Справа № 165/2444/14-к Провадження №11-кп/773/363/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 191 ч.3, 191 ч.2 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2015 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000704 від 16.04.2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 30 червня 2015 року, яким
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Торез Донецької області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною вищою освітою, розлучений, утриманців не має, пенсіонер, інвалід 2 групи, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 191 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, наділені адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на строк 3 (три) роки;
за ч. 3 ст. 191 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, наділені адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, наділені адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього згідно ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомлятиме вказаний орган про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.

Цивільний позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_9 на користь ДП «Волиньвугілля» 691 322,22 грн. (шістсот дев`яносто одну тисячу триста двадцять дві гривні двадцять дві копійки).
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що в період часу з 12 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року, працюючи на посадах виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Волиньвугілля» та генерального директора цього підприємства, будучи службовою особою, всупереч вимогам ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» про організацію оплати праці на підприємстві з дотриманням норм та гарантій передбачених законодавством; п. 6 ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; постанови КМ України «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об`єднань державних підприємств» від 19 травня 1999 року № 859 в частині встановлення розміру посадового окладу та преміювання;п. 9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і Всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями та змінами, де зазначено, що виплата заробітної плати працівникам підприємства, відособлених (структурних) підрозділів повинна проводитись у межах скоригованого розрахункового фонду оплати праці за відповідний період і перевищення фактичного фонду оплати праці може проводитись за наявності дозволу сторони власників; п. 3.2.4 «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості», де вказані умови можливості преміювання працівників і технічних службовців на підприємствах вугільної промисловості; Контракту укладеному із роботодавцем, зокрема п. 8 зобов`язання керівника та п. 17-18, де зазначені умови матеріального забезпечення керівника і конкретно випадки коли премія керівникові не надається, достовірно знаючи про фінансовий стан ввіреного йому підприємства та постійне невиконання планових завдань з видобутку та реалізації вугілля він, шляхом зловживання службовим становищем, керуючись корисливим мотивом, діючи із прямим умислом, спрямованим на привласнення та розтрату майна підприємства, 28 квітня 2012 року видав наказ № 22-д про преміювання працівників до «Дня охорони праці», на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 1000 грн. і іншим працівникам підприємства на суму 1750 грн., а всього на суму 2750грн., чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України.
06 липня 2012 року ОСОБА_9 , будучи службовою особою, усвідомлюючи наявність перевитрат фактичного фонду оплати праці над скоригованим, повторно, шляхом зловживання службовим становищем, керуючись корисливим мотивом, діючи із прямим умислом, спрямованим на привласнення та розтрату майна підприємства, видав наказ № 33 д про преміювання працівників ДП «Волиньвугілля» за організацію робіт по достроковому монтажу і налагодженню демонтованого механізованого комплексу КД-80 та виведення лави № 443 ВП шахта «Бужанська» на паспортний режим, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію в розмірі посадового окладу, що становить 11395 грн. і іншим працівникам підприємства на суму 27994 грн., а всього на суму 39389 грн., чим скоїв злочин передбачений ч.3 ст. 191 КК України.
За аналогічних обставин в період з 6 липня до 29 грудня 2012 року обвинувачений скоїв ще двадцять тотожних злочинів, видавши незаконні накази про преміювання працівників ДП «Волиньвугілля». Зокрема:
?6 липня 2012 року наказ № 34-д про підсумки VІ Всеукраїнської спартакіади працівників вугільної промисловості, відповідно до якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 11395 грн., іншим працівникам підприємства на суму 36518 грн., всього на суму 47913 грн.;
?10 липня 2012 року наказ № 36-д до Дня бухгалтера, на підставі якого обвинуваченому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 11395 грн.;
?11 липня 2012 року наказ № 37- д за підготовку досудових розглядів та економію державних коштів, на підставі якого працівникам підприємства незаконно нараховано та виплачено премію на суму 14095 грн.;
