справа № 208/3719/15-к
№ провадження 1-кп/208/462/15
ВИРОК
Іменем України
11 грудня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді ОСОБА_1 ,
При секретарі ОСОБА_2 ,
Прокурора ОСОБА_3 ,
Обвинуваченого ОСОБА_4 ,
провів судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у місті Дніпродзержинську Дніпропетровській області, кримінального провадження відносно обвинуваченого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, українця, громадянина України, освіта базова середня (9 класів), холостого, дітей не має, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.11.2001 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 229-6 ч. 1 КК України (1960) до 1 року позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік;
- 10.11.2003 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 187 ч. 2, ст. 263 ч. 1, 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 22.07.2004 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 3 років позбавлення волі. Частково приєднано не відбутий строк 4 роки 3 місяці за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.11.2003 року. На підставі ст. 40 ч. 4 КК України покарання поглинене за вироком Дніпровського районного суду від 10.11.2003 року до 7 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 07.08.2009 року із Дніпропетровської ВК № 89 на підставі Ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2009 року за ст. 81 КК України умовно-достроково, на не відбутий строк у вигляді 1 року 3 місяців 27 днів;
- 07.07.2011 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 185 ч.2, ст..185 ч.3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;
- 21.03.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 186 ч. 2, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, до назначеного покарання, частково, приєднано не відбутий строк покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі приєднано не відбута частина покарання по попередньому вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2011 року, та остаточно до відбування покарання призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 01.12.2014 року із Солонянської ВК № 21 на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року за ст. 81 КК України умовно-достроково, на не відбутий строк покарання у вигляді 1 року 4 місяців 21 день;
- 23.07.2015 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України до за сукупністю вироків, до назначеного покарання, частково, приєднано не відбутий строк покарання у вигляді 3 місяців позбавлення волі приєднано не відбута частина покарання по попередньому вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.03.2012 року , та остаточно до відбування покарання призначено 4 роки 3 місяців позбавлення волі;
- 24.07.2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71КК України, за сукупністю вироків, до назначеного покарання, частково, приєднано не відбутий строк покарання у вигляді 2 місяців позбавлення волі приєднано не відбута частина покарання по попередньому вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.03.2012 року, та остаточно до відбування покарання призначено 4 роки 8 місяців;
у скоєні кримінального правопорушення
за ч.2 ст.186 КК України,
суд
Повторно, 20.02.2015 року приблизно в 18.10 год. ОСОБА_4 , знаходячись будинку АДРЕСА_2 побачив раніше незнайомого малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в районі зазначеного будинку, при цьому тримав мобільний телефон «Samsung GT-S5610» в правій руці. У цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_4 підійшов до малолітнього ОСОБА_5 та знаходячись напроти нього, умисно, із корисливих мотивів правою рукою вихватив із правої руки у малолітнього ОСОБА_5 мобільний телефон «Samsung GT-S5610» вартістю 1000 грн., у якому містилась картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 15 грн. флеш- накопичувач об`ємом 2gb, вартістю 100 грн. Одразу після цього малолітній потерпілий ОСОБА_5 почав кричати та звати на допомогу, а ОСОБА_4 запобігаючи викриття вчинених протиправних дій сторонніми особами та його затримання, переклав до лівої руки вищезазначений мобільний телефон, та правою рукою штовхнув малолітнього потерпілого ОСОБА_5 в праве плече спрощуючи втечу з місця скоєння кримінального порушення. Скориставшись тим, що від поштовху малолітній ОСОБА_6 втратив рівновагу та похитнувся, ОСОБА_4 , здійснивши відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , законному представнику малолітнього потерпілого - ОСОБА_7 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму1115 грн.
Вчинене ОСОБА_4 діяння містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину за пред`явленим йому обвинувальним актом у повному обсязі, та суду пояснив, що звільнившись наприкінці листопада 2014 року з Солонянської ВК № 21 прибув до м. Дніпродзержинська, де проживав. Не маючи місця роботи, так як не міг працевлаштуватися, потребував засобів для існування, тому вчинив ряд злочинів в період з грудня 2014 року по лютий 2015 року.
20.02.2015 року він йшов у м. Дніпродзержинську по вулиці Костромській, в денний час, коли побачив раніше незнайомого йому потерпілого, який тримав в руці телефон. Він розумів що потерпілий є малолітньою особою, дорослих з ним не має, тому вирішив викрасти телефон для власних потреб, так як не мав заробітку та потребував грошей. Порівнявшись з потерпілим, своєю рукою вихопив телефон з руки хлопця, та втік. В той же день, телефон здав в ломбард, отримавши гроші, які витратив на свої потреби.
У скоєному кається, просить суд врахувати його щире каяття, сприяння встановленню істини по справі, та вчинення злочинів в зв`язку з тяжким матеріальним становищем.
Щодо заявленого позову представником малолітнього потерпілого ОСОБА_7 на суму 1115 гривень, суму позову не оспорює та визнає у повному обсязі.
Щодо фактів викладених у обвинувальному акті він не оспорює, так як все зазначено вірно, також він не оспорює кваліфікацію його дій органом обвинувачення, та визнає себе винним.
Просить суворо не карати та розглядати справу згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, що є його добровільною позицією.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфіковане за ч.2 ст. 186 КК України, погоджуючись з кваліфікацією вчинених ним діяння, та прокурори вважали можливим провести розгляд згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, вважав за недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.
Таким чином, суд приходить до висновку що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 скоєні ним 20.02.2015 року за ч.2 ст.186 КК України, має місце, і містить склад кримінального правопорушення в якому він винен.
З врахуванням зазначеного, за скоєне кримінальне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з вимог ст. 65 КК України, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Згідно до вимог ст. 67 КК України, обставин обтяжуючим покарання за скоєне кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 , є рецидив злочинів, та скоєння злочину відносно малолітньої особи.
Згідно до вимог ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне кримінальне правопорушення ОСОБА_4 , є визнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі, його щире каяття, вчинення злочину з підстав знаходження у тяжкому матеріальному становищі.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, тяжкість скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, згідно до вимог ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив новий корисний злочин в період умовно-дострокового звільнення, його характеризуючи данні, що за місцем мешкання характеризується посередньо, не має постійного місця роботи, його відношення до скоєного, щире каяття у скоєному, визнання вини, що злочини скоєні з причини тяжкого матеріального становища, суд приходить до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів з його сторони, є покарання у вигляді позбавлення волі.
Позовні вимоги заявлені представником малолітнього потерпілого: ОСОБА_7 в розмірі 1115 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок скоєного ОСОБА_4 злочину, підтримані прокурорами, визнані обвинуваченим у повному обсязі, підтверджені матеріалами кримінального провадження, на підставі ст..ст. 22, 1166, 1177 ЦК України, суд вважає такими що підлягають задоволенню.
На підставі вище зазначеного та керуючись вимогами ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.186 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначене покарання повністю поглину покаранням, призначеним вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.07.2015 року, та Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.07.2015 року, остаточно призначив покарання ОСОБА_4 до відбуття у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки і вісім місяців.
Строк відбуття покарання призначеного ОСОБА_4 призначеного за даним вироком, рахувати з часу його затримання, тобто з 04 березня 2015 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , по даному кримінальному провадженню не обирався, а тому обраний запобіжний захід в межах кримінального провадження за яким прийнято рішення Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.07.2015 року у вигляді тримання під вартою, з врахуванням поглинення покарання з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 :
- на користь ОСОБА_7 1115 (одну тисячу сто п`ятнадцять ) гривень 00 копійок - у відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, через місцевий суд.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1