АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/422/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 р. м.Тернопіль
Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

його захисника адвоката ОСОБА_8 ;

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою в.о. заступника прокурора Тернопільського району Тернопільської області на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від " 17 "вересня 2015 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, -

засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Даним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він червня 2015 року близько 20 години прийшов на територію свого домогосподарства по АДРЕСА_1 , де, зайшовши у кімнату житлового будинку, побачив свою матір ОСОБА_10 , яка сиділа на ліжку.

Відразу ж між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на побутовому ґрунті розпочалася сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 з метою спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, підійшов до неї і, зловивши лівою рукою за волосся, кулаком правої руки наніс їй не менше 2 ударів по обличчю та по голові. У подальшому ОСОБА_7 , взявши зі столу металеву кружку об`ємом 1 літр, наніс нею не менше 6 ударів ОСОБА_10 в область голови, спричинивши їй тілесні ушкодження голови у вигляді: двох ран на тім`яній ділянці, двох ран на лобовій ділянці, однієї рани на межі лобової і тім`яної ділянок, однієї рани у нижній частині лівої очноямкової ділянки, синця у нижній частині правої очноямкової ділянки, синця на підщелепній ділянці та просторових крововиливів під тверду і м`яку оболонки головного мозку, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_7 вийшов з будинку, а ОСОБА_10 після отримання зазначених тілесних ушкоджень, злякавшись, вибігла із будинку та направилась до сусіда по АДРЕСА_1 , де викликала "Швидку медичну допомогу" та була госпіталізована у Комунальний заклад ТОР "Тернопільська університетська лікарня".

В апеляційній скарзі в.о. заступника прокурора Тернопільського району, не оскаржуючи висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і безпідставного звільнення його від відбування покарання, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі. При цьому посилається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, зокрема, його характеристику по місцю проживання, а також ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та обтяжуючу обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в.о. заступника прокурора Тернопільського району, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 , які вважають апеляційні вимоги прокурора безпідставними і просять вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, виконавши вимоги ч.3 ст.349 КПК України, а саме роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_7 положення даної статті, визнав недоцільним дослідження усіх доказів у справі, оскільки обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину ніким не оспорювались.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Перевіряючи вирок суду стосовно ОСОБА_7 на відповідність призначеного йому покарання за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів вважає, що викладені в ній доводи щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі внаслідок його невідповідності тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і необхідністю його скасування з цих підстав та постановлення нового вироку з призначенням ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 років позбавлення волі є необґрунтованими.

Відповідно до змісту ст.ст. 50,65 КК України покарання має бути призначене в межах відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з врахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особи винного, пом`якшуючих та обтяжуючих обставин. Покарання особі, яка вчинила злочин, має бути достатнім та необхідним для виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України призначено у відповідності до вищезазначених вимог кримінального Закону з врахуванням як тяжкості злочину, обтяжуючих, так і пом`якшуючих обставин, а також даних щодо особи винного, який раніше не судимий, злочин вчинив вперше, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, думки потерпілої ОСОБА_9 , яка просила його суворо не карати.

Разом з тим, доводи прокурора про необхідність скасування вироку в зв`язку із неправильним застосуванням кримінального Закону, зокрема ст.75 КК України, та безпідставного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі з випробуванням є обґрунтованими.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є, в тому числі, застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.ст.75,76 КК України суд першої інстанції належним чином не врахував те, що ним вчинено тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи та його підвищену суспільну небезпечність.

Крім того, суд не врахував те, що згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_7 , яка видана Дичківською сільською радою, останній характеризується посередньо, так як поступали скарги від його матері, що свідчить про неодноразовий характер його протиправної поведінки.

За таких обставин застосування ст. 75 КК України і звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання слід визнати таким, що не відповідає тяжкості злочину і особі обвинуваченого, та таким, що не сприятиме його виправленню, а отже є неправильним та несправедливим внаслідок м`якості.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання з застосуванням ст.75 КК України слід скасувати в зв`язку з безпідставним застосуванням судом щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням та постановити новий вирок.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід обрати покарання, враховуючи підвищену суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, та обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку, без застосування ст.75 КК України.

Керуючись ст.ст. 405,407,420 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу в.о. заступника прокурора Тернопільського району задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від " 17 "вересня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з застосуванням ст.75 КК України скасувати і ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від " 17 "вересня 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2