Дата документу Справа № 334/8580/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/8580/15-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/284/16 ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, Головуючий в 2 інстанції
ч. 1 ст. 190 КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу та доповнення до неї ст. прокурора прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, який має середню освіту, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2004 р. та 2010 р. народження, який офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190,ч. 4 ст.27, ч. 1 ст. 369 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 років 6 місяців обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, без спеціальної конфіскації.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід домашній арешт.

Постановлено стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих : ОСОБА_10 10 155,00 грн., ТОВ "Транзит-Сервіс", 31 128,00 грн.

За змістом апеляційної скарги прокурор та доповнення до неї не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн., за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України - 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 грн., на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд невірно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням за вчинення корупційного злочину та при складанні апеляційної скарги була допущена описка.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В період часу з 03.02.2015 р. по 07.07.2015 р. ОСОБА_8 шляхом обману, тобто шахрайським шляхом, під приводом передачі грошових коштів службовим особам ПАТ «Запоріжгаз» для зменшення або зняття в цілому заборгованості з ТОВ «Транзит-Сервіс» перед ПАТ «Запоріжгаз», з використанням платіжних терміналів та банкоматів ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», шляхом отримання грошових коштів на картковий рахунок своєї картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та особисто від ОСОБА_10 , заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 на загальну суму 10 141 грн. та ТОВ «Транзит-Сервіс» на загальну суму 31 128 грн., чим спричинив потерпілим матеріальний збиток на вказану суму.

Крім того, під час реалізації свого злочинного наміру, направленого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 та ТОВ «Транзит-Сервіс», ОСОБА_8 підбурив ОСОБА_10 до надання неправомірної вигоди службовим особам ПАТ «Запоріжгаз» з використання» наданого їй службового становища за вчинення в інтересах ТОВ «Транзит-Сервіс» дій щодо зменшення або зняття в цілому заборгованості з ТОВ «Транзит-Сервіс» перед ПАТ «Запоріжгаз». Так, 03.02.2015 р. ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_10 , яка діяла в інтересах ТОВ «Транзит-Сервіс», бажала зменшення або зняття в цілому заборгованості з ТОВ «Транзит-Сервіс» перед ПАТ «Запоріжгаз», переконав ОСОБА_10 , що без наданні неправомірної вигоди службовим особам ПАТ «Запоріжгаз» неможливо домовитися про зняття в цілому або зменшення нарахованої заборгованості, тобто підбурив її до надання неправомірної вигоди службовим особам ПАТ «Запоріжгаз».

В подальшому, в період часу з 03.02.2015 р. по 07.07.2015 р., ОСОБА_8 одержав від ОСОБА_10 особисто та шляхом перерахування на його картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 41 269 грн. для передачі працівникам ПАТ «Запоріжгаз» в якості неправомірної вигоди.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який приймав участь у розгляді справи в апеляційному порядку та прокурора, якій подав апеляційну скаргу з внесеними доповненнями, які підтримали апеляційну скаргу з внесеними доповненнями; пояснення обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги з внесеними доповненнями; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Обґрунтованість висновків суду першої інстанції, щодо винуватості особи та кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України у апеляційному порядку не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, яке на думку прокурора не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому суд зазначені положення закону не виконав, не мотивував недостатність менш суворого виду покарання, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, а саме у виді штрафу, для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Крім того, при призначені покарання суд першої інстанції не врахував положення ст. 75 КК України, відповідно до яких застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе, крім випадків засудження за корупційний злочин, а злочин передбачений ст. 369 вважається корупційним.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на рекомендації, що викладені в Постанові ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № від 24.10.2003р., відповідно до п.2 якої, судам належить обговорювати питання про призначення, передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 369 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та про те, що при призначені покарання за сукупністю злочинів можливо застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Положеннями ч.1 ст. 420 КПК України передбачені випадки, коли суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

Між тим, вимоги апеляційної скарги прокурора щодо необхідності ухвалити апеляційному суду свій вирок не ґрунтуються ні на положеннях кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 408, 420 КПК України, ні на положеннях закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 51 КК України, а також прокурором не враховано, що призначення покарання регулюється нормами розділу ХІ Загальної частини КК, а питання звільнення від покарання та його відбування - положеннями розділу ХІІ Загальної частини КК України. Крім того покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі є більш суворим покаранням, ніж покарання у виді штрафу, що поліпшує становище обвинуваченого. З урахуванням наведеного, вирок суду першої інстанції, відповідно до положень ч.1 ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,408 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, за ч.4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 гривень.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: 1 2 3