АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1769/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №645/8472/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

неповнолітнього - ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
30 серпня 2013 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора того ж району про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру.

Із подання убачається, що суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вчинено неповнолітнім ОСОБА_7 16 грудня 2012 року, тобто до настання віку з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Оскарженою ухвалою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд вказав, що відповідно до положень п.1 ч.1 ст.49 КПК України, в разі вчинення особою злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання, менш суворе ніж обмеження волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло 2 роки.

Прокурор в апеляції із зміненими доводами просив скасувати ухвалу та направити провадження щодо застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру на новий судовий розгляд.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор вказує, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, тобто він не є суб`єктом злочину. А звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише до суб`єктів злочину.

Представник потерпілого в апеляції просить скасувати ухвалу та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі зміненими вимогами, потерпілу, яка наполягала на застосуванні до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, захисника, неповнолітнього ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги потерпілої слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.44 КК України від кримінальної відповідальності звільняється особа, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст.22 КК України, ОСОБА_7 не є суб`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а тому він не може бути звільненим від кримінальної відповідальності.

Наведене свідчить про те , що суд першої інстанції, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.413 КПК України, ухвала підлягає скасуванню.

Враховуючи вимоги п.4 ч.1 ст.407 апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції ухвалює нову ухвалу, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Примусові заходи виховного характеру передбачені ст.105 КК України, тобто кримінальним законом.

Застосування кримінального закону, у тому числі примусових заходів виховного характеру можливо тільки в межах строку давності , передбаченого ст. 106 КК України, який на даний час закінчився.

Враховуючи викладене, відповідно до положень ст.501 КПК України, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, а тому в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419, 498 501 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а в задоволенні апеляції представника потерпілого відмовити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Відмовити прокурору в задоволенні клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру та закрити провадження по справі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий -

Судді: