печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1105/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.10.2015 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001930 від 09.06.2014, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борщів Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, з повною вищою освітою, який неодружений, не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 09 червня 2014 року, приблизно о 02.30 годин, керуючи технічно справним автомобілем «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині вул. Володимиро-Либідська в м. Києві, зі сторони вул. Горького в напрямку вул. В. Васильківська зі швидкістю 40 км/год, порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, у відповідності до яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, при русі по другорядній дорозі виїхав на нерегульоване перехрестя вул. Володимиро Либідська та вул. В. Васильківська, не надав дорогу автомобілю «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по головній дорозі зі швидкістю 60 км/год по вул. В. Васильківська зі сторони вул. Тельмана в напрямку вул. Лабораторна у м.Києві, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Фольксваген ОСОБА_12 отримав ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме закриту травму лівої стопи у вигляді перелому основи дистальної фаланги зі зміщенням уламків.

Обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, не заперечував порушення ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою за встановлених судом обставин, пояснив що 09 червня 2014 року, приблизно о 02.30 годин, він управляв технічно справним автомобілем «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 по проїзній частині вул. Володимиро - Либідська зі сторони вул. Горького в напрямку вул. В. Васильківська зі швидкістю приблизно 40 км/год. Під час під`їзду до перехрестя вул. Володимиро Либідська та вул. В. Васильківська, рухаючись по другорядній дорозі, він зменшив швидкість руху, намагаючись оцінити дорожню обстановку при мигаючому жовтому сигналі світлофора, проте цьому в повній мірі завадили припарковані в п`ятій смузі автомобілі. Він здійснив проїзд однієї з поліс руху на перехресті, переконався в відсутності на ньому інших транспортних засобів, після чого намагався закінчити маневр, проте під час руху в третій смузі відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по головній дорозі.

Між тим, в обґрунтування процесуальної позиції захисту ОСОБА_8 посилався на взаємну форму вину водіїв в дорожньо-транспортній пригоді, стверджуючи, що ДТП мала місце також з вини водія ОСОБА_12 , який всупереч вимогам п.16.4 Правил дорожнього руху України здійснив виїзд на перехрестя при наявності небезпеки. Окрім того, безпосередньо після зіткнення транспортних засобів ОСОБА_12 не висловлював скарг з приводу заподіяння йому внаслідок ДТП значних травм, вчиняв активні дії по пересуванню автомобілів з проїзної частини, що ставить під сумнів спричинення йому середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого, вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин, наряду з його показаннями, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Даними схеми дорожньо-транспортної пригоди, згідно якої дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 та «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_3 сталася 09 червня 2014 року на нерегульованому перехресті вул. Володимиро Либідська та вул. В. Васильківська, при цьому автомобіль «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 рухався по другорядній дорозі (Том 1 а.с. 82).

Показаннями потерпілого ОСОБА_12 про те, що близько 02.30 год. 09 червня 2014 він рухався автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_3 , в салоні якого перебувало троє пасажирів, по вул. В. Васильківська зі сторони вул. Тельмана в напрямку вул. Лабораторна, зі швидкістю 60 км/год. Під час проїзду перехресті вул. Володимиро-Либідська та вул. В. Васильківської в режимі миготіння жовтого сигналу світлофора в його автомобіль в`їхав автомобіль « ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням обвинуваченого, який здійснив виїзд на перехрестя з другорядної дороги. Після дорожньо-транспортної пригоди він допоміг пасажирам вибратися зі свого пошкодженого автомобіля, хоча сам перебував в шоковому стані.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , кожний окремо, дали аналогічні за змістом показання та пояснили, що в нічний час 09.06.2014 вони на таксі під керуванням ОСОБА_12 рухалися по вул. В.Васильківська. Коли проїжджали перехрестя вул. Володимиро-Либідська та вул. В. Васильківської в їх автомобіль в`їхав автомобіль «ДЕУ Ланос», який рухався по другорядній дорозі. Після зіткнення транспортних засобів «Фольксваген» перевернувся, у зв`язку з чим ОСОБА_12 допоміг їм вибратися з салону вказаного автомобіля, викликав швидку та працівників ДАІ.

Згідно висновку авто технічної експертизи № 585 ат від 28.11.2014, в ситуації, що склалася на дорозі, в діях водія автомобіля «ДЕУ Ланос» ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до п. 16.11 Правил дорожнього руху, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобами, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Протягом всього провадження у справі ОСОБА_8 не оспорював порушення ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо транспортної пригоди.

Доводи обвинуваченого про взаємну форму вини водіїв в дорожньо-транспортній пригоді безпідставні.

У відповідності до висновку вищевказаної авто-технічної експертизи в дорожній ситуації, що склалася водій автомобілю «Фольксваген» ОСОБА_12 повинен був керуватися п.12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху, в його діях невідповідностей положенням вказаних пунктів не вбачається.

Такий висновок узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження та відповідає фактичним обставинам справи.

Пунктом 1.4 Правил дорожнього руху передбачено, що Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Обвинувачений ОСОБА_8 безпосередньо на перехресті створив перешкоду в русі водію автомобілю «Фольксваген» ОСОБА_12 , який рухався з допустимою в населеному пункті швидкістю, а відтак стверджувати, що останній мав об`єктивну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом виконання вимог п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху не надається можливим.

Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_8 , який, рухаючись по другорядній дорозі, виїхав на нерегульоване перехрестя, не надавши перевагу в русі автомобілю під керуванням потерпілого ОСОБА_12 , який рухався по головній дорозі.

Висновком судово-медичної експертизи від 04.09.2014 підтверджується, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у потерпілого ОСОБА_12 мала місце закрита травма лівої стопи у вигляді перелому дистальної фаланги зі зміщенням уламків, яка відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Враховуючи показання потерпілого проте, що за медичною допомогою він звернувся на наступний день після ДТП, морфологічні властивості виявленого тілесного ушкодження, а також те, що експертиза проведена на підставі первісної медичної документації від 09.06.2014, у суду відсутні підстави сумніватися в правильності висновків експерта.

Таким чином, ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди з спричиненням потерпілому середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, а відтак суд приходить до висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Наявність нескасованої постанови Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2015, якою ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за спричинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, не є процесуальною перешкодою для вирішення питання про наявність в його діях складу злочину та притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 286 КК України.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність та/або відсутність обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання, думку потерпілого.

ОСОБА_8 вчинив злочин середнього ступеня тяжкості, як особа характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, неодружений, має вищу освіту, займається суспільно корисною працею. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом при розгляді справи не встановлено.

Враховуючи позитивні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його першу судимість та відсутність тяжких наслідків від вчиненого, а також думку потерпілого щодо призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання не пов`язаного з реальним позбавленням або обмеженням волі, однак з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, в період відбування з випробуванням.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ч. 5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звернувшись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_12 в обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень на а.с. 1 Тому № 2 зазначив, що при зіткненні транспортних засобів його автомобіль отримав значні технічні пошкодження, за яких не підлягає ремонту та подальшому використанню. При вартості транспортного засобу 141 530 грн ( 11 830, 37 доларів США), вартість відновлювального ремонту автомобілю, згідно звіту з оцінки транспортного засобу № 2730 від 03.08.2014 складає 205 221, 10 грн., що свідчить про фактично повне знищення транспортного засобу, а тому підлягає відшкодуванню загальна вартість автомобілю, за вирахуванням суми страхового відшкодування ( 49 000 грн), що становить 7734, 50 доларів США або 170 700, 42 грн.

Звіт з оцінки транспортного засобу № 2730 від 03.08.2014 ( Том 2 а.с. 3-15), на підставі якого визначено вартість автомобілю «Фольксваген» станом на момент ДТП та вартість його відновлювального ремонту суд визнає належним та допустимим засобом доказування, оскільки він здійснений належним суб`єктом на замовлення страхової компанії, яка здійснила виплату в межах страхового ліміту.

В якості підстав позовних вимог потерпілий послався на положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до положень якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи та вищевказані положення закону, враховуючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фольксваген» зазнав механічних пошкоджень внаслідок яких його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим, тобто автомобіль фактично є знищеним, позовні вимоги потерпілого про стягнення вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, за виключенням суми страхового відшкодування, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Водночас, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 постанови від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що неможливо використати за призначенням, але що має певну цінність,суд одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, що відшкодувала шкоду.

Отже, за умови відшкодування заподіяних збитків, потерпілий ОСОБА_12 зобов`язаний передати відповідачеві ОСОБА_8 пошкоджений автомобіль «Фольксваген», на чому останній наполягав в своїй заяві від 09.10.2015.

У відповідності до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, вимоги потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях та порушенні звичного ритму життя внаслідок спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та пошкодженням автомобіля ґрунтуються на законі, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий зазнав душевних страждань та потребував додаткових зусиль для організації свого звичайного ритму життя. Достатньою та справедливою для відшкодування моральної шкоди суд вважає суму в розмірі 10 000 грн.

На підставі п.3 ч.1 ст. 118, ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз.

Керуючись ст. 371, ч.2 ст. 373, ст. 374, ст. 376 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

В силу ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 (ідент.номер НОМЕР_4 ) суму 170 700, 42 грн. ( сто сімдесят тисяч сімсот гривень, 42 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. ( десять тисяч гривень) моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Після відшкодування заподіяних збитків зобов`язати потерпілого ОСОБА_12 передати обвинуваченому ОСОБА_8 пошкоджений автомобіль « Фольксваген» д.н. з. НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення авто-технічної експертизи № 585 ат від 28.11.2014 в розмірі 737, 88 грн. ( Том 2 а.с.118-128).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набранням вироку законної сили залишити у виді особистого зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя - ОСОБА_1