Справа №1-12/10 27.04.2010 27.04.2010 27.04.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11 232/2010 року Головуючий суду першої
Категорія: ст.309 ч.2, ст.185 ч.3 інстанції ОСОБА_1
КК України Доповідач апел. ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Погорєлової Г.М.,

суддів Кателіна В.П., Значок І.С.,

за участю прокурора Данчука В.Д.,

засудженого ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, судимого 27.09 2006 року Вознесенським районним судом Миколаївської області за ст.ст. 308 ч.1, 15 ч.2, 15 ч.3, 309 ч.1., ст.70 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 02 роки; 12.10 2007 року Суворовським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 186 КК України на 01 рік позбавлення волі; 21. 07. 2009 року Веселинівським районним судом за ч. 2 ст. 263 КК України до штрафу у сумі 850 грн., проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4.

засуджено: - за ст. 185 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі,

за ст. 309 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 27.09. 2006 року і остаточно призначено покарання 05 років 03 місяця позбавлення волі.

Також зазначеним вироком суду були засуджені ОСОБА_4 і ОСОБА_5, якими вирок суду не був оскаржений.

Як зазначено у вироку суду, 20 червня 2009 року, приблизно 21 години, ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння біля лісопосадки в с. Подолянка Веселинівського району Миколаївської області, з метою виготовлення наркотичного засобу та у подальшому його вживання, без мети збуту, зірвав з корінням 04 кущі рослини дикоростучого маку вагою 181,0 гр., який зберігав при собі, а в подальшому був вилучений працівниками міліції. Згідно висновку судово-хімічної експертизи № 11-7 від 24.07. 2009 року, вилучена у ОСОБА_3 речовина рослинного походження виду мак снодійний, містить наркотичні алкалоїди опіюморфін, кодеїн та відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу макової соломки. Маса макової соломки в висушеному стані складає 181.0 гр.

Крім того, 09 липня 2009 року, близько 01 години 30 хв., ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4. та ОСОБА_6, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли в домоволодіння громадянки ОСОБА_7 розташованого на вул. Богданова, 14 Веселинівського району Миколаївської області де з льоху викрали алюмінієвий бідон в якому містилася соняхова олія на загальну вартість 350 грн.

В цю ж ніч, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_6, з метою таємного викрадення чужого майна, проникли в домоволодіння громадянки грн. ОСОБА_8, жительки смт. Веселинове вул. Богданова, 12 Миколаївської області, де з горища будинку викрали шість алюмінієвих бідонів на загальну суму 930 грн.

В апеляції ОСОБА_3 оспорює вирок суду першої інстанції не погоджуючись з тим, що суд не надав йому захисника при розгляді справи, неправильно застосував вимоги ст. 71 КК України, і не дав належну оцінку висновку медичної експертизи та показанням свідка і потерпілих.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_3, який крім вимог викладених в апеляції просить застосувати до призначеного покарання ст. 69 КК України, думку прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляцію засудженого ОСОБА_3 без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні з наступних підстав.

Виводи суду про винність ОСОБА_3 в скоєних злочинах за вказаними у вироку обставинами, підтверджена зібраними методом дослідження в судовому засіданні доказів, яким надана належна правова оцінка і правильна кваліфікація скоєних злочинів передбачених ст. 309 ч. 2, та ст. 185 ч. 3 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 винним в скоєнні злочину передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, себе визнав повністю, а за ст. 185 ч.3 КК України частково та пояснив, що він періодично вживає наркотичні засоби та психотропні речовини. Погоджується з висновками досудового та судового слідства щодо кваліфікації його дій за ст. 309 ч.2 КК України.

По епізоду таємного викрадення чужого майна у потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вина підсудного підтверджена показаннями самих потерпілих даних ними як на досудовому так на судовому слідстві з яких слідує, що 9.07.2009 року, в вечірній час з їхнього помешкання була скоєна крадіжка алюмінієвих бідонів і соняхової олії. На місці злочину вони разом з сусідом ОСОБА_9 затримали місцевого жителя ОСОБА_3 який знаходився в стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_9 показав, що в вечірній час, 9.07. 2009 року, він разом с сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 затримали біля паркану його будинку місцевого мешканця ОСОБА_3, який знаходився в стані алкогольного спяніння і хотів втекти від них. Сусіди йому пояснили, що з їхнього помешкання ОСОБА_3 і ще незнайомими особами були викрадені алюмінієві бідони і соняхова олія. Вони його затримали і визвали працівників міліції.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні також показав, що крадіжку майна у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він скоював разом з ОСОБА_3

За такими обставинами колегія суддів вважає, що дії засудженого вірно кваліфіковані за ст. 309 ч. 2 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно, особою яка раніше скоїла злочин, передбачений ст. 308 КК України; за ст. 185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна(крадіжка) з проникненням у сховище, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При визначені міри покарання ОСОБА_3 колегія суддів вважає, що суд відповідно до вимог ст. 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, дані які характеризують особу, обставини, які помякшують покарання це щире каяття, а також обставини, які обтяжують покарання це скоєння злочину в стані алкогольного спяніння, і призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Доводи засудженого, що йому в судому засіданні за його клопотанням не був наданий захисник, спростовуються протоколом судового засідання в якому зазначено, що він відмовився від захисника і заявив, що свої інтереси в суді буде захищати сам. Медична експертиза відносно засудженого по справі не проводилась і його доводи щодо неї не можуть бути предметом розгляду.

Що стосується його доводів про те, що суд першої інстанції не правильно застосував вимоги ст. 71 КК України, то вони підлягають задоволенню. Вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 27.09. 2006 року ОСОБА_3 було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і на підставі ст. 75 КК України він був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. На підставі зазначеного вироку, судом першої інстанції йому було частково приєднане невідбуте покарання 03 місяці.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.102003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» У випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробовуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування покарання. Якщо таке рішення не ухвалювалося, суд при розгляді справи про новий злочин не вправі призначати покарання за сукупністю вироків.

За зазначеним вироком Вознесенського районного суду іспитовий строк 02 роки засудженому ОСОБА_3 закінчився в вересні 2008 році. Останній злочин ОСОБА_3Ю скоїв 20 червня і 09 липня 2009 року, тобто після закінчення іспитового строку. Судове рішення про звільнення останнього від призначеного покарання не приймалось, а тому суд першої інстанції не повинен був призначати покарання за сукупністю злочинів.

Що стосується доводів засудженого про призначення йому більш мякого покарання ніж це передбачене законом, то вони є безпідставними. Відповідно до вимог ст. 69 КК України більш мяке покарання ніж передбачене законом, може бути призначено при наявності кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Таких обставин, які б давали підстави для застосування ст. 69 КК України апеляційним судом не встановлено.

За такими обставинами, колегія суддів вважає, що органами досудового слідства та судом при розгляді справи не допущено значних порушень вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 р. відносно ОСОБА_3 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку посилання суду на ст. 71 КК України відповідно до якої ОСОБА_3 частково було приєднане невідбуте покарання 03 місяці за вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 27.09. 2006 року.

ОСОБА_3 вважати засудженим за ст. 185 ч.3, ст. 309 ч.2 КК України з застосуванням ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, з остаточним призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 05 років.

В іншій частині зазначений вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: