Справа №: 398/314/13- к
ВИРОК
Іменем України
"19" жовтня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю адвокатів ОСОБА_5 ОСОБА_6

та ОСОБА_7

захисника з числа близьких родичів ОСОБА_8

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Новий Стародуб, Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , як особи, що не має судимості,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в с. Новоселівка, Полтавського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого:

за вироком Чутівського районного суду 04 вересня 2012 року засуджений за ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.5 ст.185, 69, 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Апеляційним судом Полтавської області від 13 лютого 2013 року було пом`якшено покарання до 4 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна та взято під варту з залі Апеляційного суду Полтавської області з 13 лютого 2013 року і з того часу він перебуває в умовах ізоляції його від суспільства.

та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в с. Войнівки, Чутівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, мешканця АДРЕСА_3 ,

раніше судимого:

за вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2012 року був засуджений за ч.4 ст. 190, 75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців ;

усіх у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Підсудні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, маючи умисел на заволодіння чужими грошовими коштами у невизначеній сумі, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою, заздалегідь спланували вилучення коштів в домоволодінні АДРЕСА_4 , в якому проживає ОСОБА_13 , зі своєю дружиною ОСОБА_13 та їх двома малолітніми дітьми ОСОБА_14 , 2000 року народження та ОСОБА_15 , 2005 року народження. Готуючись до скоєння злочину підсудні періодично з 13.06.2010 року, в денний час з салону автомобіля ВАЗ 21099, що належить ОСОБА_11 , спостерігали за мешканцями домоволодіння АДРЕСА_4 , з метою вивчення розпорядку дня останніх. З метою вивчення розташування господарських будівель та розподілу своїх дій під час викрадення майна на території домоволодіння АДРЕСА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, попередньо приходили під приводам продажу металевих запчастин в домоволодіння по АДРЕСА_4 .

Так, 20 червня 2010 року, близько 19.00 год., ОСОБА_10 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, що належить ОСОБА_11 , змінивши справжній д.н.з. на д.н.з. НОМЕР_1 , від автомобіля ЗАЗ, який раніше належав йому, згідно домовленості разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншою особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, прибули на АДРЕСА_4 , де ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вийшли з автомобіля та пішли до вищевказаного будинку, а ОСОБА_10 залишився чекати в зазначеному автомобілі на їх повернення, з метою подальшого швидкого зникнення з місця вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження під приводом продажу металевих запчастин, шляхом вільного доступу проникли на територію вищевказаного домоволодіння. Перебуваючи в дворі домоволодіння, діючи спільно, ОСОБА_12 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження разом з мешканкою будинку ОСОБА_13 , пройшли до гаражу, де ОСОБА_12 наніс потерпілій декілька ударів рукою по голові та рукам, від болю потерпіла почала кричати, впавши на підлогу. Крики ОСОБА_13 , почув ОСОБА_13 , та малолітній ОСОБА_14 , які підбігли до гаражу, де в подальшому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження схопив неповнолітнього ОСОБА_14 , та кинув його до гаражу, а ОСОБА_11 , намагався схопити ОСОБА_13 , але останній вирвався та побіг до вольєру з собаками. Побачивши, що ОСОБА_13 , відкриває вольєр з собаками, ОСОБА_11 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_12 втекли з домоволодіння АДРЕСА_4 , не заволодівши майном потерпілих. Злочин не було доведено до кінця з причин, не залежних від волі підсудних.

В гаражі ОСОБА_12 , спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді забою та гематоми на тілі, закритого перелому 3-го пальця середньої фаланги правої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 618 від 19 липня 2010 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження вчинили замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Підсудні свою вину не визнали повністю.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині за ч.3 ст. 187 КК України не визнав, заперечує, що був умисел на вчинення злочину, визнає, що хотіли таємно викрасти у потерпілих гроші. Того дня поїхали до потерпілих, які займалися прийомом металобрухту, здавати металолом, стверджує, що їм винні були кошти, вони хотіли забрати гроші, які зберігались у сумочці, яка часто лежала на сейфі біля входу до будинку. Він чекав в автомобілі. Вказує, що зброї не було, ОСОБА_16 ще раніше віддав йому пістолет, якого він положив до газової плитки, а після їх відїзду пістолет залишився в нього до того часу, доки працівниками міліції не був вилучений, ні патронів, ні магазина до нього не було, електрошокера чи хомутів також у них не було, не було розподілу ролей. Вказує, що вони знали про відео спостереження в домоволодінні потерпілих. Цивільний позов не визнає, просить суд врахувати, що потерпілим було відшкодовано матеріальну шкоду, про що вони написали розписки, в яких вказували, що претензій матеріального та морального характеру не мають. Просить суд суворо не карати. Він має сімю, має доньку, бажає бути поряд з нею. Вказує на тиск, який на нього вчиняли працівники міліції. Затриманий був 29 червня 2010 року об 11 годині, тоді ж писав і явку з повинною під диктовку працівниками міліції, що йому казали, він те і писав, змушений був написати і відмову від захисника.

Допитаний в судовому засіданні, підсудний ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині за ч.3 ст. 187 КК України не визнав, підтверджує, що на початку червня 2010 року до нього звернувся ОСОБА_12 та попросив відвезти його до м. Олександрія для вирішення своїх питань, переночували в готелі, потім приїхав ОСОБА_17 , щось з ним говорили і вони поїхали до ОСОБА_18 , у нього ночували, він возив їх по колгоспах. Вказує, що ініціатором крадіжки був ОСОБА_19 . Вони возили здавати металобрухт потерпілим, на третій раз 20 червня 2010 року вони привезли метал, потерпіла відкрила калітку, зайшли у двір, у ОСОБА_20 був кольоровий метал, якого важили в гаражі, а він стояв у дворі, а потім почув крик, побачив, як вибіг ОСОБА_21 і тримав в руках ніж, він був збуджений. Він вибів з його рук ніж та побіг в одну сторону, а він в другу. Він вибіг з подвіря, за ним вибіг ОСОБА_16 , а за ним і інша особа, всі сіли в автомобіль та поїхали до ОСОБА_22 , а звідти вони поїхали до Полтави. Визнає, що готувались до крадіжки грошей, про вчинення нападу мова не йшла, пістолета, лектрошокера чи хомутів у них із собою не було. Він був затриманий 29 червня 2010 року в м. Полтава та наступного дня працівники УБОЗ привезли до м. Олександрія. Вказує, що на нього також чинився тиск, його змусили написати відмову від захисника, пояснення у нього відбирав майор, той що відбирав пояснення у ОСОБА_22 . У потерпілих просить вибачення. Цивільний позов не визнає.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині за ч.3 ст. 187 КК України також не визнав, і показав суду, що дійсно ОСОБА_10 зателефонував йому що є комбайн, можна добре заробити, тому він попросив Вовка, щоб той привіз його до м. Олександрія, переночували в готелі, а згодом ОСОБА_17 запропонував зупинитись у нього, він запропонував здати метал, ОСОБА_17 каже дурить на металі, іншого виходу немає як сумочку з коштами вкрасти, казав сумка без нагляду лежить. Для цього вони слідкували за будинком і ходили здавати металобрухт, щоб вирішити коли і як краще викрасти кошти у ОСОБА_23 20.06.2010 року також пішли здавати металобрухт. В кожного було по два пакети. ОСОБА_17 каже візьми калькулятор, дивись на ваги та порахуєш. Він в руці тримав калькулятор. Положив метал на ваги, почав з потерпілою лаятись, вона почала кричати, відбулася сварка. Він штовхнув її два рази, а в цей час підбіг Кабаніст із ножем, ОСОБА_24 хотів забрати ніж, а інших він не бачив, пістолета у нього з собою не було, дитину не пам`ятає. Зразу усі пішли із двору, ОСОБА_17 сидів в машині усі поїхали до нього, він вивіз їх в готель і вони поїхали. Дійсно у нього був муляж пістолета Макарова без набоїв, якого він раніше брав із собою для охорони, ОСОБА_17 коли його побачив - то забрав у нього ще раніше, того дня пістолета у нього не було, він залишався у ОСОБА_18 вдома. Електрошокера чи хомутів також у них не було. Він вибіг із гаража, а потім втік із двору. Факт побиття потерпілої ОСОБА_23 він визнає, але це все відбулося несподівано і ніхто із підсудних до цього відношення не має. ОСОБА_17 коли дізнався про це, то обурився. Визнає, що бив потерпілу рукою, в руці був калькулятор, йому показалось, що потерпіла поставила ногу під ваги. Вказує, що був затриманий 29 червня 2010 року. Стверджує, що на нього також чинився тиск, він також не мав адвоката. Цивільний позов також не визнає. У потерпілої просить вибачення, в своїх діях розкаюється.

Усі підсудні вказують, що умислу щодо нападу на потерпілих, щоб заволодіти грошовими коштами не було, вони хотіли скоїти крадіжку коштів потерпілої із сумки під час здачі металобрухту. Усі вказують, що хотіли викрасти саме гроші, але не в той день, коли стались ці події. Потерпіла сумочку з грошима клала на сейф біля входу до будинку. Коли здавали металобрухт, виник конфлікт з потерпілою тому, що недодали їм кошти, умислу на розбійний напад не мали.

Крім повного не визнання підсудними своєї вини, їх вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_13 , що напередодні у вечірній час ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , принесли до неї додому здавати запчастини. Вона прийняла їх без важення і повідомила, що може помилитися на 100-200 грам, та розрахувалася з ними. 20.06. 2010 року усі сім`єю були на рибалці, коли повернулися близько 19 год., до них у двір зайшли ОСОБА_11 . ОСОБА_12 та інша особа - ОСОБА_25 . У кожного із них в руках були пакети з металобрухтом. ОСОБА_11 залишився у дворі, біля металобрухту, поряд чоловік чистив рибу. В гаражі ОСОБА_12 наставив на неї пістолет, що вона говорила уже не пам`ятає. Звідки він дістав пістолет- вона не бачила. Потім ОСОБА_12 почав наносить їй удари пістолетом по голові, та по руках. Вона впала на підлогу, кричала. При нанесенні ударів він не вимагав гроші, на той час вона не розуміла чому він її бє, а згодом, пізніше зрозуміла, вони прийшли пограбувати. Міліцію викликали того ж дня, відразу. В поясненнях вона вказувала про пістолет того ж дня. Визнає, що в 2011 році вона від підсудних отримала по 8 000 грн., а всього 32 000 грн. Заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди просить суд задовольнити, повністю в сумі 150 000 грн. вказує, що її син з того часу перебуває на обліку у лікаря психіатра та постійно займається з психологом;

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 який будучи допитаним показав суду, що того дня він з членами своєї сім`ї був на рибалці і повернувся близько 19 год. Він сидів у дворі і чистив рибу. До них позвонили і його дружина відчинила ворота. У двір зайшли ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_25 . У них в руках були пакети з металобрухтом. Вони повідомили, що прийшли здавати металобрухт. ОСОБА_11 залишався стояти у дворі, а інші разом із дружиною, пішли до гаражу. Через декілька хвилин, він почув крик дружини, так з ножем в руках він і побіг до гаража, а коли підбіг, то побачив ОСОБА_12 , пістолет був наставлений на нього, дружина чи стояла на колінах чи лежала не пам`ятає, в гараж він не встиг зайти. Він відчував реальну загрозу для свого життя та життя своєї дружини, тому побіг випускати собак, то вони зразу втекли. Дана подія була частково зафіксована на відеокамерах. Для себе він визначився, що це було «нападіння з метою грабежу грошей», які були у дружини в сумочці. Гроші не забрали, оскільки він випустив собак, їм не вистачило часу на пограбування;

- показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 , допитаного в присутності представника неповнолітнього та психолога, який показав суду, що того дня він виходив з будинку та почув крик, мати була в гаражі, бачив кров на руці матері, хто що кому говорив не пам`ятає. Того, хто хватав його за руки немає. Вказує, що коли побачив маму злякався, бачив, як приставляли пістолет до голови, впевнений, що то був пістолет. Згодом усі почали втікати, він зрозумів, що батько відпустив собак. Потім батько сів в машину та за ними погнався. Що згодом розповідали батьки про ці події не пам`ятає;

- заявою ОСОБА_13 , написаною власноручно від 20.06.2010 року про притягненя до відповідальності невідомих осіб, які 20 червня 2010 року в 18 год. 50 хв. зайшли до її домоволодіння та без причини почали наносити тілесні ушкодження без причини по різним частинам тіла за місцем її проживання в АДРЕСА_4 (т. 1 а.с.2);

- протоколом огляду місця події від 20 червня 2010 року, за яким оглянуто домоволодіння АДРЕСА_4 , де було вилучено диск з фрагментом відеоспостереження з місця події та переглянутого в судовому засіданні (т, 1, а.с.3);

- протоколом огляду предметів, під час якого був оглянуті ДВД-диск із фрагментом запису відеоспостереження від 20 червня 2010 року в будинку АДРЕСА_4 (т. 1, а. с. 173);

- протоколом обшуку від 30 червня 2010 року за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено пістолет Макарова призначений для стрільби гумовими кулями, чотири пластикові промислові хомути, та дві мисливські рушниці (т.І, а.с.73);

- висновком балістичної експертизи № 108 від 5 липня 2010 року, згідно якої вказано, що вилучений 30 червня 2010 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 пістолет «МР 9 мм», є короткоствольною вогнепальною зброєю, яка призначена для стрільби патронами несмертельної дії, спорядженими гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами (т. 1 а.с. 135-138);

- свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні відмовилась давати показання, посилаючись на ст. 63 Конституції України;

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_27 , яка в ході досудового слідства вказувала, що вона бачила автомобіль ВАЗ 21099 синього кольору № НОМЕР_1 , який в середині червня 2010 року, майже увесь день, стояв напроти АДРЕСА_4 (а.с.17, т.2);

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_28 , яка в ході досудового слідства вказувала, що вона бачила автомобіль № 04-796-94 АА (а.с. 16,т.2);

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_29 , який в ході досудового слідства вказував, що в його домоводінні працівниками міліції в ході обшуку в духовці було виявлено та вилучено пістолет а також дві рушниці (а.с.179,т1);

- оглянутими в засіданні речовими доказами, переглянутим відео та іншими матеріалами справи.

З викладеними доказами об`єктивно співпадають дані:

судово-медичної експертизи № 633 від 19.07.2010 року, за якою у ОСОБА_23 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою та гематоми на тілі, закритого перелому 3-го пальця середньої фаланги правої кисті, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень (т. 1 а. с. 152, 153);

та додаткової судово-медичного експертизи, № 618 від 22 вересня 2010 року, у висновку якої вказано, що виявлені у ОСОБА_23 тілесні ушкодження, могли утворитися за вказаних обставин під час допиту потерпілої ОСОБА_23 , яка вказувала, що удари були нанесені їй пістолетом по голові (т. 2 а.с. 47-48);

Допитаний в судовому засіданні судово медичний експерт ОСОБА_30 підтвердив, що висновки робив інший експерт, в медичній картці потерпілої отримані гематоми не описані. При обстеженні тілесних ушкоджень лікар повинен вказати їх локалізацію, форму, колір, розмір.

