Справа № 1-4/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„29 червня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Юрчишин О.В., Шутяк З.С.

з участю прокурора Цьвока Р.В., Шведуна С.В.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється субєктом підприємницькою діяльності - фізичною особою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, 30 червня .ІНФОРМАЦІЯ_5, військовозобовязаного, на військовому обліку перебуває в Сихівському райвійськкоматі м. Львова, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою - АДРЕСА_1, у вчиненні злочинів, передбачених cm.cm. 355 ч.3,146 ч.3,357 ч.З КК України,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, являється субєктом підприємницькою діяльності - фізичною особою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, військовозобовязаного, на військовому обліку перебуває в Франківському райвійськкоматі м. Львова, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою с. Ганачівка Перемишлянського району Львівської області, проживаючого за адресою - АДРЕСА_2, у вчиненні злочинів, передбачених cm.cm. 355 ч.3,146 ч.3,357 ч.З КК України, та

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_10, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_11, військовозобовязаного, на військовому обліку перебуває в Личаківсько- Шевченківському обєднаному райвійськкоматі м. Львова, в порядку ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою - АДРЕСА_3,

у вчиненні злочинів, передбаченого ст.ст. 355 ч.3,146 ч.З КК України,

установив:

Підсудний ОСОБА_11 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_12

О.М., матеріали щодо якого органом досудового слідства були видшенГв^о^реме провадження, в другій половині травня 2003 року, перебуваючи в приміщенні офісу, що розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, із застосуванням психічного насильства у вигляді погроз позбавлення волі, примушували потерпілу ОСОБА_13 відшкодувати нестачу в сумі 635 грн., яка виникла в першій половині травня 2003 року під час її роботи на посаді реалізатора в належному ОСОБА_11, як приватному підприємцю, торгівельному кіоску. В подальшому в листопаді 2003 року підсудний ОСОБА_9 затримав та доставив в приміщення вищевказаного офісу потерпілу ОСОБА_13, де вже знаходились підсудний ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_14, провадження по справі відносно якого закрито у звязку з його смертю. Вказані особи за попередньою змовою та в групі між собою, погрожуючи потерпілій ОСОБА_13 фізичною розправою та позбавленням волі, продовжували примушувати її відшкодувати виниклу в травні 2003 року нестачу грошових коштів. Під час вчинення таких дій підсудний ОСОБА_11, в якості гарантії того, що ОСОБА_13 відшкодує збитки, незаконно заволодів її паспортом громадянина України. Крім цього, підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в середині червня 2003 року, за попередньою змовою та в групі між собою, повторно, перебуваючи в приватному помешканні потерпілої ОСОБА_15, щсГрозташоване за адресою: АДРЕСА_4, з застосуванням до неї психічного насильства у вигляді погроз побиття, примушували потерпілу ОСОБА_15 відшкодувати нестачу в сумі 750 грн., яка виникла під час її роботи в період з кінця травня 2003 року до середини червня 2003 року на посаді реалізатора в належному підсудному ОСОБА_11 торгівельному кіоску. Продовжуючи примушувати потерпілу ОСОБА_15 до виконання цивільно-правових зобовязань, підсудний ОСОБА_11 приблизно через тиждень знову прийшов до її квартири, де погрожуючи нанесенням тілесних ушкоджень, отримав від неї 100 грн. Приблизно через місяць підсудний ОСОБА_11 в черговий раз прийшов до приватного помешкання потерпілої ОСОБА_15 та отримав він неї в рахунок погашення недостачі ще 40 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_11, в період часу 25-26 вересня 2004 року, повторно, перебуваючи в приміщенні свого офісу, що розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, за попередньою змовою та в групі з трьома невстановленими органом досудового слідства особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з застосуванням психічного насильства до потерпілого ОСОБА_16, яке виразилось в погрозах побиття та знищення майна, примушували його відшкодувати нестачу в сумі 250 грн., яка виникла під час його роботи з середини серпня 2004 року по початок вересня 2004 року на посаді реалізатора в належному ОСОБА_11 торгівельному кіоску. На наступний день потерпілий ОСОБА_16 під впливом вищевказаних погроз передав бухгалтеру приватного підприємця ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 50 доларів США.

