УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , як головуючий суддя суду присяжних у рамках кримінального провадження № 0006810 від 11 травня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -
в с т а н о в и в :
На розгляді у Дніпровського районного суду м. Києва перебуває дане провадження.

На виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, головуючим суддею суду присяжних ОСОБА_1 у судовому засіданні на обговорення учасників кримінального провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, враховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та даних про його особу, який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 , у судовому засіданні, кожен окремо, при вирішення цього питання поклалися на розсуд суду.

Тож, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, головуючий суддя у провадженні ОСОБА_1 , згідно із абз. 3 ч. 3 ст. 331 КПК України, яким передбачено, що питання продовження строку тримання під вартою під час здійснення судового провадження судом присяжних вирішується головуючим, приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З бази автоматизованого документообігу суду Д-3, а саме судового рішення від 12.05.2015 року слідує, що запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків, вчинити інше правопорушення, та даних про його особу, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, громадянин України, не одружений, не працюючий, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: Дніпровським районним судом м. Києва 11.06.2001 року за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 10.07.2002 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі; 19.01.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 19.08.2014 року з місць позбавлення волі, та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Однак, стороною захисту, у супереч положень ст. 132 КПК України, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики та обставини визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.

Апріорі, виходячи з того, що слідчим суддею встановлено наявність ризиків можливості впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше правопорушення, переховуватися від суду, а на цей час, у провадженні свідки не допитані, потерпілий свою позицію у справі не висловив, тож виходячи з того, що суд може обґрунтовувати свої висновки тільки показаннями, які він сприймав у суді особисто, можливість реального впливу обвинуваченого на останніх є триваючою, як і ризиків можливості вчинення іншого злочину та його переховування від суду враховуючи, що він раніше не одноразово судимий, та будучи 19.08.2014 року звільненим з місць позбавлення волі, уже 11.05.2015 року був повідомлений слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ст. 115 КК України, тобто з часу звільнення не минув і один рік, як він правоохоронними органи уже був підозрюваний у вчиненні іншого злочину, який за ступенем тяжкості відносить до особливо тяжких злочинів, що, в поєднанні з наявними у суді даних про його особу, який не одружений, не працює, неодноразово судимий у тому числі за вчинення злочині про життя та здоров`я особи, свідчить про обґрунтованість наявності такого ризиків.

Додаткових характеризуючих даних на обвинуваченого, які б були не відомими слідчому судді при обранні запобіжного заходу надано не було так, як на момент обрання цього запобіжного заходу, так і на цей час, він має ті ж саме анкетні та характеризуючі дані.

В свою чергу, головуючий суддя вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, враховуючи, що загальні положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

У даному випадку діяння в яких обвинувачений обвинувачується, а саме вчинення умисного вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

При цьому, головуючий суддя не вважає за можливе враховувати у якості ризику, який підтверджував би необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказівку на необхідність виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки останній не входить до переліку підстав визначених ч. 1 ст. 177 КПК України та являється метою запобіжного заходу, а не передумаю його застосування.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

За таких обставин, головуючий суддя, виходячи з положень ст. 331 КПК України вважає, за необхідне останній продовжити у межах двох місяців, а саме по 15 січня 2016 року включно.

Підстав для визначення застави, головуючий суддя, виходячи з положень ч. 4 ст. 183 КПК України, не убачає.

Керуючись ст. ст. 1-28, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, з урахуванням абз. 3 ч. 3 ст. 331 КПК України, головуючий суддя суду присяжних, -

п о с т а н о в и в :
Запобіжний захід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, вважати продовженим по 15 січня 2016 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінально процесуального Кодексу України.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 17 год. 40 хв. 18.11.2015 року.
Головуючий суддя: ОСОБА_1