Миколаївський районний суд Львівської області
Справа №1-126/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області

н складі: головуючого-судді Карбовніка І.М.

при секретарі Данилів О.І.

з участю прокурора Пришляка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу про обвинувачення

ОСОБА_1, 02.01.1973року народження, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_2, не військовозобов'язаного, розлученого, раніше судимого Миколаївським районним судом Львівської області 06.09.2007 р. за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_1, будучи раніше судимий 06.09.2007року Миколаївським районним судом Львівської області за ст. 164 ч. 1 КК України на шлях виправлення не став і продовжив свої злочинні дії, що виразились в тому, що згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27.06.2001 року він зобов'язаний сплачувати в користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, 22.06.1992р.н., ОСОБА_4. 14.07.1993р.н., ОСОБА_5, 21.07.1998р.н. в розмірі ? чистини із всіх видів заробітку, але не менше як 25% мінімальної заробітної плати на кожну дитину щомісячно до їх повноліття, починаючи з 18.06.2001 року.

ОСОБА_1, знаючи про дане рішення суду і про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, підсудний впродовж 2007-2010рр. злісно ухилявся від виконання свого батьківського обов'язку і незважаючи на неодноразові попередження, злісно ухилявся від сплати встановлених коштів, в результаті чого станом на 28.05.2010р. утворилась заборгованість по аліментах в сумі 23654грн. 39коп.. чим спричинив матеріальну шкоду.

В пред'явленому звинуваченні за ст. 164 ч.2 КК України підсудний ОСОБА_1 винним себе визнав частково та пояснив, що 28.11.1991року він одружився із ОСОБА_6 У шлюбі у них народилося троє синів ОСОБА_3, 22.06.1992р.н., ОСОБА_4, 14.07.1993р.н., ОСОБА_5, 21.07.1998р.н. Улітку 2001 року відносини між ними погіршились, тому ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів в розмірі ? частки від його щомісячного доходу. Так приблизно пів року він сплачував аліменти. В січні 2002року він розрахувався (за власним бажанням) із своєї роботи. 16.05.2002року він офіційно розлучився із ОСОБА_6 06.09.2007року Миколаївським районним судом Львівської області його було засуджено за несплату аліментів (ч.1 ст. 164 КК України) та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік, згідно ст..75 КК України звільнено з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Після винесеного вироку, він сплачував протягом 2007-2008рр. аліменти, але не в повному розмірі, це могло бути по 30, 100, 200грн. та не кожного місяця. Також він офіційно ніде не працював, міг підзаробляти на городах, будовах. Гроші, заробляв мало і лише йому вистарчало на власні потреби. Він ніде офіційно не працював, на обліку в центрі зайнятості не перебував. Про заборгованість по оплаті аліментів він знає та зобов'язується погасити. Про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів державний виконавець його попереджав. Заборгованість по аліментах в сумі 23654,39грн. визнав повністю, обіцяє погасити.

Крім часткового визнання підсудним ОСОБА_1 своєї винності у скоєному злочині, вина підсудного у пред'явленому звинуваченні за ст.164 ч.2 КК України повністю доведена в судовому засіданні і стверджується такими доказами.

Показаннями неповнолітнього потерпілого по справі ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що 28.11.1991 року його мати одружилася із його батьком ОСОБА_1, а в 2001 році розірвали шлюб. Йому відомо, що батько повинен сплачувати аліменти на його утримання та на утримання інших молодших братів, проте батько цього не робить, а фактично за період з 2007-2010рр. він платив тільки по 100-200грн. Його батько ОСОБА_1 офіційно ніде не працював, мав тимчасові заробітки, отриману зарплату він завжди витрачав на свої потреби. Інколи він давав йому дрібні гроші на кишенькові витрати, але дуже рідко.

Аналогічні показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 в судовому засіданні дали неповнолітні потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що була одружена із ОСОБА_1 У шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5. 27.06.2001р. Миколаївський районний суд Львівської області виніс постанову про стягнення із ОСОБА_1 Б М. аліментів на утримання їхніх трьох неповнолітніх дітей. 06.09.2007року Миколаївським районним судом було засуджено ОСОБА_1 за несплату аліментів. Після чого ОСОБА_1 далі продовжував не платити ніяких грошей на дітей. Так, ще 2007р. та 2008р. він офіційно та не в повному розмірі сплачував аліменти, це могло бути по 100-200грн. Крім того, ОСОБА_1 ніколи не цікавився навчанням та вихованням їхніх трьох синів. Їй відомо, що ОСОБА_1 підробляє на будовах, але й надалі злісно вимовляється сплачувати будь-які кошти (аліменти) на дітей та при зустрічі, завжди повідомляє, що ніхто не зможе йому нічого зробити, він ніколи не платитиме ніяких грошей на дітей.

Оголошеними в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_7 вбачається, що вона працює державним виконавцем ВДВС Миколаївського районного управляння юстиції з 2007 року та що у неї на виконанні є виконавче провадження за виконавчим листом №2-36, виданий Миколаївським районним судом Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей. 09.02.2010р. було проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах та станом на 09.02.2010р. вона становила 33566,93грн. На даний час було зроблено перерахунок даної заборгованості та починаючи з 18.06.2001 року вона становить 36576,09грн. станом на 28.05.2010р. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово викликався у виконавчу службу , де йому розяснювалося про обов'язок сплати аліментів, попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. Оскільки він ніде офіційно не працює, то аліменти не сплачує. Майна, яке можна було б списати, арештувати та реалізувати в рахунок погашення заборгованості у боржника немає.

Крім вищенаведених доказів, винність підсудного ОСОБА_1 у пред'явленому звинуваченні за ст.164 ч.2 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі, зокрема: заявою ОСОБА_8 від 21.01.2010р.: першими поясненнями учасників та очевидців події злочину; копією виконавчого листа Миколаївського районного суду Львівської області від 27.06.2001р.; викликами ДВС та попередженнями про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів: розрахунком про заборгованість по аліментах станом на 28.05.2010 року на загальну суму 23654,39грн.; довідкою №1222 від 28.05.2010р. виданою Миколаївським районним центром зайнятості про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як

безробітний, характеристикою, трудовою книжкою, а також іншими письмовими документами зібраними по справі.

Оскільки ОСОБА_1 будучи раніше судимим за ч.1 ст. 164 КК України злісно ухилявся від сплати аліментів згідно рішення суду, і внаслідок цього утворилась заборгованість по аліментах станом на 28.05.2010 року на загальну суму 23654,39грн., тому суд вважає, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані досудовим слідством заст.164 ч.2 КК України.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно ст. 12 КК України скоєний злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Помякшуючих та обтяжуючих обставин по справі згідно ст.ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

Як особа підсудний ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується задовільно, він ніде не працює, на «Д» обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, ніде не працює, у 06.09.2007року притягувався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів, на шлях виправлення не став, що свідчить про небажання підсудного виправитись.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим призначити покарання підсудному в межах статті обвинувачення у вигляді обмеження волі. Обраний підсудному такий вид покарання, за переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі підсудного, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним та засудити за ст. 164 ч.2 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_1 - підписку про невиїзд, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 15-ти днів з моменту його оголошення через районний суд.

Суддя Карбовнік І.М.