Крім цього, підсудний ОСОБА_4 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_17, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, повторно, в кінці травня 2004 року, перебуваючи в приміщені свого офісу, що розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, під погрозою застосування фізичного насильства примушували потерпілу ОСОБА_18 Л,В. до виконання цивільно-правових зобовязань - відшкодування нестачі в сумі 1300 грн., яка виникла під час її роботи разом з ОСОБА_18 в період з початку квітня 2003 року по кінець травня 2004 року на посаді реалізаторів в належному ОСОБА_11, як приватному підприємцю, торгівельному кіоску. В подальшому ОСОБА_12 протягом тижня дзвонив на мобільний телефон до ОСОБА_19 та примушував її відшкодувати нестачу, що вона та ОСОБА_18 через тиждень і зробили, принісши в офіс ОСОБА_11 гроші в сумі 100 доларів СІЛА та 100 євро.

Крім цього, підсудні ОСОБА_4 і ОСОБА_9 за попередньою змовою та в групі з невстановленою досудовим слідством особою, повторно, приблизно в кінці листопада 2004 року, перебуваючи в приміщенні офісу, який розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, погрожуючи потерпілій ОСОБА_20 нанесенням тілесних ушкоджень, примушували її до виконання цивільно-правових зобоваязань - відшкодування нестачі в сумі 600 грн., яка виникла в листопаді 2004 року за час її роботи з ОСОБА_21 на посаді реалізаторів в належному ОСОБА_11 торгівельному кіоску. Під впливом таких погроз потерпіла ОСОБА_20 звернулась до свого знайомого, який на наступний день приніс в офіс ОСОБА_11 гроші в сумі 600 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_9 разом з двома невстановленими досудовим слідством особами, на прохання підсудного ОСОБА_11 в період кінця листопада 2004 року-початку грудня 2004 року розшукав та доставив в приміщення офісу, що розташований на вул. Тичини,21 в м. Львові, потерпілу ОСОБА_21, де з застосуванням до неї фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоровя, повторно, примушував її до виконання цивільно- правових зобовязань - відшкодування нестачі в сумі 600 грн., яка виникла в листопаді 2004 року за час її роботи з ОСОБА_20 на посаді реалізаторів в належному ОСОБА_11, як приватному підприємцю, торгівельному кіоску.

Крім цього, підсудний ОСОБА_11 15 грудня 2004 року, за попередньою змовою та в групі з двома невстановленими досудовим слідством особами, перебуваючи біля приміщення квартири №14 на вул. Тургенєва,14 в м. Львові, повторно, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, примушували потерпілу ОСОБА_22 до виконання цивільно-правових зобовязань - відшкодування нестачі в сумі 725 грн., яка виникла за час її роботи в квітні 2004 року на посаді реалізатора в належному ОСОБА_11 торгівельному кіоску.

Крім цього, підсудні ОСОБА_11 та ОСОБА_7 29 грудня 2004 року приблизно о 21.00-22.00 год., з застосуванням фізичного та психічного насильства, всупереч волі потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_24, насильно доставили їх з квартири ОСОБА_25. яка розташована за адресою: м. Львів вул. Б.Хмельницького, 276/101, в приміщення офісу ОСОБА_11 на вул. Тичини,21 в м. Львові, де за попередньою змовою та в групі з підсудним ОСОБА_9, а також з ОСОБА_12, матеріали щодо якого органом досудового слідства виділено в окреме провадження, ОСОБА_14, провадження відносно якого закрито у звязку з його смертю, та невстановленою особою на імя „Юрій,, застосовуючи нанесення побоїв, повторно, примушували до виконання цивільно-правових зобовязань - відшкодування нестачі в сумі 2500 грн., яка виникла під час роботи на посаді реалізаторів в приватного підприємця ОСОБА_11 З метою забезпечення виконання потерпілими ОСОБА_25 та ОСОБА_24 ^>С)С_ цивільно-правових зобовязань, підсудні ОСОБА_11 та ОСОБА_7, вступивши в попередню змову з ОСОБА_26, насильно позбавили волі вищевказаних потерпілих, залишивши під наглядом ОСОБА_26 в приміщенні складу на вул. Тичини, 21 в м. Львові, який належить ОСОБА_11 На наступний ранок потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_24, скориставшись тимчасовою відсутністю ОСОБА_26, втекли з приміщення вищевказаного складу та стали переховуватися.