?2 серпня 2012 року наказ № 41 д за виконання додаткового завдання з видобутку вугілля, проведення гірничих виробок та відвантаження вугілля для постачання на теплові електростанції України, на підставі якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 668,84 грн.;
?3 серпня 2012 року наказ № 43-д за якісну та своєчасну підготовку «Скоригованої комплексної програми підвищення безпеки праці на вугледобувних та шахтобудівних підприємствах» за 2-й квартал та перше півріччя 2012 року, на підставі якого обвинуваченому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 11395 грн., іншим працівникам підприємства на суму 30451 грн., а всього 41846 грн.;
?6 серпня 2012 року наказ № 44 д за організацію робіт з вуглевидобутку та збільшення середньодобового навантаження на очисні вибої у липні 2012 року, на підставі якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 11395 грн., іншим працівникам підприємства на суму 48671 грн., а всього 60066 грн.;
?16 серпня 2012 року наказ № 47-д про преміювання працівників підприємства ДП «Волиньвугілля» з нагоди дня шахтаря відповідно до якого ОСОБА_9 отримав премію у сумі 200 грн.;
?3 вересня 2012 року наказ № 54 д за виконання додаткового завдання з видобутку вугілля в серпні 2012 року на суму 1398 грн. видану керівнику підприємства;
?6 вересня 2012 року наказ № 55 д за перевиконання планових завдань видобутку вугілля, на підставі якого обвинуваченому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 11395 грн., іншим працівникам підприємства на суму 25162 грн., а всього 36557 грн.;
?8 жовтня 2012 року наказ № 60- д до Дня юриста, на підставі якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію на суму 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 28527 грн., а всього 41257 грн.;
?8 жовтня 2012 року наказ № 61 д за організацію робіт по забезпеченню дострокового перемонтажу і налагодження демонтованого обладнання та виведення лави № 223 на паспортний режим, на підставі якого обвинуваченому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 28544 грн., а всього 41274 грн.;
?6 листопада 2012 року наказ № 67 д до Дня працівника соціальної сфери, на підставі якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 53985 грн., а всього 66715 грн.;
?6 листопада 2012 року наказ № 68 д за якісну та своєчасну підготовку «Комплексної програми підвищення безпеки праці на вугледобувних та шахтопровідних підприємствах», звіту з охорони праці, на підставі якого обвинуваченому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 34450 грн., а всього 47180 грн.;
?26 листопада 2012 року наказ № 69 д за організацію робіт по збільшенню вуглевидобутку та забезпечення дострокового виконання річного плану в лаві № 223 ВП ШУ «Нововолинське», на підставі якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію у сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 29355 грн., а всього 42085 грн.;
?4 грудня 2012 року наказ № 73- д до Дня працівників статистики, на підставі якого працівникам підприємства незаконно нараховано та виплачено премію у сумі 38229 грн.;
?5 грудня 2012 року наказ № 75 д за організацію робіт по проведенню підготовчих виробок та забезпечення дострокового виконання річного плану ВП ШУ «Нововолинське», на підставі якого обвинуваченому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 13992 грн., а всього 26722 грн.;
?10 грудня 2012 року наказ № 77 д за задоволення судом справи по стягненню коштів та економію державних коштів, на підставі якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію у сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 21208 грн., а всього 33938 грн.;
?10 грудня 2012 року наказ № 78 д за профілактику травматизму та зниження нещасних випадків, на підставі якого обвинуваченому незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 27131 грн., а всього 39861 грн.;
?29 грудня 2012 року наказ № 82-д за організацію робіт по збільшенню вуглевидобутку та забезпечення дострокового виконання річного плану ВП ШУ «Нововолинське», на підставі якого ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено премію в сумі 12730 грн., іншим працівникам підприємства на суму 36925 грн., а всього 49655 грн.
Крім того, обвинуваченим 28 серпня 2012 року видано наказ № 51-д про виплату надбавок за виконання особливо важливої роботи (підготовки і відзначення професійного свята Дня шахтаря), на підставі даного наказу ОСОБА_9 виплачено надбавку до посадового окладу встановлену наказом № 39 від 30.05.2012 р. у розмірі 8128, 38 грн.
Всього за вказаний період ОСОБА_9 було спричинено збитки ДП «Волиньвугілля» на загальну суму 691 322,22 грн.
У поданій на вирок апеляційній скарзі та в доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 просять вирок змінити, зменшивши розмір задоволеного позову на розмір відрахувань із премій в сумі 144752,02 грн. Також просять виключити з обвинувачення кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч.2 ст. 191 КК України та епізоди отримання премій згідно наказів № 55-Д від 28.08.2012 року, 37 Д від 11.07.2012 року, 73 Д від 04.12.2012 року та № 74 д від 16.08.2012 року.

Посилаються на те, що вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого по окремих епізодах інкримінованих злочинів та визначення розміру збитків є незаконним. Зокрема, зазначають, що викрадення коштів в сумі 200 грн. згідно наказу № 47-Д від 16.08.2012 року не може вважатися злочином, так як сума збитків становить менше розміру податкової соціальної пільги, а згідно наказу № 51 Д ОСОБА_9 отримав не премію, а надбавку до посадового окладу, що не може вважатися незаконними діями. Із урахуванням наведеного просять кваліфікувати дії обвинуваченого лише за ч.3 ст. 191 КК України та, застосувавши вимоги ст.ст. 69, 75 КК України, призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено в санкції цієї частини статті 191 КК України. Вважають, що при визначенні тяжкості злочину судом не враховані обставини, що значно знижують суспільну небезпечність злочину наявність дозвільних телеграм з Міністерства енергетики та вугільної промисловості, підготовку відповідних наказів керівниками відповідних підрозділів, порядок підписання наказів та неможливість їх введення в дію без підписів керівників підрозділів підприємства, положення нормативних актів, які дозволяють преміювання працівників, порядок ведення бухгалтерського обліку.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України і призначити покарання в межах санкції даної норми кримінального закону у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади, наділені адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах державної форми власності, у державних установах та організаціях строком на 3 (три) роки з конфіскацією усього належного обвинуваченому майна. Також просить задовольнити цивільний позов прокурора повністю та стягнути з обвинуваченого на користь ДП «Волиньвугілля» 882, 654, 41 грн.

Посилається на те, що вирок в частині перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.5 ст. 191 КК України на частини 2, 3 ст. 191 КК України є незаконним та необґрунтованим. У судовому засіданні встановлено, що єдиний умисел у обвинуваченого був спрямований на незаконне збагачення упродовж усього перебування на посаді, тобто на заволодіння та розтрату коштів у невизначеному кінцевому розмірі, оскільки останній не міг передбачити тривалість роботи, про що свідчить систематичне вчинення ним тотожних однорідних дій протягом усього періоду перебування на посаді. Зокрема, упродовж 8 місяців перебування на посаді він видав 21 наказ про преміювання та один наказ про виплату надбавки.

Крім того, суд, мотивуючи своє рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч.5 ст.191 на ч.2 ст.191 КК України, безпідставно у вироку вказав кваліфікуючу ознаку дій останнього «привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало у її віданні», оскільки із обвинувачення, яке інкриміноване органом досудового розслідування і яке встановлене в судовому засіданні вбачається, що обвинувачений скоїв дане кримінальне правопорушення шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Також судом при призначенні покарання ОСОБА_9 безпідставно враховано пом`якшуючу обставину - щире каяття, оскільки він не визнав своєї вини у скоєному та навіть частково не відшкодував завдані злочином збитки. Безпідставна зміна кваліфікації дій ОСОБА_9 призвела до уникнення ним більш суворого покарання, ніж йому призначено.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримували свою апеляційну скаргу та заперечували апеляційну скаргу прокурора, прокурора, який просив скасувати вирок та постановити новий, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника не підлягає до задоволення, а прокурора - підлягає до часткового задоволення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191 та ч.3 ст. 191 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства і яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винність ОСОБА_9 у вчиненні цих злочинів доведена показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які стверджуються самими наказами про преміювання по ДП «Волиньвугілля» та актом позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності цього підприємства за період з 1.01.2012 року по 21.12.2012 року № 810-14-03 від 28.02.2014 року.

Сам факт вчинення даних злочинів ОСОБА_9 не оспорюється і в апеляціях, за винятком кількох епізодів обвинуваченим та його захисником.

Що стосується кваліфікації вчинених злочинів, яку оспорюють як прокурор, так і обвинувачений і його захисник, суд виходить із слідуючого.

Посилання прокурора у своїй апеляції на те, що в даному випадку мав місце один продовжуваний злочин і всі 22 епізоди злочинної діяльності ОСОБА_9 були охоплені єдиним злочинним наміром, є непереконливим. У такому разі його дії із самого початку мали охоплюватися єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, чого з матеріалів провадження не вбачається.

Так, видаючи перший наказ про преміювання себе та інших працівників підприємства до «Дня охорони праці» у квітні 2012 року, ОСОБА_9 не міг передбачити, що в липні цього року відбудеться VI Всеукраїнська спартакіада працівників вугільної промисловості, яка також може бути підставою для виплати премії.

Та обставина, що згідно двох наказів, виданих ОСОБА_9 (№ 37-д від 11.07.2012 року та № 73 - д від 4.12.2012 року), премія виплачена лише іншим працівникам підприємства, а не йому особисто - свідчить і про неповну тотожність цих злочинів.

А тому суд дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку мала місце повторність тотожних злочинів, кожен із яких має свою суб`єктивну сторону, зокрема самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.5 ст.191 КК України на ч.ч. 2, 3 цієї статті.

Що стосується апеляції обвинуваченого та його захисника з приводу кваліфікації дій ОСОБА_9 , відповідно до вимог ч.3 п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10 , у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно - за іншими частинами відповідних статей КК.

Враховуючи викладене, доводи прокурора в апеляційній скарзі про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.5 ст. 191 КК України, як і доводи обвинуваченого та його захисника про кваліфікацію дій ОСОБА_9 лише за ч.3 ст. 191 КК України, є безпідставними.

Разом з тим, слушними є доводи прокурора в апеляції про те, що суд, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ч.2 ст. 191 КК України, безпідставно зазначив у вироку суду, що цими діями він вчинив привласнення чужого майна, що досудовим слідством йому не інкримінувалось.

А тому зазначену кваліфікуючу ознаку цього злочину слід виключити з обвинувачення ОСОБА_9 , кваліфікувавши його дії як розтрата та заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем.

Посилання захисника та обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що згідно наказу № 55 Д ОСОБА_9 отримав надбавку до посадового окладу, що не може вважатися отриманням премії, не заслуговує на увагу, оскільки умисне і безпідставне отримання службовою особою з використанням свого службового становища чужого майна - як премій, так і надбавок до заробітної плати, утворює склад злочину, передбаченого ст.191 КК України.

Також безпідставними є їх доводи про те, що викрадення коштів в сумі 200 грн. згідно наказу № 47 Д від 16.08.2012 не може вважатися злочином, оскільки сума матеріальних збитків становить менше податкової соціальної пільги.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян відповідно до пункту 5 підрозділ 1 розділу ХХ Податкового кодексу для цілей кваліфікації вчиненого за нормами адміністративного та кримінального законодавства встановлюється на рівні соціальної пільги. Соціальна пільга підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПК дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних, який встановлюється на 1 січня звітного року. Законом про Держбюджет-2012 цей мінімум з 1 січня 2012 року становить 1073 грн.

Однак, п. 1 розділу XIX встановлює, що соціальна податкова пільга, встановлена ??підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПК Україні, набуває чинності з 01 січня 2015 року. А до 31 грудня 2014 року для цілей застосування цього підпункту податкова соціальна пільга надається в розмірі 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних, який встановлено на 1 січня звітного року, тобто не 1073,00 грн., а 536 грн. 50 коп.

Таким чином, у 2012 році кримінальна відповідальність за крадіжку наступала при вартості майна на суму, яка перевищує 107 грн. 30 коп. (0,2 податкової соціальної пільги).

Вирішуючи цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі ДП «Волиньвугілля», суд обґрунтовано дійшов висновку про його часткове задоволення.

Мотивуючи своє рішення, суд правильно зазначив у вироку, що прямі матеріальні збитки, завдані ОСОБА_9 , на спричинення яких був скерований його злочинний умисел, становлять у загальній сумі 691 322,22 грн.

Тому посилання прокурора на необхідність стягнення з обвинуваченого 882 654, 41 грн., що також включає в себе нарахований Єдиний соціальний внесок на незаконно виплачені підприємством премії, є безпідставним, оскільки ці кошти сплачувалися у спеціальний державний фонд, тобто не вибули із володіння держави і не були об`єктом посягань ОСОБА_9 .

Не вбачає підстав судова колегія і для зменшення суми цивільного позову, задоволеного судом першої інстанції, про що йдеться в апеляції обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 розкаявся у скоєному, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем роботи характеризується позитивно, має значний трудовий стаж у вугледобувній галузі і неодноразово нагороджувався державними відзнаками. На даний час він є особою пенсійного віку та інвалідом 2 групи.

Обставин, які б обтяжували його покарання, в матеріалах кримінального провадження немає.

Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкцій ч.ч.2, 3 ст. 191 КК України, та визначив остаточне покарання згідно ч.1 ст. 70 КК України, яке відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також враховуючи характеристику обвинуваченого, що він є особою пенсійного віку та інвалідом 2- ї групи, суд обґрунтовано прийняв рішення про можливість його виправлення без відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто м`яким.

Водночас колегія суддів не вбачає законних підстав і для пом`якшення покарання ОСОБА_9 та застосування відносно нього ст.69 КК України, про що ставиться питання в його та його захисника апеляції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_16 змінити.

Виключити з вироку таку кваліфікуючу ознаку ОСОБА_17 злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.
Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2