Справа № 161/8552/14-к Провадження №11-кп/773/8/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні а приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0003736 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілої ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 11 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:
За даним вироком обвинувачений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, не працюючий, розлучений, не судимий;

засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України на 100 (сто) годин громадських робіт.

За ч. 1 ст. 122 КК України виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні даного злочину.

Вироком вирішено долю судових витрат, речових доказів та арештованого майна.

Стягнуто із ОСОБА_10 в користь потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі по 3000 грн. кожному.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року вищезазначений вирок був залишений без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_10 було скасовано лише в частині залишення без зміни виправдувального вироку за ч. 1 ст. 122 КК і в призначено новий розгляд кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції.

З огляду на вищенаведене та відповідно до вимог ст. ст. 439, 404 КПК України апеляційний суд здійснює перегляд вироку Луцького міськрайонного суду від 11 липня 2014 року щодо ОСОБА_10 за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 лише в частині виправдання обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України

Як вбачається із вироку суду ОСОБА_10 виправданий в тому, що він 17 грудня 2013 року, близько 14.00 години, знаходячись на території «Центрального ринку», що по вул. Глушець у м. Луцьку, а саме неподалік контейнеру-торгового місця №29, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин з продавцем вказаного торгового місця, потерпілою по справі ОСОБА_7 , умисно, неодноразово здавлював останню обома руками за руки та плечима придушив її до вхідних дверей зазначеного контейнеру, внаслідок чого останній були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді порушення цілісності кортикального шару на рівні шиловидного відростка променевої кістки (тріщини).

Своє рішення суд мотивував тим, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було надано достатніх та належних доказів про те, що виявлені у потерпілої ОСОБА_7 тілесні ушкодження середньої тяжкості були спричинені саме умисними діями обвинуваченого ОСОБА_10 ..

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись з вироком, посилається на те, що висновки суду в частині виправдання ОСОБА_10 не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування зазначає, що судом не взято до уваги показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та письмові докази в кримінальному провадженні, а саме: медичні документи, які засвідчують час та обставини виявлення у потерпілої тілесних ушкоджень та висновок судово-медичної експертизи № 1687.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі, і згідно ст. 70 КК України остаточне покарання визначити за сукупністю злочинів у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком в 1 рік.

Представник потерпілої ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України, також вказує на невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суд у вироку не навів переконливих мотивів, чому він взяв до уваги лише показання ОСОБА_10 та відкинув інші докази, в тому числі показання самої потерпілої та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , висновок судово-медичної експертизи. Просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати останнього винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційних скарг, прокурора, потерпілу та її представника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечили останні та просили вирок суду в частині виправдання ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційних скарг та провівши часткове повторне дослідження доказів, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги представника потерпілого та прокурора до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Твердження апелянтів про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при виправдуванні обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України через залишення поза увагою показань ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , а також досліджених в ході судового розгляду письмових доказів щодо обставин та механізму заподіяння тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої, є безпідставними.

Так, як в ході судового розгляду в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 не змогла вказати, під час яких конкретних дій обвинуваченого та в який саме момент, їй було спричинено тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. Крім того, із показань потерпілої вбачається, що під час конфлікту із обвинуваченим, який стояв перед нею, вона, стоячи спиною до відкритих вхідних дверей у торговий контейнер, вивернувши свою руку назад, одночасно із ОСОБА_10 намагались вирвати ключ із замка вхідних дверей, і заволодіти вказаним ключем вдалось саме їй. Окрім цього потерпіла зазначила, що тілесне ушкодження середньої тяжкості могла отримати саме при цих подіях.

Обвинувачений же ОСОБА_10 заперечив свою причетність до заподіяння виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, зазначивши при цьому, що в ході конфлікту, будь-яких ударів ОСОБА_7 не наносив та до дверей контейнера її не притискав, і наміру заподіяти останній будь-яких тілесних ушкоджень не мав.

Свідки же ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 показали, що конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_7 дійсно мав місце при вказаних вище обставинах, в ході якого останні штовхались між собою, намагаючись заволодіти ключем від вхідних дверей.

Разом з тим, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на показання яких посилаються в своїх апеляційних скаргах представник потерпілого та прокурор, будучи повторно допитаними в ході апеляційного розгляду, додатково зазначили лише, що після конфлікту ОСОБА_7 скаржилась на біль в руці. Однак, жоден із цих свідків, не зміг вказати в який саме момент та внаслідок чиїх, та яких саме дій потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості.

Висновок же судово-медичної експертизи № 1687 від 18.12.2013 року, на який також посилаються апелянти, підтверджує лише наявність у потерпілої тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, які могли утворитись від дії тупих предметів (предмету).

В той же час, як вбачається із висновків комісійної судово-медичної експертизи № 69 від 31 грудня 2015 року та додаткової комісійної судово-медичної експертизи №5 від 18 лютого 2016 року, які були проведені під час апеляційного розгляду справи за клопотанням представника потерпілої, з урахуванням віку ОСОБА_7 та наявністю у неї остеопорозу кісток, виявлені в останньої тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, цілком можливо могли утворитись, як внаслідок поштовху потерпілої сторонньою особою, при цьому ліва китиця її була у стані загинання у променевозап`ястному суглобі з фіксованим упором долоннею поверхнею об масивний тупий предмет, деталям металевого контейнера, так і при витягуванні потерпілою вивернутою назад лівою рукою із замка ключа при фіксованій китиці повернутої до заду лівої руки ОСОБА_7 у момент контакту до дверей металевого контейнера і ключа у замку, а також і при опорі діям сторонньої особи ( ОСОБА_10 ), а саме при відштовхуванні потерпілою руками обвинуваченого.

Судово-медичні дані, які б могли свідчити про виникнення виявленого у потерпілої зламу шилоподібного виростка лівої променевої кістки при сильному здавлюванні або викручуванні кінцівки ОСОБА_7 сторонньою особою, чи самостійному викручуванні останньою своєї лівої руки відсутні.

Проаналізувавши вищенаведені докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у кримінальному провадженні достатніх та належних доказів, які доводять умисність дій ОСОБА_10 спрямованих на спричинення травми ОСОБА_7 та наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та заподіянням потерпілій тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, а тому вважає, що суд підставно виправдав останнього за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні даного злочину. При цьому, суд навів у вироку переконливі обґрунтування прийняття такого рішення, а також мотиви, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші, в тому числі ті, на які посилаються скаржники в своїх апеляційних скаргах.

З огляду на це апеляційний суд не знаходить підстав для скасування або зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_10 з мотивів, викладених в апеляційних скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 11 липня 2014 року в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні даного злочину без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом згідно

Дата набрання законної сили: 19 лютого 2016 року

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2

Помічник судді ОСОБА_20