В судовому засіданніі було переглянуто записи із камери відеоспостереження, подвір`я домоволодіння ОСОБА_23 від 20 червня 2010 року в будинку АДРЕСА_4 . При перегляді відеозапису, судом встановлено, що підсудні зайшли у двір з пакетами з металобрухтом. Підтверджень, що у них при вході до двору будь-які інші предмети, чи знаряддя, (а саме пістолет, хомути чи елекстрошокер) відеозаписом не встановлено. При виході із двору підсудного ОСОБА_12 в руках у нього пістолета не має. Із відео видно, що він та інші підсудні фактично вибігають із двору.

Потерпіла ОСОБА_13 переглянувши відео вказує, що на відео все спотворено, однак її позиція спростовується показаннями слідчої ОСОБА_31 .

Слідча ОСОБА_32 , будучи допитаною в судовому засіданні дала суду показання, що в ході досудового розслідування дійсно були розбіжності в показаннях підсудних і показаннях потерпілих. Нею вилучалося відео з камери відеоспостереження, що на території потерпілого, яке долучалося до матеріалів справи. Саме вона вилучала відео та копіювала його. Системний блок не вилучався. З усіма учасниками процессу це відео переглядалося, зауважень не було. На запитання чи співпадали покази обвинувачених з відеозаписом, переглянутим в ході досудового розслідування, пояснила, що спочатку затримані давали визнавальні покази саме у вчиненні розбійного нападу, а потім свої покази змінили саме в частині умислу вчинення злочину. Наскільки вона пам`ятає, вони вказували, що приїхали купляти комбайни, ці покази не перевірялися. Спочатку затримані добровільно відмовилися від участі захисників. На запитання суду, чи в судовому засіданні був переглянутий саме той відеодиск, який був вилучений нею та долучений до матеріалів кримінальної справи як речовий доказ, та був переглянутий у присутності понятих, стверджує, що так. Чому в протоколі перегляду не зафіксовано час, і що яка камера зафіксувала, пояснила, що це було вперше в її практиці, на той момент вона не знала яким чином це зробити. Вказує, що підсудні переглядали відеозапис уже при ознайомленні з матеріалами справи у присутності своїх захисників.

В ході досудового слідства підсудним ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було пред явлено обвинувачення у скоєні злочину, передбаченого ч.3.ст. 187 КК України як напад за попередньою змовою та з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення (розбій) .

В ході судового слідства було встановлено, що вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження.

Розбій як злочин проти власності за змістом статті 187 КК України - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Всебічно дослідивши всі обставини кримінальної справи та оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору їх допустимості, достатності та достовірності, суд дійшов висновку про те, що в судовому засіданні вказані обставини не знайшли свого підтвердження, тому їх не можна покласти в основу обвинувачення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.ст.14, 15 КПК України ніхто не може бути заарештований інакше, як на підставі судового рішення. Правосуддя у кримінальних справах здійснюється тільки судом. Ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню інакше як за вироком суду і відповідно до закону.

Суд виходить із того, що в ході судового розгляду дослідженими доказами не підтверджено, що обвинуваченими було вчинено певні дії щодо нападу на потерпілу ОСОБА_13 , тобто посягання на її життя та здоров`я, і в ході досудового розслідування, і в суді не було доведено, що в діянні обвинувачених є склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Напад органами досудового слідства, підтверджується нанесенням підсудним ОСОБА_12 пістолетом тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , в результаті чого у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою та гематоми, закритий перелом 3-го фаланги правої кисті, які відносяться до категорії середньої тяжкості. Разом з тим за матеріалами кримінальної справи в заяві потерпілої ОСОБА_23 від 20.06. 2010 року (а.с.2, т.1), в якій вона, будучи попередженою за ст. 383 КК України за неправдиве повідомлення про злочин, просила притягнути до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які 20 червня 2010 року о 18 год. 50 хв. зайшли до домоволодіння та без причини почали наносити їй тілесні ушкодження в різні частини тіла. В своєму поясненні потерпіла вказувала, що її бив хлопець кулаком в голову, в спину, по руці. Згодом, при допиті та в судовому засіданні потерпіла вказує, що дійсно мужчина говорив їй фразу: «тихо-тихо», а після вдарив рукояткою пістолета в голову декілька раз. Вказує, що свідомість вона не втрачала. Пояснити, чому змінила свої показаня не може. Таким чином судом встановлено, що в заяві про порушення кримінальної справи потерпілою було вказано про побиття її кулаками, а не пістолетом.

Суд вважає, що зміна пояснень потерпілих щодо наявності в руках ОСОБА_12 пістолета не може бути при таких доказах достовірною. Судом встановлено, що фактично показання про наявність пістолету з`явилися, після того, як його було знайдено при обшуку 30 червня 2010 року в домоволодінні ОСОБА_10 .

За висновком судово-медичної експертизи № 618 від 22 вересня 2010 у потерпілої ОСОБА_23 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою та гематоми на тілі, закритого перелому фаланги пальця, яке відноситься до категорії середньої тяжкості (а.с. 152-153 т.1), оскільки у висновках даної експертизи відсутній опис механізму і локалізації, вищевказаних тілесних ушкоджень, та спосіб іх спричинення, судом в якості спеціаліста, був допитаний експерт ОСОБА_33 який пояснив, що виходячи із медичної документації, за локалізацію, форму, колір, механізм і розмір тілесних ушкоджень, вказівок не має. Тому визначити по даній експертизі, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_23 не представляється можливим. В медичній документації, яка перерахована у висновках експертизи не вказано, що на голові маються будь які гематоми.

Таким чином, суд дійшов висновку, що не має і медичного підтвердження факту нанесення забоїв та гематом саме пістолетом. Не вбачається таких доказів і на відео матеріалах, які були переглянуті в судовому засіданні.

Суд також дійшов висновку, що явку з повинною від ОСОБА_18 29 червня 2010 року та відеозапис допиту ОСОБА_10 а також протоколи відтворення обстановки та обставин події з участю підозрюваних не є достовірними, належними та допустимими, оскільки ці процесуальні дії були вчинені з порушенням права підозрюваних на захист, а протокол відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_10 від 01 липня 2010 року не підписаний слідчою ОСОБА_31 . Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, коли їх збирання й закріплення здійснено або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Сукупність викладених та узгоджених між собою доказів, свідчить про те, що суд не посилається на них як на докази, оскільки їх було зібрано з порушенням права підозрюваних на захист, тобто з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина та встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, а саме:

- явку з повинною від ОСОБА_18 написану 29 червня 2010 року, в якій він вказує, що мали намір відібрати кошти у гр. ОСОБА_34 (т.1, а.с.14-15);

- протокол допиту ОСОБА_10 від 29 червня 2010 року, під час якого проводилась відео зйомка ( т.1, а.с.29,30);

- протокол відтворення обстановки та обставин події з участю підозрюваного ОСОБА_10 , який в присутності понятих розказав та показав, що у червні 2010 року він, та особи на імя ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та знайомим останнього під приводом здачі металобрухту мали намір заволодіти коштами у ОСОБА_13 . При цьому ОСОБА_36 взяв із собою свій пістолет для стрільби гумовими кулями, ОСОБА_35 узяв хомути, щоб у разі вчинення опору можна було б їх зв`язати ( т.1, а.с.31- 35);

- протокол відтворення обстановки та обставин події з участю підозрюваного ОСОБА_11 який в присутності понятих розказав та показав, що у червні 2010 року він, та особи на імя ОСОБА_37 , ОСОБА_36 та знайомим останнього ОСОБА_38 здійснювали спостереження за будинком потерпілих, а згодом під приводом здачі металобрухту мали намір заволодіти коштами у КабаністаО. При цьому ОСОБА_36 взяв із собою свій пістолет для стрільби гумовими кулями, а ОСОБА_35 узяв хомути, щоб у разі вчинення опору можна було б їх зв`язати (т. 1, а.с.47-49);

- протокол відтворення обстановки та обставин події з участю підозрюваного ОСОБА_12 який в присутності понятих розказав та показав, що у червні 2010 року він, та особи на імя ОСОБА_35 , ОСОБА_37 та його знайомий під приводом здачі металобрухту мали намір заволодіти коштами у Кабаніста. При цьому він дістав свій пістолет з метою, щоб господарка вела себе тихо, але остання закричала то він наніс їй декілька ударів правою рукою, в якій тримав пістолет після чого вибіг із гаража (т. 1 а.с.61 -64).

Суд дійшов висновку, що відмова від захисника при зборі первинних доказів підсудними не відповідала їхньому справжньому волевиявленню, тобто було порушено право підсудних на захист, а тому використовувати їхні пояснення та протоколи допитів та протоколи відтворення обстановки та обставин події як докази по даній справі неможливо, так як це суперечить ст. 62 Конституції України.

Суд погоджується із позицією підсудних та їх захисників щодо відсутності ознак розбою, тобто нападу за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення (розбій). Згідно постанови Пленому Верховного Суду України № 12 від 25.12. 1992 року, зі змінами від 03.12.1997 року «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» п.5 та п.16 - при відмежуванні крадіжки від грабежу, розбою слід виходити із направленості умислу винних осіб і даних про те, чи усвідомлювали потерпілі характер вчинюваних винними дій. При відмежуванні належить виходити з того, що при розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном в момент його застосування.

Судом встановлено, що при нанесені тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_23 насильство не було спрямовано на заволодіння її майном, потерпіла заперечує факт вимоги коштів на момент спричинення їй тілесних ушкоджень, вона їх сприймала, не як розбійний напад, а як безпричинне нанесення їй тілесних ушкоджень, що підтвердила своєю заявою про притягнення винних до відповідальності. Згодом вона зрозуміла, що вони прийшли того дня «пограбувати».

Оскільки при нанесені побоїв потерпілій ОСОБА_13 насильство не було спрямовано, для заволодіння майном, суд вважає доведеним, що підсудні скоїли замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою, коли заздалегідь домовились про спільне вчинення викрадення коштів, тобто ще до початку обєктивних дій, що утворюють обєктивну сторону грабежу. При цьому співучасники можуть бути співвиконавцями, а можуть виконувати різні ролі. Роль ОСОБА_10 суд визнає як організатора, його дії мають причинний звязок із злочином, який учиняється виконавцями, що і дає суду підстави визнати його співучасником злочину відкритого викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого та поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Суд дійшов висновку, що свої дії підсудні не довели до кінця від незалежних від їх волі причин.

