АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/842/15 Справа № 711/6714/15-к Категорія: ст. 81 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ВК № 62 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали подання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Черкаської ВК (№62) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, на 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано до даного покарання не відбуте покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2011 року і остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття - 6 років 3 місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 01.01.2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.02.2014 року вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 року скасовано, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України закрито та засуджено останнього за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано до даного покарання не відбуте покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2011 року і остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття - 6 років 3 місяці позбавлення волі.

30.07.2014 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, відповідно ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, скорочено засудженому ОСОБА_7 наполовину не відбуту частину покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 року та ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.02.2014 року.

05.08.2015 року адміністрація Черкаської ВК (№ 62), в порядку ст. 537 КПК України, звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що останній, за час відбування покарання, зарекомендував себе з позитивної сторони, має два заохочення та 1 стягнення, яке погашене у встановленому порядку, що свідчить про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

13.08.2015 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відмовлено в задоволенні подання адміністрації Черкаської ВК (№62) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Суд обґрунтував своє рішення тим, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, оскільки його сумлінна поведінка та ставлення до праці за весь період відбутого покарання не носить системного характеру і не дає правових підстав для його умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали районного суду через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково.

Апелянт посилається на те, що за час відбування покарання він мав лише одне стягнення, яке погашено в установленому порядку та 2 заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, працевлаштований в промисловій зоні установи, здобуває середню освіту, визнає вину у вчиненому та щиро кається, що свідчить про наявність законних підстав для звільнення його від подальшого відбування основного покарання на підставі ст. 81 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 про задоволення в повному обсязі його апеляційних вимог та звільнення від відбування призначеного покарання умовно-достроково, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, думку представника Черкаської ВК (№62) про можливість звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 81 КК України, вивчивши матеріали подання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі та обґрунтовано виніс рішення про відсутність законних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 року та ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.02.2014 року основного покарання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81КК.

Під сумлінною поведінкою слід розуміти свідоме і беззаперечне дотримання засудженим умов відбування покарання та виконання всіх покладених на нього обов`язків. Не являється сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого не знятих чи не погашених заходів стягнення, оскільки дотримання порядку та умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

В свою чергу сумлінне ставлення до праці полягає в чесному та повному виконанні засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Як вбачається з матеріалів подання, ОСОБА_7 хоч і відбув дві треті строку покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 року та ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.02.2014 року, яке ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси було скорочено на половину, і має 2 заохочення за зразкову поведінку та ставлення до праці, однак раніше був судимий і новий злочин вчинив в період іспитового строку. За час відбування покарання в Черкаській ВК № 62 з 12.03.2014 року ОСОБА_7 15.10.2014 року притягувався до дисциплінарної відповідальності у формі усного попередження за створення конфліктної ситуації, а 20.11.2014 року був відсутній на заняттях в ЗВШ без поважних причин, за що 28.11.2014 року з ним була проведена бесіда виховного характеру.

Хоч накладене на ОСОБА_7 стягнення погашено, на думку колегії суддів, це не свідчить, що останній став на шлях виправлення і перевиховання, оскільки його нестабільна поведінка з дотримання вимог режиму відбування покарання, не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених і на даний час не може бути підставою для звільнення умовно-достроково

Посилання апелянта на те, що він має 2 заохочення та працевлаштований, а його ставлення до праці та сумлінна поведінка свідчать про можливість застосування до нього положення ст. 81 КК України, колегією суддів розцінюється критично, оскільки наявні у засудженого заохочення не можна визнати сумлінною поведінкою і вони носять формальний характер, при наявності допущених ОСОБА_7 порушень порядку та умов відбування покарання, а його працевлаштованість направлена лише на можливість звільнення умовно-достроково і не вказує на те, що останній усвідомив характер своїх злочинних дій та став на шлях виправлення.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги щире каяття засудженого у вчиненні ним кримінального правопорушення, оскільки останнім не вжито заходів по відшкодуванню потерпілому заподіяних збитків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки він із-за зазначених вище підстав не довів свого виправлення, тому апеляційна скарга останнього до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Черкаської ВК (№62) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього без задоволення.

Головуючий :

Судді :