Крім цього, підсудні ОСОБА_11 та ОСОБА_7 29 грудня 2004 року приблизно о 21.00-22.00 год., перебуваючи в квартирі №101 на вул.. Б.Хмельницького, 276 в м. Львові, незаконно заволоділи паспортом громадянина України на імя ОСОБА_25

Продовжуючи свої злочині дії, підсудні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 приблизно 17-18 січня 2005 року, виконуючи вказівку ОСОБА_11, прибули в с.Свірж Перемишлянського району Львівської області, де в свого родича переховувалась ОСОБА_27, і з застосуванням фізичного та психічного насильства, насильно, всупереч її волі, доставили останню в приміщення офісу ОСОБА_11, який розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21. У приміщенні вищевказаного офісу підсудні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за попередньою змовою та в групі з підсудним ОСОБА_11, повторно, примушували потерпілу ОСОБА_27 до виконання цивільно-правових зобовязань - відшкодування нестачі в сумі 2500 грн., застосовуючи при цьому до неї насильство, що не є небезпечним для життя та здоровя, яке виразилось в нанесенні їй побоїв, що завдали їй фізичних страждань. Крім цього, з метою забезпечення потерпілою ОСОБА_25 виконання цивільно-правових зобовязань, підсудні ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 її насильно позбавили волі, залишивши ОСОБА_27 під наглядом ОСОБА_26 в приміщенні складу на вул.. Тичини,21 в м. Львові, де вона всупереч своєї волі пробула до 27 січня 2005 року. 27 січня 2005 року, скориставшись тимчасовою відсутністю підсудного ОСОБА_9, який в цей день її охороняв, потерпіла ОСОБА_25 з приміщення вищевказаного складу втекла та дві доби переховувалась на залізничному вокзалі м. Львова, у

Продовжуючи злочині дії, підсудний ОСОБА_7 за попередньою змовою та в групі з невстановленою досудовим слідством особою на імя особа на імя „Юрій, приблизно 29-30 січня 2005 року розшукали потерпілу ОСОБА_27 та з застосуванням фізичного та психічного насильства, насильно, всупереч її волі, знову доставили її в приміщення вищевказаного офісу підсудного ОСОБА_11,

В приміщенні вказаного офісу підсудні ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за попередньою змовою та в групі між собою і особою на імя „Юрій, застосовуючи насильство, що не було небезпечний для життя та здоровя потерпілої, продовжили примушувати потерпілу ОСОБА_27 відшкодувати нестачу в сумі 2500 грн. та гроші_в сумі 1500 грн., які були потрачені на її пошуки, а саме: на бензин, продукти харчування тощо. Крім цього, з метою забезпечення потерпілою ОСОБА_25 виконання цивільно-правових зобовязань, підсудні ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 насильно позбавили волі потерпілу ОСОБА_23, залишивши її в приміщенні складу на вул. Тичини,21 в м. Львові під наглядом ОСОБА_26, де вона всупереч своєї волі пробула до 21 лютого 2005 року. Скориставшись тим, що ОСОБА_26 та ОСОБА_9 перебували в стані алкогольного спяніння, потерпіла ОСОБА_27 з приміщення складу втекла та стала переховуватися в смт. Брюховичі м. Львова.

Крім цього, підсудний ОСОБА_7 17 лютого 2005 року, перебуваючи в офісі на вул. Тичини, 21 в м. Львові, з застосуванням психічного насильства до потерпілої ОСОБА_28, повторно, примушував її виконання цивільно-правових зобовязань - відшкодування нестачі в сумі 400 грн., яка виникла під час її роботи з 17 січня 2005 року по 17 лютого 2005 року на посаді реалізатора в належному йому торгівельному кіоску. Продовжуючи діяти по примушуванню ОСОБА_28 до виконання цивільно-правових зобовязань, підсудний ОСОБА_7 разом з невстановленою слідством особою в кінці лютого 2005 року біля 2-3 години ночі прибув до квартири потерпілої ОСОБА_28, яка розташована за адресою: м. Львів вул. Грінченка, 10/62, де знову став погрожувати їй насильством, що є небезпечне для життя і здоровя, та вимагати відшкодувати нестачу в сумі 400 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_11 в середині березня 2004 року перебуваючи в своєму офісі, який розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, повідомив потерпілій ОСОБА_29, про те, що в неї під час роботи реалізатором в продуктовому кіоску виникла недостача на суму 800 грн., яку вона має відшкодувати. Через декілька днів потерпіла ОСОБА_29 знову приїхала у вищевказаний офіс, де підсудний ОСОБА_11, в присутності підсудного ОСОБА_9, разом з ОСОБА_12, матеріали щодо якого органом досудового слідства виділені в окреме провадження, висловлюючи погрози застосування фізичного насильства, примушували її до виконання цивільно- правових зобовязань - відшкодування вищевказаної нестачі в сумі 800 грн., яка виникла під час її роботи реалізатором в торгівельному кіоску ОСОБА_11 в період з лютого 2004 року до 10 березня 2004 року. Продовжуючи діяти по примушуванню до виконання цивільно-правових зобовязань, підсудний ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_29 поїхали до її будинку №65 на вул. Роксолани в м. Львові, де ОСОБА_29 винесла і передала ОСОБА_11 гроші в сумі 200 грн. В подальшому, боячись погроз зі сторони підсудного ОСОБА_11, потерпіла ОСОБА_29 принесла в офіс та передала для ОСОБА_11 гроші в сумі 400 грн, а на початку квітня 2004 року передала також гроші в сумі 170 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_7 в групі з ОСОБА_12, в другій половині березня 2005 року приблизно о 22.00 год., перебуваючи в приміщенні офісу приватного підприємця ОСОБА_11, що розташований на вул.. Тичини,21 в м. Львові, з застосуванням фізичного та психічного насильства до потерпілих ОСОБА_30 та ОСОБА_31, що не є небезпечним для життя та здоровя, яке виразилось в нанесенні побоїв потерпілому ОСОБА_31 в присутності його матері ОСОБА_30, повторно, примушували до виконання цивільно-правових зобовязань - відшкодування нестачі в сумі 8000 грн., яка виникла під час їх роботи з 24 січня 2005 року до другої половини березня 2005 року на посаді реалізаторів в торговельному кіоску підсудного ОСОБА_7