Грабіж визначається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним. Оскільки підсудні не довели свого наміру до кінця, а саме не змогли вилучити майно, з причин які не залежали від їх волі дії підсудних містять склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.

Аналізуючи фактичні обставини справи та перевіривши повно і всебічно докази зібрані на досудовому слідстві та оцінюючи зібрані і досліджені в ході судового слідства докази, суд вважає, що дії обвинувачених необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 187 КК України на ч.2 ст 15 ч.3 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого та поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Суд враховує, що підсудні скоїли замах на тяжкий злочин.

Суд вважає за необхідне виключити із обвинувачення: « ОСОБА_11 взяв з собою чотири промислові хомути для зв`язування мешканців будинку, ОСОБА_12 , озброївся пістолетом Макарова для стрільби гумовими кулями, та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, який взяв із собою електрошокер» також «демонструючи пістолет ПМР» та «потерпіла втратила свідомість», оскільки в ході судового слідства вказані факти не знайшли свого підтвердження, а потерпіла в суді підтвердила, що вона свідомість не втрачала того дня.

Суд не погоджується із позицією підсудних та їх захисників про замах на крадіжку коштів із домоволодіння потерпілих, оскільки підсудні розуміли, що домовляючись скоїти крадіжку під час того, що вона буде скоюватися у присутності осіб, які займалися прийомом металобрухту, які будуть усвідомлювати ці обставини. Тобто, суд дійшов висновку, що підсудні розуміли, що відбудеться відкрите викрадення майна (грабіж), а саме коштів потерпілих, при цьому підсудні нехтували думкою очевидців, а саме потерпілих.

Суд також не погоджується із позицією захисників, які вказують, що відсутнє проникнення у інше приміщення, а є вільний доступ в домоволодіння потерпілих, розцінює позицію захисників та підсудних як спосіб захисту з метою уникнути більш суворого покарання, оскільки потерпіла добровільно відкрила фіртку, закриту з середини та впустила підсудних у двір. Суд дійшов висновку, що підсудні мали намір відкритого викрадення майна у потерпілих із їх домоволодіння та поетапно реалізували цей намір. Суд виходить із досліджених в судовому засіданні обставин справи, коштів, тобто майна, яким підсудні хотіли заволодіти, місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, мотив їх злочинної поведінки та мети заволодіння майном потерпілих, характер, спосіб, час та послідовність вчинюваних ними дій, реалізація яких передбачала входження чи потрапляння до іншого приміщення (домоволодіння), що дає підстави суду вважати, що підсудні опинились в такому приміщенні (домоволодінні) незаконно, а з вчиненням наступних дій із застосуванням насильства, ці противоправні дії підсудних підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст 15 ч.3 ст. 186 КК України як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого та поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Суд також не погоджується із позицією захисників про ексцес виконавця підсудного ОСОБА_12 щодо нанесення потерпілій ОСОБА_13 забою, гематоми, закритого перелому третього пальця середньої фаланги правої кісті, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень та кваліфікації його дій за ч.1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При відмежуванні хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин. При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судом враховано, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності сукупності таких обставин справи: 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Виходячи із показань ОСОБА_20 , що коли вони зайшли в гараж у нього із потерпілою виникла сварка через те, що потерпіла його обважила, після цього він наніс їй удари, потерпіла кричала, а він казай їй «тихо, тихо». Виходячи з цього, дії ОСОБА_12 не носили раптовий та безпричинний характер, то була реакція на поведінку потерпілої, тобто його протиправні дії не містять складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, які усі мають постійне місце проживання, не працюють, усі підсудні позитивно характеризувалися за місцем свого проживання, кожен має сімю, усі підсудні мають малолітніх дітей.

Обставини, що помякшують покарання підсудних, суд вважає часткове відшкодування завданих злочином збитків.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Суд приймає до уваги, що усі підсудні до вчинення цього злочину, є особами, що не мали судимостей, згодом ОСОБА_39 та ОСОБА_16 притягувались до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра всі не перебували.

Підсудний ОСОБА_10 , одружений, має малолітню дитину на утриманні, не працює, характеризується позитивно.

Підсудний ОСОБА_11 , одружений, має на утриманні дружину і малолітню доньку, працював ПП « ОСОБА_40 », за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем перебування в СІЗО характеризується задовільно.

Підсудний ОСОБА_12 , одружений, має малолітню дитину на утриманні, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Суд, призначаючи покарання відповіднло до ст. 65, 68 КК України, враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходить із сукупності усіх обставин справи, зокрема форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, часу, що пройшов після вчинення злочину, приймає до уваги вік підсудних, їх стан здоров`я, їх сімейний та матеріальний стан та вважає необхідним призначити їм покарання в умовах ізоляції від суспільства, яке вважає, буде справедливим, суд дійшов висновку, що виправлення підсудних можливе.

