Справа № 551/1345/14-к
ВИРОК
іменем України
28.08.2015 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

її представника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки матеріали обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0000588 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, інваліда другої групи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

27 жовтня 2013 року, о 00 год. 15 хв. ОСОБА_5 прийшов до квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає потерпіла ОСОБА_7 . Після того, як остання відчинила вхідні двері квартири та вийшла на сходову клітку, ОСОБА_5 затіяв з нею сварку, в ході якої умисно схопив останню правою рукою за шию та наніс не менше п`яти ударів лівою рукою в живіт, один удар правою рукою у потиличну частину голови та один удар в ділянку правого передпліччя, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців, що розташовані на шкірі волосяної частини потиличної ділянки зправа та на задньо - зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча, які могли утворитися від дії тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні, інкримінованого йому, правопорушення не визнав та пояснив, що постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 . На другому поверсі цього ж будинку в квартирі АДРЕСА_3 разом з матір`ю проживає потерпіла ОСОБА_7 .

Зважаючи на зплин значного проміжку часу, не зміг конкретизувати точної дати досліджуваної подій, але підтвердив, що, ймовірно 27 або 28 жовтня 2013 року, після 23 години, обурившись гучними звуками, які доносилися з квартири АДРЕСА_3 та заважали йому відпочивати, піднявся до квартири, де проживає потерпіла, щоб висловити їй свої зауваження. На дзвінок у вхідні двері, вийшла ОСОБА_7 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що слідувало з її зовнішнього вигляду. Коли ОСОБА_7 вийшла на сходову клітку, через відчинені вхідні двері розпочав розмову з матір`ю останньої ОСОБА_9 , яка перебувала в одній із кімнат квартири. В цей час, потерпіла, яка знаходилася по праву руку від нього, штовхнула його, від чого він упав на живіт та нанесла йому не менше двох ударів ногою по спині, в результаті чого спричинила йому тілесні ушкодження у виді синців, на які під час надання пояснень він вказував слідчій ОСОБА_10 та дільничному інспектору ОСОБА_11 . Протиправну поведінку потерпілої припинила її матір ОСОБА_9 .

З приводу даного інциденту, який тривав не більше 10 хвилин, та спричинених тілесних ушкоджень до правоохоронних органів та закладів охорони здоров`я не звертався з огляду на низькій рівень доходів та незадовільний стан здоров`я.

Оскільки тілесних ушкоджень потерпілій не наносив, вважав, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а від так моральна шкода потерпілій спричинена не була.

На відсутність будь яких належних та допустимих доказів вини ОСОБА_5 у умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, вказував і захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , тому просив винести відносно його підзахисного виправдувальний вирок з огляду на відсутність події інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила наступне, що 27 28 жовтня 2013 року, точної дати вона не пам`ятає з огляду на минулість подій, близько 24 години, пролунав дзвінок у вхідні двері квартири, в якій вона проживає разом з матір`ю ОСОБА_9 . Відчинивши двері, побачила ОСОБА_5 , який з застосуванням ненормативної лексики почав висловлювати претензії з приводу того, що вона, нібито, гучно стукає, що заважає його відпочинку. Після чого, схвативши її за одяг, витягнув на сходову клітку, де штовхнув, від чого вона вдарилася об стіну. Незважаючи на її намагання відштовхнути ОСОБА_5 від себе, останній притиснув її до стіни будинку, розвернув до себе спиною та почав душити, наносячи, при цьому, удари руками по різним частинам тіла / потилицю, руках, живіт /, загальна кількість яких не перевищувала десяти. Приблизно через п`ять хвилин, з квартири вийшла мати, яка й припинила протиправні дії ОСОБА_5 .

При цьому, звернула увагу суду на те, що взаємовідносини з ОСОБА_5 протягом тривалого часу напружені, він завжди проявляє до неї зневагу, чим викликає у неї відчуття страху.

