ухвала іменем україни 03 лютого 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року.
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтави, який мешкає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 3400 грн штрафу, еквівалентних 200 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, без позбавлення права керування транспортним засобом.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 20 лютого 2015 року о 08.30 год., керуючи технічно справним автомобілем марки ИЖ-27175, державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Червонофлотській м м. Полтаві, порушуючи вимоги пунктів 10.1, 12.3, 16.2 Правил дорожнього руху в Україні, на регульованому пішохідному переході при виконанні маневру «поворот ліворуч» не надав переваги у русі і скоїв наїзд на ОСОБА_6 , яка на зелений сигнал світлофора переходила проїзну частину вулиці Половка справа наліво стосовно напрямку руху автомобіля, в результаті чого їй було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У касаційній скарзі потерпіла просить вирок і ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме: їй не було належним чином роз`яснено про наслідки розгляду кримінального провадження, де її визнано потерпілою, за скороченою процедурою. Крім того, вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

У поданих на касаційну скаргу засудженим запереченнях він просить залишити ухвалені стосовно нього судові рішення без змін. Вважає, що звернення потерпілої з касаційною скаргою пов`язане із непорозумінням з нею щодо відшкодування завданих збитків (моральної і матеріальної шкоди).

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на часткову підтримку касаційної скарги потерпілої, який просив скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали провадження і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статей 412, 438 КПК України підставою для скасування судових рішень може бути, зокрема, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, тобто таке порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, погодився з думкою учасників процесу щодо недоцільності дослідження доказів, зокрема, щодо тих обставин, які стосувалися пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Проте під час відтворення аудіо запису судового засідання у суді першої інстанції встановлено, що свої обов`язки стосовно роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд не виконав. Зокрема, потерпіла фактично заперечувала проти такого прядку розгляду кримінального провадження, висловлювала вимогу про відшкодування завданої злочином шкоди (моральної та матеріальної), втім її позиція не була прийнята судом через відсутність цивільного позову. Не була переконливою і позиція засудженого та його захисника у цьому питанні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді цього кримінального провадження порушив вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що перешкодило йому постановити законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційний суд на згадані порушення уваги не звернув, формально зазначив в ухвалі, що сторони не заперечували проти судового розгляду цього кримінального провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому постановив незаконне рішення, залишивши вирок місцевого суду без зміни.
З огляду на викладене підлягає скасуванню і ухвала апеляційного суду.
Під час нового судового розгляду суду першої інстанції слід усунути зазначені недоліки, перевірити доводи касаційної скарги потерпілої та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 343, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу потерпілої задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2