Суд приймає до уваги, що підсудний ОСОБА_17 з 29 червня 2010 року , а підсудні ОСОБА_39 та ОСОБА_41 з 30 червня 2010 року (так вказано в протоколах затримання від 30 червня 2010 року) були затримані, відносно них було обрано запобіжний захід взяття під варту, усі до 19 травня 2011 року перебували в умовах ізоляції їх від суспільства.

За вироком Олександрійського міськрайонного суду від 19 травня 2011 року підсудні ОСОБА_17 , ОСОБА_39 та ОСОБА_41 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження були засуджені за ч. 3 ст.15 ч.3 ст.185, 75 КК України, а ОСОБА_12 також і за ч. 1 ст. 296 КК України до позбавлення волі відповідно строком на 5 та 4 роки відповідно з іспитовим строком три роки кожному. Підсудні були звільнені з під варти в залі суду.

Суд приймає до уваги, що згідно ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2012 року вирок Олександрійського міськрайонного суду від 19 травня 2011 року було скасовано, а кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі для розгляду із дотриманням вимог кримінально процесуального закону. В ухвалі вказано, що суду необхідно повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, взяти до уваги наведені в ухвалі підстави, що стали причиною скасування вироку суду, слід перевірити правильність кваліфікації дій підсудних та наявність законних підстав для перекваліфікації їх дій, як дійшов висновку суд першої інстанції, належним чином перевірити доводи прокурора, представника потерпілих та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності усіх обставин справи, часу, що пройшов після вчинення злочину, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення підсудних є покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 3 ст. 186 КК України з визначенням строку покарання відповідно до вимог ст. 68 КК України у розмірі, що не перевищує 2/3 частини максимального покарання передбаченого санкцією цієї статті, зарахувавши в строк відбування покарання час, що підсудні перебували в умовах ізоляції від суспільства, що є необхідним та достатнім для їх покарання.

Підстав для застосування до підсудних ст.ст. 69, 75, 76 КК України суд не вбачає.

Сукупність зібраних у справі доказів також свідчить про те, що підсудний ОСОБА_11 скоїв злочини до постановлення цього вироку. За вироком Чутівського районного суду від 04 грудня 2012 року при новому розгляді кримінальної справи він був засуджений за вчинені ним в квітні та в червні 2005 року злочини за ст. ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Апеляційним судом Полтавської області від 13 лютого 2013 року було пом`якшено покарання ОСОБА_11 за ч.4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК україни до 4 років до 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна та остаточно призначено покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. ОСОБА_11 було взято під варту з залі Апеляційного суду Полтавської області з 13 лютого 2013 року і з того часу він перебуває в умовах ізоляції його від суспільства, відбуваючи покарання.

Суд вважає необхідним відповідно до ст. 70 ч.4 КК України частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Апеляційного суду Полтавської області від 13 лютого 2013 року, що складає чотири місяці.

Сукупність зібраних у справі доказів також свідчить про те, що підсудний ОСОБА_12 за вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2012 року був засуджений за ч.4 ст. 190, 75,76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. Вказаний вирок має виконуватись самостійно. Також відносно підсудного ОСОБА_12 довгий час в провадженні різних судів перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України за події, що мали місце в квітні 2013 року. Вирок Світловодського міськрайонного суду від 14 лютого 2014 року, за яким ОСОБА_12 було засуджено за ч.4 ст. 187, 71 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна за ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області було скасовано та справу направлено на новий розгляд у іншому складі суду, вирок судом не винесено. В строк покарання було зараховано ОСОБА_12 період з 30 квітня 2013 року включно, тобто з часу його затримання.

В судовому зсіданні усі підсудні заявляли про тиск на них при затриманні в червні 2010 року, ОСОБА_17 вказує на психологічний примус під час його допиту за протоколом 29 червня 2010 року працівниками карного розшуку. Також про застосування тиску вказували і підсудні ОСОБА_39 та ОСОБА_41 . Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 18 травня 2015 року було доручено прокурору м. Олександрія провести необхідну перевірку заяв підсудних. Суд приймає до уваги, що за результатом досудового розслідування у кримінальному провадженні №000057 внесеному до Єдиного державного реєстру 21 травня 2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України за постановою слідчого прокуратури Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні працівників Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області та працівників УМВС України в Кіровоградській області чи інших працівників міліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

В судовому засіданні при розгляді справи у новому складі суду потерпілі зявили цивільний позов. Цивільний позов у справі заявлений потерпілою ОСОБА_13 в інтересах її неповнолітнього сина до обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_42 та ОСОБА_20 про стягнення з них солідарно суми 100 000 грн. на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди та на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 50 000 грн. на її користь.

