Ухвала

іменем україни

15 вересня 2015 рокум. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_9,
суддів:ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0008681 за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Самбор Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого на АДРЕСА_2, раніше судимого 06 листопада 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, звільненого 08 грудня 2012 року за відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 18 серпня 2014 року близько 14:30 год, маючи судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, діючи повторно, за допомогою раніше заготовленого пристрою для відкривання дверей та вимкнення сигналізації в автомобілях відчинив ліві задні дверці автомобіля марки «Volvo» д.н.з. НОМЕР_1, припаркованого біля будинку № 64 на вул. Щербакова у м. Києві, звідки таємно викрав належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 5700 грн.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК скасовано. Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що з урахуванням відсутності претензій до ОСОБА_6 з боку потерпілого, а також даних про особу засудженого, його виправлення є можливим без реального відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 185 КК не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Проте зазначених вимог закону апеляційний суду в повній мірі не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6, будучи раніше судимим за вчинення розбійного нападу, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та через півтора роки після відбування покарання за ч. 2 ст. 187 КК знову вчинив корисливий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК.

З огляду на це, висновок апеляційного суду про можливість виправлення ОСОБА_6 лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі є правильним.

Разом із цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, апеляційний суд в достатній мірі не врахував, що засуджений повністю визнав свою вину, покаявся у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину, викрадене майно потерпілому повернуте. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

За таких обставин, призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є наближеним до максимального, передбаченого санкцією відповідної норми, на думку колегії, не відповідає вимогам ст. 65 КК України та меті покарання через його суворість.

Тому касаційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду у частині розміру призначеного ОСОБА_6 покарання - зміні.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання змінити.

Пом'якшити засудженому покарання за ч. 2 ст. 185 КК до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_11 ОСОБА_10