АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2059/15 Справа № 209/2845/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 10 грудня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження №0001152 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянин України, не працює, не одружений, має професійно-технічну освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 07.05.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1(один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.2, 3,4 ст. 76 КК України,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.164 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляції обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання та призначити йому покарання не пов`язане з обмеженням волі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував обставин, згідно яких він, ОСОБА_6 , з об`єктивних причин не мав постійного місця роботи та не мав наміру скоювати повторний злочин, не були враховані дані про його особу, а саме хворобу у виді алкогольної залежності. Апелянт зазначає, що зараз він намагається повернутися до нормального життя, знайшов роботу та буде сплачувати поточні платежі та погашати заборгованість за аліментними зобов`язаннями, не буде допускати прострочення в майбутньому. Крім того, обвинувачений просить врахувати, що дитина, на яку він повинен сплачувати аліменти, не є його рідною дитиною, а усиновленою, мати дитини з дитиною не проживає та намагається влаштувати своє життя.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок, яким останнього визнано винним та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 164 КК України у виді 2-х років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська від 07 травня 2014 року та остаточно призначено покарання у виді 2-х років 1 місяця обмеження волі.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним за те, що він, будучи раніше засудженим 07.05.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, ніяких виводів для себе не зробив та в період іспитового строку скоїв нове правопорушення. Так, згідно виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-2916 від 30.11.2004 року, ОСОБА_6 повинен виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця до повноліття на користь ОСОБА_9 .

Але, ОСОБА_6 , будучи фізично здоровим, для того щоб виконувати рішення суду, ніде не працює, аліменти не виплачує, участі у вихованні дитини не приймає, злісно ухиляється від сплати аліментів.

ОСОБА_6 неодноразово викликався в ДВС Дніпровського району Дніпродзержинського МУЮ, і був попереджений про кримінальну відповідальність, заборгованість по аліментам, до теперішнього часу, ним не погашена.

Таким чином, ОСОБА_6 злісно ухиляється від сплати аліментів в період з лютого 2014 року по 02.06.2015 року, протягом яких був зобов`язаний виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, допустивши заборгованість з виплати аліментів на загальну суму 13725,19 грн.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, призначивши йому покарання не пов`язане з обмеженням волі.

Прокурор просив вирок суду залишити без змін, посилаючись на те, що обвинуваченому призначено покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Порушень в ході судового розгляду вимог кримінального процесуального законодавства, які могли бути підставою для скасування або зміни вироку суду, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, за згодою всіх учасників судового розгляду, кримінальне провадження було розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, так як, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 164 КК України, у апеляційній скарзі обвинуваченим, а також ніким з учасників процесу не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст. 71 КК України, у виді 2 років 1 місяця обмеження волі, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних правопорушень невеликої тяжкості, дані про особу винного, який не працює, раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку. При цьому, до обставин, що пом`якшують покарання винного, суд відніс повне визнання своєї вини, щире каяття; до обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд відніс рецидив злочину.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворого покарання не вбачається та саме таке покарання, призначене судом першої інстанції, буде необхідним та достатнім для виправлення винного та запобігання новим злочинам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4