Суд приймає до уваги, що за постановою слідчого від 25 серпня 2010 року неповнолітній ОСОБА_14 , 2000 року народження був визнаний потерпілим у цій справі, про що було повідомлено йому та його законному представнику. Суд приймає до уваги, що потерпілим дійсно було завдано моральні страждання. Збитки, що завдані злочином були частково відшкодовані потерпілим підсудними. Враховуючи характер, обсяг і тривалість душевних, моральних та психічних страждань, що потерпілі зазнали, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, що завдана їм злочином, ступінь вини обвинувачених, їх поведінку в тому, що сталось 20 червня 2010 року, матеріальне становище і обвинувачених, і потерпілих, зайняття потерпілими операціями з металобрухтом, суд частково погоджується із доводами потерпілих та виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, оцінює їх моральні страждання саме в сумі 32 000 грн., що адекватно відображає перенесені ними моральні страждання, враховуючи, що саме дії обвинувачених призвели до їх моральних страждань, виходячи із характеру немайнових втрат, їх тривалості та можливості відновлення. Доводи потерпілої що дитина після тих подій постійно займається з психологом, перебуває на обліку в психлікарні, хворіє на енурез не знайшло свого підтвердження в суді. За випискою із амбулаторної картки №354/2010 ОСОБА_14 спостерігається в Олександрійській психіатричній лікарні з 2010 року, вперше звернувся до закладу в серпні 2010 року, в подальшому протягом року ще тричі звертався за медичною допомогою для корекції амбулаторного лікування відповідно стану дитини, дитині призначалось лікування. З грудня 2010 року за медичною допомогою не звертався. (а.с.67,т.5).

Суд також приймає до уваги, що підсудні в 2011 році сплатили на користь потерпілої кожен по 8 000 грн., про що свідчать розписки від 08 квітня 2011 року (а.с.53,54,57, т.3) та від 06 травня 2011 року (т.3а.с. 69). За змістом усіх 4 розписок потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_13 дійсно отримали кошти в сумі по 8 000 грн. від кожного підсудного, всього 32 000 грн., вказавши що не мають претензій матеріального та морального характеру до підсудних. Посилання потерпілої ОСОБА_13 про дитячі хвороби сина не знайшли свого підтвердження в суді, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення солідарно суми 100 000 грн. на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди її неповнолітньому сину та на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 50 000 грн. на користь потерпілої.

Судові витрати у справі складають суму 412 грн. 80 коп. за проведення експертиз, які підлягають стягненню з підсудних пропорційно на користь держави.

Судові витрати, понесені потерпілими на допомогу адвоката в сумі 2 000 грн. суд відносить на підсудних.

Речові докази по справі - частково повернуті потерпілим, залишити у потерпілих, а ті, які передані до камери зберігання Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області підлягають частково знищенню. Речові докази, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи підлягають залишенню в матеріалах справи.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст.ст.93, 321-324, 327, 328, 330 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_10 визнати винним за ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

ОСОБА_11 , визнати винним за ч.2 ст 15 ч.3 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Апеляційного суду Полтавської області від 13 лютого 2013 року чотири місяці позбавлення волі остаточно призначити ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на п`ять років чотири місяці.

ОСОБА_12 визнати винним за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років чотири місяці.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 підписку про невиїзд залишити до вступу вироку в законну силу. Після набрання вироком законної сили змінити на тримання під вартою.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 - тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_12 - тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу .

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_10 період його перебування під вартою 29 червня 2010 року по 19 травня 2011 року включно.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_11 період його перебування під вартою з 30 червня 2010 року по 19 травня 2011 року включно та з 13 лютого 2013 року включно.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_12 період його перебування під вартою з 30 червня 2010 року по 19 травня 2011 року включно та з 30 квітня 2013 року включно.

В задоволенні цивільного позову про стягнення з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 солідарно моральної шкоди в сумі 150 000 грн. на користь ОСОБА_13 - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 судові витрати на оплату праці адвоката пропорційно в сумі по 666 грн. 67 коп. з кожного на користь ОСОБА_13 .

Стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення експертиз пропорційно в сумі по 137 грн. 60 коп. з кожного.

Речові докази у справі, що передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, зокрема:

- пістолет «Макарова Р», що зберігається в шафі зберігання зброї Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області квитанція № 00074 зберігати до набрання вироком законної сили, потім - знищити;

- 2 пластикові хомути, квитанція № 1119, зберігати до набрання вироком законної сили, потім знищити;

- 2 кепки, 1 футболку, 2 пари чоловічих кросівок, дві пластикові сім-карти, що зберігаються в камері схову Олександрійського МВ УМВС квитанція № 1119, - зберігати до набрання вироком законної сили, потім повернути ОСОБА_10 .

- мобільний телефон «Нокія 6270», автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_2 , вилучені у ОСОБА_11 - залишити ОСОБА_11 ;

- мобільний телефон «Нокія 6170» з сім картою «Лайф», вилучений у ОСОБА_25 залишити на зберіганні;

- автомобіль «Шеврове-Авео» д.н.з. НОМЕР_3 , та мобільний телефон Нокія 6233 вилучені у ОСОБА_10 - залишити ОСОБА_10 ;

- ДВД-диск із фрагментами запису відео спостереження від 20.06. 2010 року та ДВД-диск із запису допиту в якості підозрюваного від 29.06. 2010 року ОСОБА_10 - залишити в матеріалах справи.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд підсудними, які перебувають під вартою протягом 15 діб з моменту вручення їм копії вироку, іншими учасниками процесу протягом 15 діб з моменту його проголошення .

Суддя: