АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/110/16 Справа № 205/6848/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

19 січня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ;
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську у приміщенні Апеляційного суду Дніпропетровської області, матеріали кримінального провадження № 0002735 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року, яким обвинуваченого
ОСОБА_8 , який народився у м. Дніпропетровську ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, від браку має неповнолітню дитину, має неповну середню освіту, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого:
27 грудня 2007 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 188 ч. 1, 289 ч. 2, 69, 70 ч. 1 КК України до 1 року 1 місяця 10 днів позбавлення волі з конфіскації майна;
03 березня 2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, умовно-достроково звільнений, на підставі ст. 81 КК України, постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 23 листопада 2010 року не відбувши строк, 9 місяців та 17 днів,
засуджено:
за ч. 3 ст. 185 3 КК України до трьох років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Також вирішено питання щодо речових доказів, стягнуто з обвинуваченого суми витрат на проведення трасологічної експертизи та частково задоволено цивільний позов потерпілої особи - ОСОБА_9 : стягнуто 639 гривень майнової шкоди та 5000 гривень моральної шкоди.
На зазначений вирок подано апеляційні скарги стороною захисту, в яких як обвинуваченим ОСОБА_8 , так і його захисником адвокатом ОСОБА_7 порушується питання про призначення йому менш суворого покарання, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі встановленою санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, з дотриманням вимог ст.ст. 69, 75 КК України.
Свої вимоги сторона захисту обґрунтовує тим, що суд без належних мотивувань призначив покарання у вигляді позбавлення волі. Так суд хоч і проігнорував одну із пом`якшуючих обставин: добровільне відшкодування завданої шкоди, проте формально встановив ряд інших пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, одружений, за місцем мешкання характеризується задовільно, - не давши їм належної оцінки у їх сукупності з метою призначення обґрунтованого та справедливого покарання.
Таким чином, на переконання апелянтів, суд належним чином не мотивував причини не застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, а тому є достатні підстави для призначення покарання не пов`язане із позбавленням волі, звільнивши від реального відбування покарання.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він у період часу з 15 травня 2015 року по 16 травня 2015 року, перебуваючи навпроти гаражу, розташованого за будинком АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел направлений на повторне таємне викрадання чужого майна, шляхом пошкодження стіни гаражу, таємно проник у приміщення гаражу, звідки повторно викрав майно: автомобільний металевий домкрат, що належить ОСОБА_10 .. Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном з місця злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток у розмірі 150 гривень.
Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_8 у період часу з 07 липня 2015 року по 08 липня 2015 року, повторно, перебуваючи біля гаражу, розташованого за будинком АДРЕСА_3 та реалізуючи раптово виниклий намір, направлений на таємне заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження стіни будівлі, проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав майно: електропилку, що належить ОСОБА_11 .. Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном з місця злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток у розмірі 900 гривень.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_8 06 серпня 2015 року приблизно о 02 годині 15 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , помітив відкрите вікно кухні квартири АДРЕСА_4 та, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений таємне заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження москітної сітки вікна проник у приміщення кухні квартири АДРЕСА_4 . Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_8 з кухні квартири через коридор проник до лоджії даної квартири, де зі столу намагався таємно викрасти жіночу сумку, проте у момент привласнення чужого майна потерпіла ОСОБА_9 проснулася та помітила ОСОБА_8 , який зрозумівши, що його дії перестали бути таємними, але, бажаючи завершення своїх протиправних дій, покинув місце злочину із викраденою жіночою сумкою та її вмістом, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1420 гривень.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, з`ясувавши думку сторони захисту, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Крім цього адвокатом ОСОБА_7 у судовому засіданні було заявлено клопотання у відповідності до п. 5 ст. 72 КК України про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання.
Прокурор ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні просили апеляційний суд вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду просили призначити обвинуваченому більш суворе покарання ніж те, що було призначено судом першої інстанції.
Проаналізувавши доводи, викладені в апеляційних скаргах і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, поясненнями учасників провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
З аналізу матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, котрі були б суттєвими і тягли б за собою безумовне скасування вироку, не допущено.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими у судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Жоден з учасників кримінального провадження в апеляційних скаргах правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 не спростовує та не оскаржує, а тому вона, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.
Признаючи покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який має непогашену судимість та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, в тому числі і ті на які посилається ОСОБА_8 та його захисник в апеляційних скаргах, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також перебування на його утримання малолітньої дитини 2013 року народження. Судом врахована також і обтяжуюча покарання обставина рецидив злочину.
Що стосується доводів в апеляційних скаргах про можливість призначення покарання нижче за найнижчу межу передбачену законом, за яким його засуджено та про можливість звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, оскільки зі справи таких підстав не вбачається.
Враховуючи всі обставини по справі суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання в межах санкцій статей за якими ОСОБА_8 визнано винним, тобто суд при призначенні покарання дотримався вимог ст.65 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку , що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, в той же час вважає, що клопотання захисника про зарахування строку попереднього ув`язнення у відбуття покарання у вигляді позбавлення волі підлягає задоволенню відповідно до вимог п.5 ст.72 КК України .
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3 КК України - без змін.
Відповідно до п. 5 ст. 72 КК України термін знаходження під вартою з 06 серпня 2015 року до 19 січня 2016 року зарахувати у строк покарання, як один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4