Славутицький міський суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У К Р А Ї Н И

справа номер 1-58/2010 р.

17 серпня 2010 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючого Малишенко Т.О., при секретарі Брагіда А.А. за участі прокурора Василенко С.В. підсудного ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 - Кошелевського р-ну Гомельської області, Республіки Білорусь, білоруса, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлученого, пенсіонера, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 б.№ 10 кв.№40, раніше не судимого,

- у скоєнні злочину передбаченого ст. 128 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, необережно завдав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин скоєно при таких обставинах: 10.05.2010 року, приблизно о 01 годині, ОСОБА_1 знаходячись в квартирі АДРЕСА_1, де проживає його знайома ОСОБА_3, став свідком сварки останньої з її сином ОСОБА_4 З приводу сварки, ОСОБА_1 зробив зауваження ОСОБА_4, який сприйняв його вороже і розпочав сварку з ним, яка на ґрунті взаємної неприязні переросла в бійку між ними. В той же час, батько ОСОБА_4, ОСОБА_2 вийшовши з своєї кімнати почав розбороняти сина і ОСОБА_1, а саме обхопив останнього двома руками. Дії ОСОБА_2 призвели до його і ОСОБА_1 падіння на підлогу, причому останній опинився знизу. Після цього ОСОБА_1, з метою звільнення від утримання з боку ОСОБА_2, не передбачаючи настання небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав останньому удару двома руками в грудну клітину. В результаті удару ОСОБА_1 Ґ.В. в грудну клітину ОСОБА_2, як наслідок недбалості першого, потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра, саден і синця на грудній клітині, синця в правій підвздошній області, які відповідно висновку судово-медичної експертизи № 23 від 19.05.2010 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний в якості підсудного ОСОБА_1, свою вину в пред'явленому обвинуваченні визнав повністю. Суду пояснив, що 09 травня 2010 року він прийшов в гості до ОСОБА_3 і залишився у неї ночувати. Спати лягли близько 23 години. Приблизно о 01 годині вже 10 травня 2010 року, він і ОСОБА_3 прокинулись від звуку виклику домофону. ОСОБА_5 вийшла до вітальні, щоб з'ясувати, хто викликає по домофону. Пізніше з'ясувалось, що дзвонив син ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який забув вдома ключі і не міг зайти в під'їзд. Коли ОСОБА_4 заходив до квартири, він викинув недопалок сигарети на сходову площадку і саме через це ОСОБА_3 зробила йому зауваження. Через це зауваження між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 почалась сварка. Щоб вияснити, що точно відбувається в коридорі, він вийшов з кімнати і побачив ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які сварились. Майже одночасно з тим як вийшов в коридор, він побачив, що ОСОБА_4 ударив своєю ногою по нозі ОСОБА_3. Він вимушений був зробити ОСОБА_4 зауваження з приводу того, що мати бити неможна. На зауваження ОСОБА_4 відреагував неадекватно - спершу почав на нього кричати, а потім наблизився до нього і ударив його кулаком в обличчя, влучивши в ніс. У відповідь на удар ОСОБА_4, він теж ударив його в обличчя і між ними виникла бійка. На шум бійки з своєї кімнати вийшов ОСОБА_2, який одразу почав їх з ОСОБА_4 розбороняти. Під час цього ОСОБА_2 обхопив його двома руками намагаючись відсторонити його від свого сина. Битись з ОСОБА_2 він не хотів, оскільки той йому нічого поганого не зробив, тому не бив його. Коли ОСОБА_2 обхопив за тулуб руками, вони не втримались на ногах і впали на підлогу, де лежали дошки та дерев'яні бруси. Впали таким чином, що він опинився знизу, а ОСОБА_2 лежав зверху на ньому продовжуючи його стримувати. Його це розлютило, хоча ОСОБА_2 не намагався його ударити. Спершу спробував просто підвестись, але зробити цього не міг, а потім одним сильним ударом двох своїх рук в область грудної клітини ОСОБА_2 він збив його з себе та зміг підвестись. ОСОБА_7 лише для того, щоб підвестись, а не захищаючись від нього. Від удару ОСОБА_7 відлетів в бік, а потім підвівся. На цьому все закінчилось. На даний час він з потерпілим примирився надав до суду заяву про закриття справи за ст.46 КК України.

Допитаний у суді потерпілого ОСОБА_2, заявив у судовому засіданні про закриття провадження у справі оскільки вони з підсудним примирилися, претензій до підсудного немає, оскільки останній відшкодував матеріальну шкоду, просив закрити провадження у справі на підставі ст. 46 КК України, про що подав заяву.

Вислухавши підсудного, потерпілого, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що вина підсудного в інкримінованому злочині ґрунтується на доказах, безпосередньо досліджених судом при розгляді даної справи.

Органами досудового слідства дії підсудного кваліфіковані за ст. 128 КК України як те, що він необережно завдав середньої тяжкості тілесне ушкодження. Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що дії підсудного правильно кваліфіковано за ознаками необережного завдання середньої тяжкості тілесні ушкоджень.

Обставин які б обтяжували відповідальність підсудного судом не встановлено.

В якості пом'якшуючих обставин суд враховує, що підсудний раніше не притягався до кримінальної відповідальності, провину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся. Повністю розрахувався з потерпілим, який ніяких матеріальних претензій до підсудного не має. На даний час від підсудного і потерпілого надійшли письмові заяви про закриття справи на підставі ст.46 КК України у зв'язку з примиренням винного з потерпілим.

Прокурор вважав, що провина підсудного в судовому засіданні знайшла підтвердження проте не заперечував проти звільнення підсудного на підставі ст.46 КК України і закриття справи.

У відповідності до вимог ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодував завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Заслухавши думку з приводу даного клопотання усіх учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи суд вважає, що в даному випадку необхідно визнати підсудного винним у скоєні злочину передбаченого ст.128 КК України. В той же час з урахуванням характеристики особи підсудного, суд прийшов до висновку що до підсудного можливо застосувати ст. 46 КК України, суд прийшов до такого висновку на підставі того що підсудний вперше вчинив необережний злочин середньої тяжкості, примирився з потерпілим, матеріальні вимоги потерпілого відшкодував, потерпілий вважає що можливо звільнити підсудного від кримінальної відповідальності. На даний час підсудний є пенсіонером.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.8,282 КПК України, ст. 46 КК України, суд

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним за ст. 128 КК України.

Звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст. 128 ч.1 КК України і закрити провадження у кримінальній справі в наслідок примирення винного з потерпілим.

Міру запобіжного заходу до ОСОБА_8, підписку про невиїзд з постійного місця проживання - відмінити.

На постанову може бути подана апеляція в апеляційний суд Київської області через Славутицький міський суд на протязі 7 днів.

Суддя Т.О.МАЛИШЕНКО