Ухвала

іменем україни

10 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005607, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Сасуник Аштаракського району Республіки Вірменія, жителя АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_2 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а апеляційний суд не навів достатніх мотивів, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора. Тому вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Також стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання апеляційного суду від 15 квітня 2015 року та технічний носій інформації, на якому зафіксовано зазначене судове провадження.

За вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 23 червня 2013 року, керуючи автомобілем «ВАЗ-21099» д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись по вул. О. Довженка у м. Києві в порушення пунктів 1.5, 2.3 (б), (д), 11.4, 13.1 Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення із автомобілем «Mercedes Benz» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.

За змістом касаційної скарги прокурор не оспорює ухвалу апеляційного суду в частині призначеного ОСОБА_2 основного покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 286 КК, прийшов до висновку, що його виправлення можливе без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зокрема, місцевий суд зважив на обставини, за яких було вчинено порушення правил дорожнього руху, ставлення обвинуваченого до вчиненого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, дані про його особу, а також на позитивні характеристики.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, місцевий суд прийшов до висновку, що виправлення засудженого можливе без позбавлення його права керувати транспортними засобами, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи прокурора про те, що апеляційний суд не врахував думку потерпілого, який в суді підтримав апеляційну скаргу прокурора, не заслуговують на увагу, оскільки потерпілий вироку суду не оскаржував.

Переконливих аргументів, які би свідчили про необхідність призначення ОСОБА_2 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у касаційній скарзі не наведено.

Крім того, зазначені доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який аргументовано відмовив у їх задоволенні, обґрунтувавши своє рішення даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК .

Що стосується доводів прокурора про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання апеляційного суду від 15 квітня 2015 року та технічний носій інформації, на якому зафіксовано зазначене судове провадження, то вони не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК , суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6