. На думку суду апеляційної інстанції, призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покарання є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407 КПК України, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2015 року у відношенні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3