Провадження № 1-кп/521/639/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосвітлівка, Веселенівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, не одруженого, має на утримані неповнолітню дитину: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, стрільця 3 стрілецького відділення окремого стрілецького взводу військової частини НОМЕР_1 , солдата,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-УП, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією у квітні 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07 квітня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №70 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (мобілізаційного ресурсу), та призначено на посаду сірільця 3 стрілецького окремого стрілецького взводу військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 частина НОМЕР_2 (мобілізаційного ресурсу) передана в оперативне підпорядкування військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з цим особовий склад військової частини НОМЕР_2 був поставлений ,на всі види забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Являючись військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9,11,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний додержуватись правил військової ввічливості, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Окрім цього, солдат ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99 № 548-ХІУ зобов`язаний у мирний і воєнний час, відповідати за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна; зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Проте, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог та обов`язків, 18 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 без поважних причин не з`явився вчасно з відпустки на службу до військової частини НОМЕР_1 та був незаконно відсутній за місцем військової служби до 31 липня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи вказаний час на власний розсуд за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, та показав, що він скоїв вищевказаний злочин, якій викладений в обвинувальному акті. В теперішній час, він у скоєному кримінальному правопорушенні розкаюється, просить суд суворо його не наказувати, та призначити йому покарання у вигляді іспитового строку.

Окрім повного визнання своєї провини, винність обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінального правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними по справі в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового процесу обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони буде позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 407 ч.3 КК України, за кваліфікуючими ознаками: не з`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, має реєстрацію та постійне місце проживання в Миколаївській області, його соціальний стан, стан здоров`я, характер, мотиви та обставини скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Суд вважає за необхідне визнати обставинами пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, бажання стати на шлях виправлення, тримання неповнолітньої дитини, скоєння злочину у зв`язку тяжкими сімейними обставинами.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, які пом`якшують покарання та обставини які обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе в умовах без ізоляції від суспільства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, встановивши випробувальний термін строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 п.п. 2-3 зазначеної статті КК України, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи;

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1