АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/201/16 Справа № 200/2349/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровську, громадянин України, має середню освіту, не працює, не одружений, у відповідності до ст. 89 КК України, є особою, що не має судимості,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному проваджені, розмір застави не визначався. Строк запобіжного заходу ухвалою визначено до 11 квітня 2016 року.
Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності, ніде не працює та не має сім`ї, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та в даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що підтверджується наявними вагомими доказами, й відповідно існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, скоїти інше кримінальне правопорушення або ж незаконно впливати на потерпілих чи свідків.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, обрати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
В обґрунтування своєї скарги, адвокат посилається на те що висновки слідчого судді не відповідають вимогам закону. В порушення вимог ст. 178 КПК України, суд не оцінив в сукупності всі обставини, зокрема: міцність соціальних зв`язків підозрюваного; відповідно до ст. 89 КК України, не має судимості, а тому, на думку апелянта, не може враховуватися судом при обранні запобіжного заходу; вважає, що сама по собі підозра у скоєнні тяжкого злочину не може бути безумовною підставою для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою. Крім того, апелянт зазначає, що дії підозрюваного мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки ОСОБА_7 пояснив що він не мав на меті наміру заподіяти кому0небудь шкоду або нанести тілесні ушкодження. Також захисник зазначає, що судом при обранні запобіжного заходу було порушено вимоги ч. 5 ст. 115 КПК України, виходячи з якого строк тримання під вартою підозрюваного має закінчуватися 10 квітня 2016 року, а судом встановлено 11 квітня 2016 року.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, доводи захисника, підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги, та просили скасувати ухвалу слідчого судді; думку прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а вимоги скарги без задоволення; перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні в СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000570 від 05 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.
11 лютого 2016 року о 14-10 год ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та допитано з обставин інкримінованих в підозрі.
Згідно з вимогами ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_7 , починаючи з 14 години 10 хвилин, 11 лютого 2016 року, через підкорення розпорядженню посадових осіб поліції був змушений знаходитися у приміщенні Бабушкінського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, визначеному цими посадовими особами, без складання протоколу затримання у відповідності до вимог ст.208 КПК України та змоги самовільно покинути вказане приміщення, до пред`явлення йому слідчим слідчого відділення Бабушкінського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , підозри- о 14 годині 10 хвилин, 11 лютого 2016 року /а.с.п.23-24/. Після чого, без відповідного виклику суду, не будучи офіційно затриманим, при відсутності ухвали суду, винесеної у відповідності до вимог ч.2 ст.187 КПК України та ст.190 КПК України, працівниками поліції, ОСОБА_7 було слідчим погодженого з прокурором вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке розглянуто слідчим суддею, згідно журналу судового засідання в період часу з 18 години 41 хвилин до 19 години 22 хвилин з винесенням судового рішення /а.с.п.29-30

11 лютого 2016р. о 21-40год. слідчим поліції був складений протокол про затримання ОСОБА_7 , у відповідності до ст.205 КПК України
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 квітня 2016 року.
Апеляційним переглядом встановлено, що слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, що також відповідає правовим позиціям, викладеним в п.49 рішення ЄСПЛ Ніколова проти Болгарії.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Колегія суддів вважає вірним висновок слідчого судді, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні.
Крім того, при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя об`єктивно взяв до уваги обставини щодо особи підозрюваного, передбачені ст. 178 КПК України.
Посилання захисника, в своїй апеляції, на позитивні особисті дані щодо ОСОБА_7 мають місце, як і те що він визнав свою провину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, однак самі по собі це не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків у даному кримінальному провадженні, які б виправдовували тримання під вартою підозрюваного, є необґрунтованими, оскільки наявність існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підтверджуються наданими матеріалами кримінального провадження, які також були предметом дослідження судом першої інстанції.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу районного суду, не знайшли свого підтвердження під час здійснення апеляційного розгляду.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із зазначеним рішенням слідчого судді в частині строку, на який обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на що обґрунтовано вказав у своїй апеляції захисник, виходячи з наступного.
За ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Згідно частини другої цієї статті, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
У відповідності до ч. 5 ст. 115 цього ж Кодексу, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
З урахуванням зазначеного, на переконання колегії суддів, в контексті вимог вищевикладених норм кримінального процесуального закону, строк тримання підозрюваного під вартою не може перевищувати шістдесяти днів та має визначатись з моменту затримання особи, тобто з 11 лютого 2016 року та тривати до 10 квітня 2016 року включно.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею обґрунтовано обрано підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак рішення слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону з огляду на порушення його норм, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді. А тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, та ухвалити нову ухвалу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року скасувати.
Постановити нову ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання старшого слідчого СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2016 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_3 .