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочинів визнав частково та пояснив, що з березня 2002 року він зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності - фізична особа, займається роздрібною торгівлею продуктами харчування та має в своєму розпорядженні 10 торгівельних кіосків, які розташовані на території Шевченківського і Залізничного районів м. Львова. В травні 2003 року в його кіоску, що розташований на вул. Г.Мазепи,22 в м. Львові працювала реалізатором ОСОБА_13 та згідно бухгалтерської звірки, яку йому повідомила бухгалтер ОСОБА_32, вона допустила недостачу в розмірі приблизно 600 грн. При проведені звірки в офісі ОСОБА_13 з виявленою недостачею погодилась та повідомила, що взяла гроші з каси на власні потреби, пообіцявши їх повернути. Однак в подальшому ОСОБА_13 недостачі не повернула та перестала відповідати на телефонні дзвінки. Через деякий час до ОСОБА_9 зателефонувала людина з приводу працевлаштування і він домовився з нею зустрітись поблизу орендованого ним, ОСОБА_11, офісу, що розташований на вул. Тичини,21 в м. Львові. Коли ОСОБА_9 вийшов на зустріч, то через деякий час повернувся з потерпілою ОСОБА_13, яка збентежилась та стала виправдовуватись за неповернення недостачі. Він, ОСОБА_4, в цей час був в офісі та ОСОБА_13 пообіцяла повернути гроші, однак цього не зробила. Жодного фізичного насильства щодо ОСОБА_13 він не застосовував, міг лише на неї крикнути. Що стосується потерпілої ОСОБА_15, то така декілька днів з кінця травня 2003 року до середини червня 2004 року працювала в нього реалізатором в кіоску, що розташований на вул. Ю.Липи,14 в м. Львові. За час роботи ОСОБА_15 допустила недостачу в розмірі 750 грн. та він її звільнив з роботи, оскільки в кіоску відбувались пянки та часто знаходились сторонні люди. Оскільки ОСОБА_15, яка погодилась з допущеною недостачею, грошей не повертала, він, підсудний, через деякий час вирішив нагади їй про борг та разом з ОСОБА_9 чи ОСОБА_14 заїжджав до неї додому, однак ОСОБА_15 повідомила, що не працює, грошей не має та віддасть їх пізніше. В подальшому ОСОБА_15 йому грошей так і не повернула. Потерпілий ОСОБА_16 працював в нього ралізатором в продовольчому кіоску на протязі двох тижнів приблизно з середини 2004 року. За час своєї роботи він допустив недостачу товару на суму 250 грн. та через деякий час прийшов до нього, ОСОБА_11, в офіс і гроші за недостачу товару повернув. Потерпілі ОСОБА_19 і ОСОБА_18 працювали в нього реалізаторами в кіоску, що знаходиться на вул.. Г.Мазепи,12 в м. Львові довгий час та претензій до їх роботи не було. Однак при здачі зміни в кінці травня 2004 року і проведенні звірки в них була виявлена недостача в розмірі 1300 грн. Спочатку вони робили вигляд, що не розуміють причини виникнення недостачі, однак пізніше ОСОБА_18 повідомила, що у ОСОБА_19 під час зміни невідомі особи викрали картки поповнення рахунку оператора „Київстар. Через деякий час вищевказані повернули суму недостачі та ОСОБА_18 ще деякий час продовжувала працювати реалізатором, але з іншою напарницею. Потерпіла ОСОБА_20 працювала реалізатором в кіоску на вул. Г.Мазепи,22 разом з напарницею ОСОБА_33 в листопаді 2004 року одну зміну, тобто на протязі двох тижнів, і все було нормально. Однак після здачі ними другої зміни і проведення бухгалтерської звірки, на яку прийшла лише одна ОСОБА_20, було виявлено недостачу в розмірі 1200 грн. ОСОБА_20 позвонила до когось зі свої знайомих і домовилась б прийти в найближчу суботу, щоб подивитись результати бухгалтерської звірки. Н суботу ОСОБА_20 прийшла зі своїм знайомим мужчиною, який віддав половину суми виявленої недостачі, тобто 600 грн. Оскільки напарниця ОСОБА_20 - ОСОБА_21 для зясування недостачі в офіс зявлялась, її в один із днів зустрів в центрі м. Львова ОСОБА_9, який запропоновував їй проїхати в офіс, щоб пересвідчитись у правильності проведеної звірки. Ознайомившись з бухгалтерської звіркою, ОСОБА_21 пообіцяла повернути борг, однак цього не зробила. Потерпіла ОСОБА_22 працювала в його, ОСОБА_11. продовольчому кіоску, що знаходиться на вул.. Ю.Липи в м. Львові, одну зміну в квітні 2004 року та також допустила недостачу в розмірі 725 грн., яку пообіцяла повернути. Оскільки ОСОБА_22 впродовж тривалого часу суму недостачі не повертала і не мала телефону, він, підсудний, декілька разів приїжджав до неї додому на вул. Тургенєва в м. Львові і нагадував про необхідність повернення боргу. Приблизно через півроку ОСОБА_22 приїхала в його офіс зі своєю знайомою чи родичкою і остання повернула суму боргу, яка була винна потерпіла ОСОБА_22 Стосовно потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_24, то вони працювали реалізаторами в кіоску на вул.. Г.