Разом з цим, категорично заперечила факт нанесення ОСОБА_5 будь яких тілесних ушкоджень, від яких він падав та в послідуючому ударявся об контактуючу поверхню.

З огляду на завдання їй внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 моральної шкоди, яка виразилася в спричиненні фізичного та психологічного болю, порушення нормального ритму життя, просила стягнути з останнього на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. 00 коп. та 500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 вказував на достатність встановлених в ході з`ясування фактичних обставин справи об`єктивних даних, які беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_5 у спричиненні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, а тому просив визнати його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та стягнути з нього на користь потерпілої моральну шкоду за перенесені нею психологічні страждання.

Ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у умисному спричиненні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень підтверджуються низкою наступних, перевірених у судовому засіданні, доказів.

Так, як слідує із змісту власноручно написаної ОСОБА_7 27 жовтня 2013 року до місцевого райвідділу міліції заяви, яка, цього ж дня, зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області за порядковим № 1432, слідує, що остання просила притягнути до відповідальності ОСОБА_5 , який 27 жовтня 2013 року, близько 00 год. 15 хв. прийшов до, належної їй, квартири, де вчинив сварку, в ході якої висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, на зауваження не реагував / а. с. 147 /.

При цьому, суд звертає увагу, що при викладі стислого змісту заяви про вчинене правопорушення, в журналі Єдиного обліку датою вчинення протиправних дій ОСОБА_5 помилково вказано 26 жовтня 2013 року, що, на думку суду, є опискою, яка в цілому не впливає на правильність прийнятого судом рішення / а. с. 285 /, оскільки при винесенні ДІМ Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_11 остаточного рішення по вказаному факту, було констатовано, що сварка між обвинуваченим та потерпілою виникла саме 27 жовтня 2013 року, о 00 год. 15 хв. / а. с. 146 /.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_11 вказав на те, що дійсно проводив в 2013 році перевірку за повідомленням ОСОБА_7 , за наслідками якої було встановлено, що між потерпілою та обвинуваченим виникла сварка, ініціатором якої був останній. Надаючи пояснення з приводу обумовлених подій ОСОБА_5 на телефоні демонстрував фотознімки з зображенням частини тіла, на якому малися синці, але категорично відмовився звернутися з заявою до райвідділу міліції та пройти відповідне медичне обстеження.

На аналогічну позицію обвинуваченого ОСОБА_5 вказувала в судовому засіданні і слідча Шишацького РВ ОСОБА_10 , яка також зауважувала, що під час бесід з обвинуваченим, останній заперечував свою вину у нанесенні потерпілій тілесних ушкоджень та демонстрував на мобільному телефоні фотографії частин спини, на яких малися синці, пояснюючи їх утворення нанесенням потерпілою ударів. На пропозицію звернутися до райвідділу міліції з завою про неправомірні дії потерпілої, категорично відмовлявся.

28 жовтня 2013 року ОСОБА_7 повторно звернулася до райвідділу міліції з заявою про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді синців та саден в ході сварки, яка виникла між ними 27 жовтня 2013 року, о 00 год. 15 хв. / а. с. 175 /.

Однак, суд критично відноситься до позиції захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про те, що потерпіла ОСОБА_7 з огляду на те, що з приводу її повідомлення від 27 жовтня 2013 року була проведена перевірка дільничним інспектором міліції ОСОБА_11 та прийняте остаточне рішення, яке у передбаченому законом порядку не оскаржувалося, не мала права повторно звертатися до райвідділу міліції з заявою про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності з тих самих підстав, оскільки, виходячи з того, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань, а конституційні права та свободи людини й громадянина є безпосередньо діючими, які визначають цілі й зміст законів та інших нормативно правових актів, зміст яких кількісно не обмежують права осіб на захист, а від так суд не вбачає в діях ОСОБА_7 зловживанням таким правом. Більше того, що справи приватного обвинувачення порушуються не інакше як за заявою потерпілої особи, якій в подальшому й надано право підтримувати обвинувачення.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , протягом останніх двадцяти років разом з донькою ОСОБА_7 має неприязні відносини з родиною обвинуваченого ОСОБА_12 , що викликанні розташуванням, належних їм, квартир. Того дня донька повернулася додому близько 24 години. Пригадати точку календарну дату досліджуваних подій не змогла з огляду на їх давність. Пролунав настирний дзвінок у вхідні двері квартири. Коли донька відчинила двері, почула нецензурну лайку та погрози, які висловлював ОСОБА_5 в адресу доньки, яка, в свою чергу, намагалася його заспокоїти. Вийшовши з кімнати, яка розташована навпроти вхідних дверей, до коридору, довжина якого близько 1. 5 метри, побачила, як ОСОБА_5 схватив доньку за одяг та витягнув її на сходову клітину, де, знаходячись позаду від неї, почав її душити однією рукою, а іншою наносив удари по різним частинам тіла, точної кількості яких не пам`ятає.

На її зауваження припинити насильство відносно доньки, ОСОБА_5 не реагував. Внаслідок того, що ОСОБА_5 випадково перечепився через взуття, впав на спину та відпустив доньку, що й стало підставою для припинення його протиправної поведінки.

Показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 про події, які відбувалися в нічний час 27 жовтня 2013 року на сходовій клітці другого поверху багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , ролі кожної з них та ролі ОСОБА_5 у виниклій ситуації, на думку суду, є конкретними, детальними, узгоджуються між собою та з іншими, наявними у справі, доказами. Тому, суд вважає їх об`єктивними та такими, що можуть бути покладені в основу обґрунтування судового рішенні. Незначні похибки в їх показаннях, на думку суду, зумовлені психоемоційним станом, які їм довелося пережити та зплином значного проміжку часу.

Згідно висновку експерта № 477 від 31 жовтня 2013 року, за наслідками судово медичного обстеження у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, що розташовані на шкірі волосяної частини потиличної ділянки зправа та на задньо - зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному в постанові 28 жовтня 2013 року, та по ступеню тяжкості, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень / а. с. 178 /.

Будучи допитаним у порядку ст. 356 КПК України, судово медичний експерт ОСОБА_13 суду пояснив, що виявлені на тілі потерпілої тілесні ушкодження у вигляді синців могли утворитися від дій рук навіть зважаючи на те, що функція захвату в обох кистях особи відсутня, оскільки удари могли наноситися не тільки кулаками, але й внутрішньою чи зовнішньою стороною долоні або долонею вцілому, ліктем або іншою частиною руки. Звернув увагу суду й на те, що синець видозмінюється приблизно на четвертий день, а від так для судового експерта, в даному випадку, не мало б значення, коли були спричинені тілесні ушкодження 27 або 28 жовтня 2013 року.

З метою перевірки наданих потерпілою відомостей, за участі останньої та понятих, в умовах, максимально наближених до тих, у яких в минулому відбувала досліджувана подія, потерпіла ОСОБА_7 у точній послідовності відтворила хід подій, за яких ОСОБА_5 спричинив їй тілесні ушкодження, кількість та механізм нанесення ним їй ударів рукою по різним частинам тіла./ а. с. 179 186 /.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були понятими при проведення даної слідчої дії, запевнили суд, що потерпіла виключно добровільно без будь якого примусу відтворювала обставини, за яких їй були спричиненні тілесні ушкодження.

При цьому, свідок ОСОБА_15 звертала увагу суду, на постійний прояв агресії зі сторони ОСОБА_5 , як до неї особисто, так і до сім`ї потерпілої.

При цьому, дані свідчення суд приймає як достовірні, оскільки ні обвинуваченим, ні його захисником не надано суду доказів щодо зацікавленості даних свідків у результатах розгляду справи.

Не бере до уваги суд й твердження адвоката ОСОБА_6 про неналежність протоколу проведення слідчого експерименту як доказу, оскільки він складений у точній відповідності з вимогами статей 240, 105 КПК України, що також підтверджено показаннями свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Достовірність наданих потерпілою показів в ході слідчого експерименту підтверджується й даними висновку експерта № 39 від 18 лютого 2014 року, відповідно до якого, враховуючи кількість, характер та локалізацію, виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вони могли утворитися за обставин, вказаних останньою, під час проведення даної слідчого дії / а. с. 187 /.

Зважаючи на викладене, суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає повністю доведеною вину ОСОБА_5 у умисному спричиненні ОСОБА_16 27 жовтня 2013 року, о 00 год. 15 хв. на сходовій клітці другого поверху будинку АДРЕСА_4 , тілесних ушкоджень у вигляді синців, що розташовані на шкірі волосяної частини потиличної ділянки зправа та на задньо - зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча, які могли утворитися від дії тупих предметів та відповідно до висновку судово медичного експерта як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, а від так кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При цьому, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 в ході з`ясування фактичних обставин справи не заперечував, що в нічний час в один з днів жовтня 2013 року дійсно піднімався до квартири, де проживає потерпіла, задля висловлення їй своїх претензій, у зв`язку з чим на сходовій клітці між ними виникла сварка, яка переросла в бійку, тим самим викривав сам себе у вчиненому.

Не приймає суд до уваги тверджень обвинуваченого, що в ході цієї сварки, нібито, саме йому були завдані тілесні ушкодження, оскільки, незважаючи на роз`яснення належних йому прав, він відмовився від їх реалізації. Жодних об`єктивних даних про те, що потерпіла ОСОБА_7 27 жовтня 2013 року, о 00 год. 15 хв. на сходовій клітці другого поверху багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , спричинила ОСОБА_5 тілесні ушкодження по справі не встановлено.

Не бере суд до уваги, й показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 оскільки вони не містять в собі відомостей, що мають значення для справи.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд врахує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до статті 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості, дані про його особу, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, суд по справі не вбачає.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, поведінку обвинуваченого після вчинення протиправних, винних дій, зокрема, його байдужість та легковажність до вчиненого, що простежувалось в ході судового розгляду справи, небажання в добровільному порядку відшкодувати, завдану потерпілій, шкоду, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень статей 69 і 75 КК України, а вважає за доцільне призначити йому покарання у межах санкції інкримінованої йому статті.

З огляду на наведене та з урахуванням відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжуються покарання, даних про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, являється інвалідом другої групи, приходить до висновку про призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 45 ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде необхіднім та достатнім для його виправлення та попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

З огляду на те, що обвинувачений не заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання, суд не вбачає підстав для застосування до нього положень та наслідків Закону України « Про амністію у 2014 році », який застосовується виключно за усної чи письмової згоди останнього.

Питання, заявленого потерпілою ОСОБА_7 , цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу / а. с. 51 - 52 /, суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи його таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, за правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача чи цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, а від так у задоволенні позову потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу згідно квитанції № 3347 від 31 грудня 2014 року, виданої адвокатом ОСОБА_8 , у розмірі 500 грн. 00 коп. / а. с. 52, т. 1 /, необхідно відмовити.

Разом з цим, з урахуванням конкретних обставин, за яких обвинувачений завдав шкоди здоров`ю потерпілій ОСОБА_7 , в результаті чого вона втратила нормальні життєві зв`язки, що, як наслідок, вимагає додаткових зусиль в організації її особистого життя, характер та обсяг душевних, психічних страждань, які вона зазнав, матеріального становища обвинуваченого, який є інвалідом, суд вважає за можливе позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, так як визначений нею розмір у еквіваленті 2000 грн. 00 коп. є дещо завищеним і не відповідає ступеню вини останнього, та стягнути з ОСОБА_5 на її користь 1 000 грн. 00 коп., що буде відповідати засадам розумності та справедливості, а також чинному кримінально та цивільно процесуальному законодавству України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 765 грн. 00 коп., який підлягає сплаті в дохід держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позову, - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку невідкладно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: