Справа № 179/1478/13-к
№ провадження 1-кп/196/23/2015
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року смт. Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого прокурора прокуратури Магдалинівського району ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальні акти в межах об`єднаних в одне провадження кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000624 від 12.07.2013 року та за №0000508 від 05.06.2013 року стосовно ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженця села Почино-Софіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 164 ч. 2, 121 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Своїми умисними діями, які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 164 ч. 2 КК України за таких обставин.

ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше судима за злочин, передбачений ст. 164 ч. 2 КК України, ознайомлений з рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2005 року, відповідно до якого він зобов`язаний починаючи з 11.11.2005 року щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, маючи намір на невиконання рішення суду, позбавляючи дитину можливості на повноцінне життя і всебічний розвиток у період часу з 02.09.20012 року по 01.06.2013 року ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 4997,76 грн.

Також ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 04 червня 2013 року близько 21 год. 00 хв. знаходячись в АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклої сварки, маючи умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи свої злочинні наміри, діючи умисно, звалив останнього на землю, після чого наніс серію ударів ногами в область тулуба ОСОБА_9 зліва та справа, в результаті чого, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер зліва 8-10 по передній пахвинній лінії, переломів ребер справа 2-6 по передній пахвинній і 1-9 по задній пахвинній лініях, пошкодження пристінкової плеври в області переломів 1-4, 8 ребер по задній пахвинній лінії праворуч, перелому груднини в області 1-го міжребер`я з кровопроливом у м`які тканини, вогнищеві крововиливи в областях переломів ребер попередніх пахвинних лініях справа та зліва, які згідно висновку експерта №73-Е від 25.06.2013 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п. 2.1.3. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_9 .. Його дії кваліфікуються за ст. 121 ч. 2 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ст. 164 ч. 2 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винуватим, а при визначенні виду покарання та інших заходів, які будуть застосовані до нього у разі ухвалення обвинувального вироку, просив врахувати його каяття, щирі наміри повністю відшкодувати потерпілій завдану шкоду.

Свою причетність до вчинення злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, заперечив.

Допитаний в судовому засіданні по суті обвинувачення за ст. 164 ч. 2 КК України ОСОБА_4 , визнавши свою вину у вчиненні протиправного діяння, дав показання про вчинене і не заперечував фактичних обставин справи, як вони викладені в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_8 вибачення обвинуваченого не прийняла та висловила прохання обрати суворе покарання.

Показання обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами справи, які вказують на доведеність винуватості ОСОБА_4 у скоєнні злочину.

Враховуючи, що учасники судового засідання не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи по обвинуваченню за ст. 164 ч.2 КК Україн, які ними не оспорюються, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і не виникає сумнівів у добровільності й істинності їх позицій, а також усвідомлення ними, що в такому випадку позбавляються права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд розглянув справу в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України, за правилами, визначеними частиною третьою ст. 349 КПК України.

Оцінюючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України доведено повністю, а його діяння правильно кваліфіковано як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

Згідно ст. 12 КК України передбачене ст. 164 ч. 2 КК України кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Водночас, доводи сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 121 ч. 2 КК України не позбавлені підстав, у зв`язку з чим заслуговують на увагу, враховуючи таке.

Будучи допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що 04.06.2013 року він у вечірній час разом з ОСОБА_10 на мотоциклі, що належав останньому, рухалися від його матері, коли біля школи в селі Почино-Софіївка зламався мотоцикл і вони затягли його до двору ОСОБА_11 , де й залишили, щоб той їм його полагодив, а самі направилися до місця свого проживання. Та коли проходили по вулиці Центральна біля домоволодіння односельчанки ОСОБА_12 , яка продає самогон, побачили біля забору ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які розпивали спиртні напої. Він та ОСОБА_10 приєдналися до них і також стали вживати спиртне. Потім, коли випивка скінчилася, він та ОСОБА_10 відлучилися, щоб придбати спиртне. Однак, їм у борг не дали і вони повернулися до місця де були, ОСОБА_9 і ОСОБА_13 .. Вказав на те, що між ним і ОСОБА_9 сталася словесна сварка та штовханина, під час якої міг нанести йому легкі тілесні ушкодження, так як мало місце його падіння на землю. Ногами його штовхав 2-3 рази, щоб той піднявся. Взагалі до ОСОБА_9 торкався 3-4 рази не більше. Зауважив, що він не міг нанести ударів ОСОБА_9 , які б потягли за собою тяжкі тілесні ушкодження. Стверджував, що 12.06.2013 року його обстежував експерт, але жодних тілесних ушкоджень ні на руках, ні на ногах не було виявлено. Це підтверджується документально. Заявив, що за чужий злочин відповідати не бажає, а свою вину визнає лише в частині умисного спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 того вечора. Звернув увагу на те, що після штовханини він і ОСОБА_10 пішли до нього додому, а ОСОБА_9 пішов у інший бік у напрямку бази (приватної ферми).

Вивчивши надані матеріали, суд дійшов висновку, що його покази підтверджуються висновком експерта ОСОБА_14 №73-Е (а.с.28-31, т.3) про те, що виявлені при експертизі трупа ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна правої кисті, синців правого плечового суглобу, правого плеча, живота справа, правої поперекової області та нижніх кінцівок являються прижиттєвими, могли утворитися до настання смерті (можливо за декілька годин) від неодноразової дії твердих тупих предметів (предмета) або об такі, в короткий проміжок часу, безпосередньо одне за одним, маючи ознаки легких тілесних ушкоджень, і які в причинному зв`язку з настанням смерті не стояли.

Також, висновком комісійної експертизи № 151(а.с.8-27, т.6) про те, що виявлені тяжкі тілесні ушкодження спричинені від численних не менше чотирнадцяти дій тупих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею. Встановлені тілесні ушкодження не несуть характерологічних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його немає можливості, такими могли бути руки, стиснені в кулак, нога (як взута у взуття, так і без) або аналогічні тупі предмети.

Також, висновком експерта № 72 Е від 12.06.2013 року (а.с.87, т.3) встановлено, що яких-небудь об`єктивних даних про наявність тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_4 не виявлено.

Також, показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які пояснили, що ОСОБА_4 завдавав удари ОСОБА_9 04.06.2013 року долонею в обличчя, штовхав ОСОБА_9 , від чого той упав на землю, і лежачого штовхав своїми ногами, але всього було 2-4 таких удари, не більше.

Показання обвинуваченого опосередковано підтверджуються й даними з протоколів про проведення слідчих експериментів з участю ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , а також висновками експерта № 73-ЕД щодо кількості нанесених обвинуваченим ОСОБА_4 ударів ОСОБА_15 (а.с.71-74, 75-80, 89-90, т. 3).

Перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши надані докази на предмет належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку з метою вирішення передбачених законом питань при ухваленні вироку, судом визнається доведеним обвинувачення ОСОБА_4 в частині умисного спричинення легких тілесних ушкоджень.

Суд дійшов висновку, що слід визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена частиною першою статті 125 КК України у зв`язку з завданням потерпілому ОСОБА_9 умисно легких тілесних ушкоджень, а не за частиною другою статті 121 КК України, як було сформульовано обвинувачення відповідно до обвинувального акта, затвердженого прокурором 01.07.2013 року стосовно вказаної особи.

Відповідно до частини третьої статті 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становлення особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Виконуючи завдання кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, а також забезпечуючи судовий розгляд з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був засуджений, суд переконався в тому, що кваліфікація діяння обвинуваченого за частиною другою статті 121 КК України, не є вірною, а саме пред`явлене йому обвинувачення не було доведено повністю.

Стороною обвинувачення не було доведено того, що в період часу, зазначеному експертами у своїх висновках, саме ОСОБА_4 були завдані не менше 14-ти ударів, що призвели до спричинення ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті, не представлено знаряддя злочину при тому, що експертом не було виявлено при обстеженні ОСОБА_4 яких-небудь об`єктивних даних про наявність тілесних ушкоджень на його тілі.

З викладеного суд дійшов висновку, що представлені докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.

Судом відмічається також і те, що під час досудового розслідування не було дотримано порядку дослідження (огляду) трупа, визначеного ст. 238 КПК України, що викликає сумніви в достовірності зібраних даних про обставини кримінального правопорушення та їх допустимості як доказів. На це вказує, зокрема, таке.

Згідно приписів частини третьої статті 238 КПК України після огляду труп підлягає обов`язковому направленню для проведення судово-медичної експертизи для встановлення причини смерті.

Із показів потерпілого ОСОБА_6 (брата покійного) після огляду трупа ОСОБА_9 05.06.2013 року на території ферми, розпорядилися йому забрати труп брата і наступного дня доправити до Петриківського моргу на експертизу. Труп до ранку знаходився за місцем проживання ОСОБА_6 в селі Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області. Протокол огляду трупа від 05.06.2013 року (а.с.13-14, т.3) містить виправлення та корегування, а згідно протокола огляду трупа від 06.06.2013 року (а.с.21-25, т.3) слідчий провів його з 12 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. 06.06.2013 року, тобто вже під час проведення судовим експертом дослідження трупа, яке розпочалося, зі слів допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_14 , о 08 год. 25 хв. та підтверджується висновком експерта №73Е (а.с.28-31, т.3).

Суд прийшов до переконання, що фактичні дані, які б свідчили, що ОСОБА_4 причетний до умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, яке спричинило смерть потерпілого, у справі відсутні.

Таким чином суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_4 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть ОСОБА_9 .

За таких обставин, притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 125 ч. 1 КК України не є перешкодою для повного і достовірного встановлення обставин щодо завдання ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, та притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб, виходячи із фактично і достовірно встановлених всіх обставин події.

При призначенні обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 за ст. 125.ч 1 КК України відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не виявлено.

Приймаючи до уваги всі обставини справи, враховуючи ступінь тяжкості скоєних злочинів, встановлення обставини, що обтяжує покарання за ст. 125 ч.1 КК України, з урахуванням особи винного, беручи з`ясоване в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання за ст. 164 ч. 2 КК України у виді 3 років обмеження волі, а за ст. 125 ч. 1 КК України - у виді одного року виправних робіт.

Суд дійшов висновку про необхідність застосування приписів ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий, виходячи з приписів частини першої статті 72 КК України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання про необхідність визначення ОСОБА_4 остаточного покарання у виді обмеження волі строком три роки й чотири місяці.

Суд переконаний в тому, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених в частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 тримався під вартою починаючи з моменту затримання в порядку ст. 207 КПК України з 05.06.2013 року по 04.03.2015 року, суд дійшов висновку про необхідність зарахування цього строку в строк відбування покарання, застосувавши приписи ст. 72 КК України про те, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами частини першої цієї статті. Так, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Вирішуючи питання про долю речових доказів, суд дійшов висновку, що СД-диск із записом слідчого експерименту з участю ОСОБА_4 , з записом слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 , з записом допиту ОСОБА_4 , приєднані до матеріалів кримінального провадження, - слід залишити при матеріалах кримінального провадження. Речові докази, а саме: штани сірого кольору із сірим поясом та сорочка сірого кольору із синіми та сірими полосами зі слідами бруду, належні ОСОБА_9 , що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Магдалинівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, - слід знищити.

Суд переконаний у тому, що запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній - домашній арешт.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат стосовно проведених в межа об`єднаного кримінального провадження судових експертиз суд приходить до висновку, що їх відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України та ч. 2 ст. 15 ЗУ "Про судову експертизу" необхідно віднести на рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України, і відповідно до цього закону призначити покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, і відповідно до цього закону призначити покарання у виді 1 (одного) року виправних робіт.

На підставі ст. 70 ч.1, ст. 72 ч.1 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі строком 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання відраховувати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбування покарання період тримання ОСОБА_4 під вартою з 05.06.2013 року по 04.03.2015 року за правилами, передбаченими у частині першій статті 72 КК України.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - домашній арешт.

Матеріали, що були надані суду під час судового розгляду, залишити у справі.

Речовий доказ - СД-диск із записом слідчого експерименту з участю ОСОБА_4 , з записом слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 , з записом допиту ОСОБА_4 , приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження

Речові докази: штани сірого кольору із сірим поясом та сорочка сірого кольору із синіми та сірими полосами зі слідами бруду, належні ОСОБА_9 , що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Магдалинівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, - знищити.

Процесуальні витрати стосовно проведених в межа об`єднаного кримінального провадження судових експертиз суд відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України та ч. 2 ст. 15 ЗУ "Про судову експертизу" віднести на рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1