Мазепи,22 в м. Львові приблизно з листопада 2004 року. Першу двотижневу зміну вони пропрацювали добре і він ними був задоволений. Після здачі зміни, до нього, ОСОБА_11, звернувся ОСОБА_7, який також мав торговельні кіоски, який спитався чи він не має вільних продавців, оскільки продавець його кіоску, що розташований на вул. Лінкольна в м. Львові, захворів. Він порекомендував ОСОБА_7 ОСОБА_27 та ОСОБА_24, домовившись, що останні в нього будуть працювати тимчасово. Після здачі зміни в ОСОБА_7 вказані потерпілі повернулись перед Новим 2005 роком до нього на роботу в кіоск на вул. Г.Мазепи, 22. Він, підсудний, їх роботою під час другої зміни був незадоволений та, крім цього, ОСОБА_27 і ОСОБА_24 не приходили в офіс для проведення звірки. Оскільки ОСОБА_9 був з ними знайомий, він попросив розшукати вищевказаних осіб для проведення звірки, оскільки за повідомленням бухгалтера вони допустили недостачу на суму приблизно 2000 грн. В подальшому ОСОБА_9 їздив до вищевказаних дівчат додому, однак в них в квартирі проживали квартиранти. 29 грудня 2004 року до нього, ОСОБА_11, в офіс зателефонувала людина, яка повідомила, що є орендарем квартири в ОСОБА_25 та остання разом з ОСОБА_24 знаходяться вдома. В цей час він, підсудний, був з ОСОБА_7 та разом з ним поїхав в квартиру ОСОБА_25 на вул. Б.Хмельницького в м. Львові, де запропонували останній та ОСОБА_24 проїхати в офіс для проведення звірки стосовно виявленої недостачі. Приїхавши в офіс, він зателефонував своєму бухгалтерові ОСОБА_32, щоб остання приїхала на проведення звірки, а сам поїхав по своїх справах. ОСОБА_7 такої поїхав з офісу, оскільки мав намір привезти для проведення звірки свою дружину, якого в нього працювала бухгалтером, а ОСОБА_27 та ОСОБА_24 залишись в офісі з ОСОБА_26 Однак коли ОСОБА_7 повернувся в офіс зі своєю дружиною, то вищевказаних осіб в офісі не було. Після цих подій до нього, ОСОБА_11, влаштувалась на роботу свекруха ОСОБА_25 на імя „Світлана, яка також виховувала її дитину. В подальшому ОСОБА_9 від когось довідався, що ОСОБА_27 перебуває в свого дідуся в с. Свірж Перемишлянського району Львівської області. У звязку з цим, він, підсудний, попросив ОСОБА_9 та ОСОБА_7, в якого ОСОБА_27 також працювала реалізатором, привезти її для проведення звірки. Оскільки того дня ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_27 приїхали в м. Львів пізно ввечері, він, ОСОБА_11, домовився з ОСОБА_23 зустрітись на наступний день, однак остання на таку зустріч не прийшла. Приблизно в кінці січня 2005 року ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_27 в центрі м. Львова, привіз її в офіс, була проведена бухгалтерська звірка та виявлена недостача підтвердилась. Відтак вони з ОСОБА_23 домовились про те, що в її квартирі вони наведуть порядок, що квартиру можна буде здавати в оренду за більшу плату і за рахунок отриманих коштів недостача буде погашена. Свекруха ОСОБА_23 проти такої пропозиції не заперечувала. Однак 21 квітня 2005 року потерпіла ОСОБА_27 прийшла офіс з працівниками міліції та стала висувати звинувачення, що в неї вони забрали паспорт і квартиру. Що стосується потерпілої ОСОБА_29, то така дійсно працювала в нього реалі затором в кіоску на вул.. ГрінченкаД в м. Львові приблизно в лютому-березні 2005 року. Першу зміну вона також пропрацювала нормально, однак після здачі другої зміни і проведення звірки була виявлена недостача в розмірі понад 500 грн. З виявленою недостачею ОСОБА_29 погодилась та пояснила, що гроші їй були дуже потрібні, оскільки в неї хворий батько. Частину грошей ОСОБА_29 віддала йому коли він з нею їздив до неї додому, а решту грошей вона повернула йому частинами в декілька етапів. Він, ОСОБА_11, не заперечує, що під час зустрічей з вищевказаними особами, які працювали в нього реалізаторами і допустили недостачу матеріальних цінностей, міг висловлюватись на їх адресу на підвищених тонах чи з погрозами, однак робив це лише з метою повернення ними заборгованих коштів. У вчиненому щиро кається, вважає, що його дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст. 355 ч.2 КК України, та просить його суворо не карати. В предявленому йому обвинуваченні у створенні організованої злочинної групи, у незаконному заволодінні паспортами громадянина України ОСОБА_13 та ОСОБА_23, а також у викраденні і незаконному позбавленні волі ОСОБА_25 та ОСОБА_34 він не визнає, оскільки жодної організованої групи він створював, паспортами вищевказаних осіб він не заволодівав, ОСОБА_25 і ОСОБА_24 не викрадав та волі їх не позбавляв. Крім цього, він також заперечує свою причетність до примушування виконання цивільно-правових зобовязань потерпілих ОСОБА_28, ОСОБА_30 та ОСОБА_31, оскільки з вказаними особами він не знайомий та останні ніколи в нього реалізаторами в торгівельних кіосках не працювали.

Підсудний ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів визнав частково та пояснив, що з квітня 2003 року він зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності - фізична особа, займається торгівельною діяльністю та станом на 2003-2005р. мав в своєму розпорядженні пять торгівельних кіосків, які розташовані на території Шевченківського району м. Львова. Оскільки в грудні 2004 року в нього виникли проблеми з продавцями, він звернувся до ОСОБА_9 та останні порекомендував взяти йому реалізаторами ОСОБА_25 та ОСОБА_35М, однак після здачі зміни ОСОБА_27 не прийшла для проведення бухгалтерської звірки. Зі слів ОСОБА_11, з яким він знайомий з дитячих років і з яким вони працювали в одному офісі на вул. Тичини,21 в м. Львові, він дізнався, що ОСОБА_27 і ОСОБА_34, які перед цим в нього відпрацювали зміну, теж не прийшли на проведення такої звірки. В кінці грудня 2004 року, дізнавшись від квартирантів про те, що ОСОБА_24 і ОСОБА_27 появились в квартирі, він, ОСОБА_7, разом зі ОСОБА_11 поїхали на квартиру до ОСОБА_25 та разом з ОСОБА_24 привезли їх у вищевказаний офіс. З офісу він поїхав за своєю дружиною ОСОБА_36, яка працювала в нього бухгалтером, однак коли вони повернулись, то ОСОБА_25 та ОСОБА_24 в офісі не було. Через деякий час в січні 2005 року до ОСОБА_9 зателефонувала свекруха ОСОБА_25, яка повідомила, що сидить вдома з її дитиною, а ОСОБА_27 знаходиться в свого дідуся в с.Свірж Перемишлянського району Львівської області. Він, ОСОБА_7 дійсно разом з ОСОБА_9 приблизно 17-18 січня 2005 року поїхали у вищевказане село Свірж, звідки привезли ОСОБА_25 для проведення бухгалтерської звірки на предмет зясування недостачі. У звязку з тим, що коли вони повернулись в м. Львів, було дуже пізно, вони домовились з ОСОБА_25 про те, що вона прийде в офіс на наступний день, однак остання в обумовлений час в офіс не зявилась. Приблизно в кінці січня - на початку лютого 2005 року до нього, ОСОБА_7 зателефонував працівник офісу на імя ОСОБА_37, який повідомив, що зустрів ОСОБА_27 в місті Львові. Після цього він, підсудний, поїхав на вказане ОСОБА_37 місце та привіз ОСОБА_27 в офіс на вул. Тичини, 21 в м. Львові, однак його дружини ОСОБА_36, яка працювала в нього бухгалтером, в офісі не було. В подальшому ОСОБА_25 він побачив лише в квітні 2005 року, коли остання прийшла в офіс з працівниками міліції. Що стосується потерпілої ОСОБА_28. то така дійсно працювала в нього реалі затором приблизно в січні-лютому 2005 року та за час своєї роботи допустила недостачу в сумі 400 грн. При проведенні звірки разом з ОСОБА_28 була її тітка, яка повідомила, що її племінниця є порядною дівчиною. Виявлену недостачу ОСОБА_28 визнала та пояснила, що віддасть гроші. Оскільки ОСОБА_28 грошей не віддавала, він, ОСОБА_7, приблизно два рази приїжджав до неї додому з вимогою повернути борг. Крім цього, в нього, ОСОБА_7 на початку 2004 року в торгівельному кіоску також працювали продавцями впродовж приблизно півтора місця ОСОБА_38 та ОСОБА_31 При проведенні звірки було встановлено, що вони допустили недостачі на суму приблизно понад 5000 грн. Він, підсудний, став кричати на ОСОБА_31 та останній пояснив, що комусь вночі віддавав гроші. У вчиненому щиро кається, вважає, що його дії підпадають під злочин, який передбачений ст. 355 ч.2 КК України, та просить його суворо не карати. В предявленому йому обвинуваченні в тому, що він ввійшов в організовану злочинну групу, у незаконному заволодінні паспортом громадянина України ОСОБА_25, а також у викраденні і незаконному позбавленні волі ОСОБА_25 і ОСОБА_34 він не визнає, оскільки жодної організованої групи ніхто не створював, паспортом ОСОБА_25 не заволодівав, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 не викрадав та волі їх не позбавляв.

