Справа № 464/6440/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/819/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2015 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :
Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2013 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 187, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Адміністрація Львівської виправної колонії № 48 управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області та спостережна комісія при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради в порядку ст. 81 КК України звернулися до Сихівського районного суду м. Львова зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що засуджений сумлінним ставленням до праці та зразковою поведінкою довів своє виправлення.

Початок строку відбування ОСОБА_7 покарання 10 серпня 2012 року; кінець строку відбування покарання 10 лютого 2016 року.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні подання Львівської виправної колонії № 48 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .

На ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати щодо нього ст. 81 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що за період відбування покарання зарекомендував себе позитивно, в установі працевлаштований на добровільних засадах нічним днювальним, бере активну участь в складі колективу відділення, сумлінно ставиться до праці, допомагав ремонтними роботами, займався благоустроєм території установи, за що тричі заохочувався керівництвом установи. Порушень режиму утримання не має, що підтверджується характеристикою. За період відбування покарання здобув професію «оператор-комп`ютерного набору» в ПТУ установи, приймав участь у програмах диференційованого виховного впливу «Освіта», «Фізкультура і спорт», що вплинуло на процес його перевиховання. Вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся та став на шлях виправлення, а до кінця терміну відбування покарання йому залишилося 5 місяців.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відмовляючи в задоволенні подання щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що той вчинив тяжкий злочин, неодноразово судимий, раніше умовно-достроково звільнявся від відбування покарання, а тому засуджений не довів свого виправлення. Проте такий висновок суду не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах провадження.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції належним чином не дослідив усі обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Так, згідно з поданням засуджений прибув до виправної установи 14 серпня 2013 року; вину у скоєному злочині визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся; під час перебування в установі порядок відбування покарання не порушував, стягнення не накладалися; за сумлінну поведінку та добросовісне ставлення до праці заохочувався три рази; у зв`язку із скороченням обсягів виробництва на виробництві установи не працевлаштований, проте працевлаштований старшим днювальним у відділенні № 6, на добровільних засадах без оплати праці; по відношенню до засуджених товариський, безконфліктний; у відношенні до представників адміністрації установи завжди ввічливий, тактовний; не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці; заходи виховного характеру відвідує регулярно; приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», «Духовне відродження»; в 2014 році закінчив Львівський навчальний центр № 48, де здобув професію «Оператора комп`ютерного набору»; приймає участь у роботі самодіяльних організаціях засуджених; з рідними та близькими підтримує соціально корисні зв`язки шляхом листування та побачень.

Засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, призначеного судом за вчинений ним тяжкий злочин, що є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання, так як він раніше неодноразово судимий та вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, вчинив тяжкий злочин є безпідставним, оскільки відповідно до Закону зазначені обставини не є перешкодою для застосування щодо особи ст. 81 КК України і не можуть бути підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання.

Станом на 12 жовтня 2015 року не відбута частина засудженим строку покарання складає 3 місяця 29 днів.

За таких обставин ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2015 року, якою відмовлено в поданні про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання підлягає скасуванню, а засуджений умовно-достроковому звільненню з місць позбавлення волі на строк 3 місяці 29 днів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419, 537 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.

Спільне подання адміністрація Львівської виправної колонії № 48 управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області та голови спостережної комісії при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2013 року, у вигляді 3 місяців 29 днів позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .