У х в а л а
іменем україни

18 січня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця і мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 14 квітня 2015 року приблизно о 22.00 год по вул. Купчинського в м. Надвірна Івано-Франківської області підійшов до ОСОБА_5 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито заволодів її сумкою, після чого, перевіривши що в ній відсутні гроші та матеріальні цінності повернув сумку потерпілій.

В подальшому, за встановлених судом обставин ОСОБА_4 був затриманий чоловіком потерпілої.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, не врахував повною мірою особу засудженого та не зазначив яким чином пом`якшуючі обставини дають змогу вважати, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні заходу примусу, який слід відбувати реально. Разом із тим суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, призначивши ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3