АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 667/3082/15-к Головуючий в 1-й Інстанції
Провадження № 11-кп/791/694/15 ОСОБА_1
категорія: ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2015 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_3
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000082, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 28 травня 2015 року,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_9 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь комунального закладу „Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних - 2053 гривні 20 копійок.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

24.02.2015 року близько 18 год. 40 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем „Фіат Крома, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Ілліча зі сторони вул. Робочої у напрямку вул. Лавреньова м. Херсона, в районі перехрестя вул. Комкова, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 4.16 а), та 18. 1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки що склалась, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки свого транспортного засобу, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Вказані наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху, а саме:

п. 2.3 б) відповідно до якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 4.16 а) відповідно до якого, пішохід має право: на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п. 18.1 відповідно до якого, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкоди чи небезпека.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд при призначені покарання не врахував той факт, що обвинувачений до ухвалення вироку не здійснив відшкодування понесених ним матеріальних та моральних збитків, а характеристика, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, на його думку є сумнівною, оскільки обвинувачений ніколи не зустрічався з дільничним інспектором міліції, який надав характеристику. Окрім того, зазначає, що суд мав би призначити ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки у справі відсутні будь-які дані про те, що автомобіль є його єдиним джерелом заробітку. У зв`язку з чим просить вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується зібраними по справі доказами, які не оспорюються потерпілим в апеляційній скарзі.

Судом дії обвинуваченого за ст. 286 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження кваліфіковані правильно.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги потерпілого про м`якість призначеного ОСОБА_9 судом покарання є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання покарання засудженому призначається виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та розмір покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості та вчинений ним з необережності, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має родину в якій виховує двох неповнолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України ніколи не притягувався, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначене судом покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання потерпілого на невідшкодування обвинуваченим матеріальної та моральної шкоди не може бути підставою для посилення покарання, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий цивільного позову до ОСОБА_9 не заявляв, а питання відшкодування завданих збитків може бути вирішено потерпілим в порядку цивільного судочинства.

Висновок суду про наявність позитивної характеристики на ОСОБА_9 ґрунтується не лише на характеристиці дільничного інспектора міліції, а і характеристиці голови квартального комітету № 15 Дніпровського району м. Херсона, яка не викликає сумніву.

Наявність у обвинуваченого інших засобів існування, окрім використання автомобіля для забезпечення своєї родини потерпілим не доведена, у зв`язку з чим, наразі з вище переліченими обставинами, колегія суддів не вбачає підстав для позбавлення останнього права керувати транспортними засобами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є необґрунтованими і до уваги не приймаються.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_3