АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000508 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Леніно Ленінського району АР Крим, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України, та йому призначене покарання
- за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі,
- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням вимог ст. 72 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
захисників - ОСОБА_5
ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 1 березня 2015 року приблизно о 00.13 год. ОСОБА_7 перебував на платформі станції метро «Арсенальна» КП «Київський метрополітен», де також в цей час перебував ОСОБА_10 , між якими на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці розкладний ніж, скориставшись можливістю, що ОСОБА_10 став спиною до останнього, умисно наніс один удар ножем ОСОБА_10 в область поверхні лівого плеча, чим спричинив колото - різану рану по задній поверхні лівого плеча в верхній третині, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 619 від 18 березня 2015 року відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 1 березня 2015 року приблизно о 00.15 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на платформі станції метро «Арсенальна» КП «Київський метрополітен», де також перебував ОСОБА_9 , де між ними виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин один до одного. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 тримаючи в правій руці розкладний ніж, умисно наніс ножем ОСОБА_9 один удар в область живота, чим спричинив проникаючу рану живота, поранення селезінки, (гемоперитоніум), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Згідно висновку судово-медичної експертизи №708 від 02 квітня 2015 року у ОСОБА_9 виявлено колото - різане проникаюче поранення живота з ушкодженням селезінки та явищами крововиливу в черевну порожнину, яке утворилось від ударної дії предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, та могло утворитись 01 березня 2015 року.

Не оскаржуючи фактичні обставини справи, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять змінити вирок суду в частині призначеного покарання на більш м`яке. При цьому захисник ОСОБА_5 просить застосувати ст. 69, 75 КК України.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимий, на обліку у нарколога-психіатра не перебуває, за місцем проживання та місцем навчання характеризується позитивно, проживає разом бабусею та матір`ю, яка є одинокою особою і виховувала сина самостійно. Крім того, обвинувачений хворіє на тяжку невиліковну хворобу - відкрите вікно сердечного клапану, і, у разі перебування в місцях позбавлення волі, останній буде позбавлений можливості належним чином контролювати хворобу, що може призвести до втрати здоров`я, а, може статися, і життя.
Також апелянт звертає увагу, що у справі цивільний позов не заявлений та, на думку потерпілих, до обвинуваченого не слід застосовувати суворого кримінального покарання, про що вони заявили під час допиту в судовому засіданні.
Крім того, захисник ОСОБА_5 висловлює думку, що застосований під час досудового слідства та розгляду кримінального провадженні в суді першої інстанції, до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання виявився достатнім для забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

На обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальному правопорушенню, та встановивши відсутність обставини, що обтяжують покарання, не врахував, що обставини, які описані у вироку суду, виникли в наслідок віктивної поведінки потерпілих, що виразилось у їх втручанні у конфлікт, в результаті чого отримали тілесні ушкодження.
Вказану обставину захисник ОСОБА_6 вважає пом`якшуючою, як вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, внаслідок неправомірних дій потерпілих.

Інші підстави для застосування більш м`якого покарання для обвинуваченого, заявлені захисником ОСОБА_6 аналогічні доводам, зазначеним захисником ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, позицію захисників, обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційні скарги, змінити вирок та застосувати до обвинуваченого ст.. 75 КК України, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, зазначаючи про те, що судом при призначенні покарання враховані викладені в апеляції засудженого обставини; провівши судові дебати, заслухавши останнє слово засудженого, розглянувши справу в межах апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_7 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за - ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що також не оспорювалося жодною стороною у кримінальному провадженні.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ряду обставин, які свідчать про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховані характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких є тяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, при обранні виду та міри покарання ОСОБА_7 суд, врахувавши його відношення до вчиненого, дані, які характеризують особу, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, його молодий вік, стан здоров`я, те, що обвинувачений не має інвалідності, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, думку потерпілих, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК України та за сукупністю злочинів у мінімальних межах.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що при призначенні засудженому покарання та вирішенні питання про порядок його відбування суд неповно врахував дані про особу засудженого, який на час вчинення злочину і на даний час страждає на складне захворювання сердця: відкрите овальне вікно, недостатність митрального клапану, невелика трьохстворчата недостатність (ас. 47-50).

Також, як в суді першої, так і апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 просив не позбавляти обвинуваченого волі.
При цьому, в суді апеляційної інстанції потерпілий наголосив на тому, що вважає можливим виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, про що і просив суд, посилаючись на те, що ОСОБА_7 особа молодого віку, розкаявся у вчиненому, що покарання повинно саме виправляти людину, а не калічити їй життя, а, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_7 , перебування останнього в місцях позбавлення волі може призвести до незворотних наслідків, в т.ч. й позбавлення останнього життя саме внаслідок наявного у нього захворювання без належного контролю з боку лікарів та неналежного лікування.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , даючи пояснення по апеляційних скаргах, вказав на те, що вину у вчинених злочинах визнає повністю, розкаюється, намагається працевлаштуватися, виходячи із стану свого здоров`я.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи наведені вище обставини та з метою запобігання (унеможливлення) ненадання засудженому адекватної медичної допомоги в зв`язку з призначенням йому покарання, пов`язаного з позбавленням волі, що може містити ознаки негуманного поводження і заборонено ст.3 Конвенції у відношенні особи, яка потребує спеціалізованого лікування, суб`єктивного ставлення винного до скоєного злочину, даних про його особу, колегія суддів вважає, що на даний час відбування ним покарання у виді позбавлення волі не досягне реалізації визначених законодавцем цілей покарання. Натомість, в умовах відсутності щоденного доступу до своєчасного отримання ліків, відповідного спеціального медичного нагляду, несвоєчасної сторонньої допомоги, без якої засуджений не може існувати з урахуванням стану його здоров`я, призведе лише до фізичних страждань засудженого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а тому приходить до висновку про зміну в частині призначеного покарання вироку суду першої інстанції, застосувавши до засудженого ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати положенням ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому, при розгляді апеляційних скарг колегія суддів виходила, крім наведеного, ще із мети і доцільності призначення покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити, та звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418,419КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2015року щодо ОСОБА_7 , якому призначено покарання:

- за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі,
- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням вимог ст. 72 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,
змінити:
На підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В іншійчастині вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

____________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3