Справа № 562/2391/15-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2016 року Здолбунівський районний суд
Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
ОСОБА_4 вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27.04.2015р. був засуджений за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт.
17 червня 2015 року Здолбунівським районним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області ОСОБА_4 було направлено до Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області для відбуття покарання у вигляді громадських робіт.
Розпорядженням Богдашівського сільського голови №3 від 17.06.2015р. ОСОБА_4 був прийнятий для проходження громадських робіт та був ознайомленим з планом- графіком виходу на роботу.
Протягом червня 2015 року ОСОБА_4 відпрацював 16 год.
Згідно графіку виходу ОСОБА_4 на роботу останній без поважних причин для відпрацювання громадських робіт не з`явився 17, 18, 19, 22, 23 червня 2015 року та 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29 липня 2015 року, чим ухилився від відбування громадських робіт
Невідбута частина покарання ОСОБА_4 становить 84 години громадських робіт.
22 вересня 2015 року в приміщенні прокуратури Здолбунівського району Рівненської області прокурор прокуратури ОСОБА_6 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, з одного боку та обвинувачений ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості.
Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому злочині і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту строком на 1 місяць. З урахуванням вироку Здолобунівського районного суду Рівненської області від 24.07.2015 року, керуючись ст.ст.71, 72 КК України сторони узгодили остаточну міра покарання у виді арешту строком 1 місяць 5 днів.
Суд переконався у тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст угоди про визнання винуватості, наслідки її укладення та затвердження відповідно до ст. 473 КПК України. Обвинуваченому роз`яснено обмеження права на оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному і касаційному порядку та відмову від здійснення права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, на допит свідків обвинувачення у судовому засіданні, заявлення клопотань про виклик свідків і подання доказів, що свідчать на його користь (п.1 ч.4 ст.474 КПК України) та, що у разі невиконання ним угоди про визнання винуватості, відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право протягом строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду даного кримінального провадження в загальному порядку.
Усвідомивши вказані обставини, обвинувачений в судовому засіданні наполягає на істинності своєї позиції у визнанні винуватості та запевнив суд, що укладення угоди є добровільним.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Відповідно до ст.12 КК України даний злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості.
Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає щире розкаяння та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, які обтяжують покарання є рецидив злочинів.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність закону, суд переконався, що умови угоди не суперечать вимогам ст.ст.470, 472 КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; укладання угоди було добровільним; виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є можливим.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та ухвалення вироку з призначенням міри покарання узгодженої сторонами угоди.
Керуючись ст.ст.474, 475 КПК України, суд -
засудив:
ОСОБА_4 визнати винним по ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання 1 (один) місяць арешту.
На підставі ст. 71, 72 КК України ОСОБА_4 призначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, не відбуту частину покарання призначеного за вироком Здолобунівського районного суду Рівненської області від 24.07.2015 року 1 (один) місяць 5 (п`ять) днів арешту.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя