УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.309 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
власника (володільця) майна ОСОБА_7
слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Житомирській області ОСОБА_11 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з поданням про арешт майна, в якому зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Овруч Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , являючись військовослужбовцем (командиром військової частини НОМЕР_1 ), використовуючи мережу «Інтернет», здійснив замовлення (придбання) з Китайської Народної Республіки GSM-передавача, який за своїми зовнішніми характеристиками може бути віднесеним до спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації.
Такий пристрій надійшов на його ім`я в міжнародному почтовому відправленні № RS 303966665 NL на адресу ЦОП Житомирської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (м. Житомир, вул. Вокзальна, 5), з приховуванням від митного контролю.
Також встановлено, що зазначене міжнародне поштове відправлення, в якому знаходиться вищевказаний пристрій, ОСОБА_7 повинен отримати у відділенні поштового зв`язку «Озерне» Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (смт. Озерне, вул. Авіаційна, 56), куди таке відправлення буде відправлено з ЦОП Житомирської дирекції «УДППЗ «Укрпошта».
Так, 30.09.2015 в ході огляду місця події у приміщенні вищевказаного поштового відділення, безпосередньо після отримання ОСОБА_7 міжнародного поштового відправлення № RS 303966665 NL, у нього було виявлено та вилучено таке МПВ з технічним пристроєм (GSM передавачем), який за своїми зовнішніми характеристиками може бути віднесеним до спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації.
30.09.2015 в ході обшуку вищевказаного кабінету ОСОБА_7 було виявлено та вилучено ноутбук марки «Asus» s/n BE7NOCX598622309, а також платіжну банківську картку «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_12 , за допомогою якої, як повідомив останній, він здійснив оплату придбаного пристрою.
Крім цього, в цей же день в ході обшуку будинку за місцем проживання громадянина ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , за участю його співмешканки ОСОБА_13 , було виявлено та вилучено ноутбук марки «Lenovo» s/n WB07264724, а також планшет марки «IPad» s/n DMPJNJNJ2XDKPH, які мали можливість виходу в мережу «Інтернет».
Посилаючись на те, що вищевказане майно, тобто два ноутбуки та планшет, а також платіжна картка, мають суттєве значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні, так як являються засобом та знаряддям кримінальних правопорушень і містять ознаки речових доказів, які є одним з джерел доказів у кримінальному провадженні, а обставини їх використання (щодо замовлення технічного пристрою з ознаками СТЗНОІ), являються подією кримінального правопорушення, яка підлягає доказуванню, прокурор просив накласти арешт на вищевказане майно.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2015 року клопотання слідчого про накладення арешту на майно у вищевказаному кримінальному провадженні, було залишено без задоволення.
Прокурор у кримінальному провадженні прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_10 , вважаючи вищевказану ухвалу незаконною та необгрунтованою, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на вищевказане майно. При цьому вважає, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а той факт, що ОСОБА_7 не є підозрюваним чи обвинуваченим у вищевказаному кримінальному провадженні та не несе відповідальності за шкоду завдану діями інших осіб, на що послався слідчий суддя в ухвалі, не суперечить вимогам закону, оскільки відповідно до ст. 170 ч.2 КПК України, арешт може бути накладено і на майно осіб, які не є учасниками кримінального провадження та не несуть відповідальність за шкоду завдану діяннями інших осіб.
Заслухавши доповідь судді, пояснення слідчого щодо обставин вилучення майна, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги з вищевказаних підстав, власника майна ОСОБА_7 , його представника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя при розгляді подання врахував, що на час розгляду клопотання ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_13 , ні військова частина НОМЕР_2 , майно яких було вилучено, не мають процесуального статусу осіб (юридичних осіб), на майно яких, відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, може бути накладений арешт, з огляду на що обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про накладення арешту на майно.
Що ж стосується посилань прокурора в апеляційній скарзі на те, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, будь-яким чином не спростовує обґрунтованість тих мотивів, якими керувався слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні подання про накладення арешту.
Не можуть бути визнані достатніми для скасування ухвали слідчого судді й посилання в апеляційній скарзі на необхідність накладення арешту, як засобу забезпечити зберігання майна, оскільки, з огляду на те, що за змістом кримінального провадження, вилучення зазначеного майна відбулось в ході обшуків, дозвіл на проведення яких був наданий відповідно до ухвал слідчого судді від 29.08.2015 року, при цьому всі вилучені речи входили до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання, колегія суддів вважає, що накладення арешту на зазначене майно не є єдиним можливим заходом, з числа передбачених кримінально-процесуальним законом, спроможним забезпечити зберігання зазначених речей під час здійснення кримінального провадження.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, постановив законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування не вбачає.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -
Ухвала суду апеляційної набирає законної сили після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді