Справа № 360/2027/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Бородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт.Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000124 від 02 червня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Бородянка Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який проживає в АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:
16 червня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , на виконання Указу Президента України № 454/2014 від 06 травня 2014 року "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 1240-VII від 06 травня 2014 року, був призваний військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 з місцем тимчасової дислокації в адміністративних межах АДРЕСА_2 та Луганської областей.
Згідно з наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 17 червня 2014 року №13 (по стройовій частині) ОСОБА_4 був зарахований у військовому званні солдата до списків особового складу цієї частини на всі види забезпечення та призначений на посаду помічника гранатометника.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу " з 16 червня 2014 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен був дотримуватися вимог ст.11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, та ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року.
Проте, 25 листопада 2014 року, приблизно о 10-й годині, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, самовільно, без дозволу командування залишив військову частину - польова пошта В НОМЕР_2 і повернувся до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому ОСОБА_4 постійно перебував у смт.Бородянка Київської області, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів щодо повернення у військову частину або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
28 травня 2015 року, приблизно о 14-й годині, тобто більше ніж через один місяць, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.
Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному і підтвердив викладене. Суду, зокрема, пояснив, що він після військової служби за контрактом з травня 2013 року по травень 2014 року у м.Севастополі повернувся в смт.Бородянку, де став на облік у військкоматі і добровільно звернувся з приводу направлення його для проходження військової служби на сході України. В червні 2014 року він був мобілізований, до серпня 2014 року проходив підготовку у навчальному центрі "Десна", після чого був направлений для проходження військової служби у військовій частині - польова пошта В НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 . Служив на посаді помічника гранатометника, приймав участь у бойових діях. У вересні-жовтні 2014 року він знаходився на лікуванні у військових госпіталях, після чого продовжив службу у АДРЕСА_2 . В другій половині листопада 2014 року він втратив зв`язок зі своєю дівчиною, а тому звертався до свого командира з приводу надання йому відпустки і, отримавши усну згоду, він подав відповідний рапорт, але, не дочекавшись письмового наказу про відпустку, 25 листопада 2014 року самовільно уїхав з місця служби, спочатку, додому в смт.Бородянку, а потім до дівчини в м.Коломию. Стосунки з дівчиною в нього не склалися і він, повернувшись додому, з розпачу став зловживати спиртними напоями. В подальшому він неофіційно влаштувався на роботу щоби заробити гроші для повернення у військову частину. В кінці травня 2015 року працівники Бородянського військкомату повідомили йому про необхідність звернутися до військової прокуратури з приводу самовільного залишення військової частини і він добровільно звернувся в прокуратуру.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам злочину і ніким не оспорюються.
В зв`язку з повним визнанням обвинуваченим своєї вини, за згодою учасників судового провадження, дослідження інших доказів визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
За результатами судового розгляду суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується посередньо.
Як пом`якшуючу покарання обставину суд враховує щире каяття обвинуваченого.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.3 ст.407 КК України - у виді позбавлення волі.
Водночас, приймаючи до уваги тяжкість злочину, обставини його здійснення, враховуючи щире каяття обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки.
Керуючись статтями 370, 371, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий-суддяОСОБА_5