Справа № 442/5562/15-к
Провадження №1-в/442/214/2015
У Х В А Л А
Іменем України
"25" серпня 2015 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, до засудження не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого, про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, -

встановив:
17.08.2015 року до Дрогобицького міськрайонного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього ст. 81 КК України, а саме умовно-достроково звільнити його з місць позбавлення волі.

Вислухавши пояснення засудженого, який заяву просив задоволити, думку представника адміністрації установи та прокурора, які просили в задоволенні заяви відмовити через не доведення засудженим свого виправлення, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. До таких питань відноситься і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокове звільнення. Отже, засуджений відповідно до чинного законодавства скористався наданим йому правом і надіслав заяву про застосування відносно нього ст. 81 КК України.

Згідно положень п.17 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з кримінально - процесуальним законодавством, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2012 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 263, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. Початок терміну відбування його покарання 03.07.2012 року, а кінець 03.03.2016 року.

Як вбачається з наданої суду характеристики, складеної начальником відділення №10 соціально-виховної та психологічної служби ОСОБА_6 та затвердженої 24.07.2015 року заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи Дрогобицької ВК-40 ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_5 під час перебування в СІЗО м.Львова характеризувався посередньо - порушення режимних вимог не допускав, не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочення не надавались.

З 23.07.2013 року ОСОБА_5 відбував покарання в ДВК №40, де характеризується негативно : допускав порушення режимних вимог, за що два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнень не накладалось. Адміністрацією установи не заохочувався.

З 29.06.2013 року відбував покарання в Жовтневій виправній колонії №17 Харківської області, за час відбування покарання характеризується негативно допустив порушення режимних вимог, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи не заохочувався.

З 03.04.2014 року ОСОБА_5 відбуває покарання в ДВК №40, де характеризується посередньо : за допущене порушення установленого порядку відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Разом з тим два рази заохочувався. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце, не завжди охайний. На виробництві не працевлаштований у зв`язку із зменшенням обсягів робіт. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою. Не приймає участі в організації та проведенні виховних заходів, до підвищення загальноосвітнього рівня не прагне. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість .

Згідно протоколу №28 від 24.12.2014 року рішенням комісії установи ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК та ст. 81 КК України, як такому що не довів виправлення.

Згідно ч. 7 ст. 154 КВК України - у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Враховуючи вищенаведене, те, що вирішальним фактором є не факт відбування засудженим певної частини покарання, а його виправлення. Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, тому суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити через непредставлення суду доказів та, відповідно, не доведення виправлення засудженого, а також через те, що не пройшло року з моменту відмови засудженому у застосуванні ст. 81 КК України.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 81 КК України, ст. 107 КВК України, п.3 ч.1 ст. 537, с. 539 КПК України, суд, -

ухвалив:
В задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення учасники судового провадження можуть подати апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1