Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Києві 29 жовтня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2012 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Заявлений по справі цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на її користь 80000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів на підставі ст. 81 КПК України 1960 року.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 21 жовтня 2011 року близько 01 год., перебуваючи за місцем свого проживання - в квартирі АДРЕСА_1 із раніше знайомим йому ОСОБА_3, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому множинні удари руками в область голови, від яких ОСОБА_3 впав на підлогу. Після чого ОСОБА_1 завдав ОСОБА_4 численні удари ногами в ділянку живота та інші частини тіла. Вказаними протиправними діями ОСОБА_1 було заподіяно ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 після заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень виставив останнього на сходову клітку під'їзду будинку та направився в кімнату квартири, де ліг спати,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер в Тернопільській лікарні.

Настання смерті ОСОБА_3 знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2013 року вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить судові рішення змінити. Зазначає про те, що судом не було враховано всі наявні по справі пом'якшуючі обставини, а тому вказує на необхідність застосування ст. 69 КК України та призначення йому більш м'якого покарання на підставі ст. 69-1 КК України.

На касаційну скаргу засудженого надійшли заперечення потерпілої ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, пояснення засудженого, який підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюється.

При призначенні ОСОБА_1 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховував дані про особу винного, його характеристики та наявну по справі обставину, що пом'якшує покарання - добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

При цьому судом було належним чином враховано те, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Відповідно до вимог ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом'якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції вину не визнавав та вказував на відсутність в його діях складу інкримінованого злочину. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які пом'якшують покарання, крім встановленої судом, на наявність яких вказує ОСОБА_1, а саме щире каяття та добровільне сприяння розкриттю злочину, по справі відсутні, так як його вину було доведено зібраними доказами та проведеним слідством.

Таким чином, підстав для застосування ст.69-1 КК України та призначення більш м'якого покарання ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, п.п. 11,15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 липня 2013 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_7