Підсудний ОСОБА_9 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні злочинів визнав частково та пояснив, що його мати працювала тривалий час продавцем кіоску в підсудного ОСОБА_11 Приблизно в 2003 році, коли мати захворіла і йому необхідно було шукати роботи, мати познайомила його з ОСОБА_4 та він став працювати в останнього на складі, де зі всіма працівниками там познайомився. Через деякий час ОСОБА_11 попросив його дати оголошення в газету, займатись підшукуванням продавців кіосків та спілкуватись з ними стосовно роботи. Він, ОСОБА_9, зустрічався з особами, які шукали роботу, на зупинці „Балатон, що розташована на вул. ОСОБА_39, та відтак йшов з ними в приміщення офісу для проведення розмови стосовно умов праці. До нього, ОСОБА_9, дійсно була зателефонувала восени 2003 року потерпіла ОСОБА_13 стосовно працевлаштування, вони з нею зустрілись на вищевказаній зупинці та направились в офіс на вул. Тичини,21 в м. Львові. При прибутті в офіс ОСОБА_13 хтось впізнав та зясувалось, що вона раніше працювала в ОСОБА_11 продавцем кіоску і допустила нестачу грошей. Потерпілу ОСОБА_15 він також знає, оскільки остання проживала неподалік від одного з кіосків, які належали ОСОБА_11 ОСОБА_40 стало відомо, що ОСОБА_15 раніше працювала в ОСОБА_11 реалі затором та за час своєї роботи допустила нестачу грошей, які не повернула. Одного разу він бачив ОСОБА_15 біля вказаного кіоску, однак розмови з нею не вийшло, оскільки остання перебувала в стані алкогольного спяніння. Чи заходив він до ОСОБА_15 разом з ОСОБА_41 з приводу повернення боргу, пригадати не може, однак мав місце випадок, коли він, ОСОБА_9, вів з нею розмову про повернення нестачі сам. За характером своєї роботи він половину дня знаходився в офісі, а іншу половину дня їздив по кіосках та перевіряв, як продавці працюють. Потерпілу ОСОБА_20 він пригадує та можливо був присутній в офісі, коли ОСОБА_11 проводив з нею звірку і говорив про виявлену нестачу грошових коштів і про повернення грошей. Що стосується потерпілої ОСОБА_21, то йому також було відомо, що вона разом з ОСОБА_20 працювала продавцем кіоску і вони допустили недостачі. Приблизно на початку грудня 2004 року він, ОСОБА_9, зустрів ОСОБА_21, яка була в компанії і випивала, в районі вул. Підвальної в м. Львові. Оскільки ОСОБА_21 говорила, що жодних нестач вона не допускала, він запропонував їй поїхати в офіс для проведення звірки. Потерпіла ОСОБА_21 не бажала їхати в офіс, однак він на цьому став настоювати, бо саме він, підсудний, брав її на роботу до ОСОБА_11 та остання через деякий час з ним поїхала. На час їх приїзду була обідня перерва, а тому він зателефонував бухгалтеру та залишив ОСОБА_21 в офісі. Потерпілі ОСОБА_24, з якою він знайомий приблизно из 2002 року, та ОСОБА_27 також працювали реалізаторами в торгівельних кіосках ОСОБА_11 Спочатку вони добре, однак пізніше допустили нестачу та не зявлялись в офіс для проведення звірки. Приблизно в середні січня 2005 року, дізнавшись від свекрухи ОСОБА_23 про те, що остання перебуває в свого дідуся в с. Свірж Перемишлянського району Львівської області, він, ОСОБА_9. разом з ОСОБА_7 їздили у вказаний населений пункт та привезли ОСОБА_27 в офіс, що розташований на вул. Тичини,21 в м. Львові. При цьому жодного насильства стосовно ОСОБА_23 ніхто не застосовував. Оскільки вони повернулись в м. Львів пізно ввечері та йому необхідно було розвозити товар, він залишив ОСОБА_27 в офісі, а сам поїхав по став їздити по кіосках. На його думку, звірка з ОСОБА_25 щодо нестачі була проведена, оскільки після цього він часто бачив ОСОБА_27 у вищевказаному офісі. Що стосується потерпілої ОСОБА_29, то таку дівчину він пригадує, оскільки брав її на роботу в кіоск до ОСОБА_11 Однак про те, що ОСОБА_29 допустила нестачу і що її примушували до сповнення грошей йому нічого невідомо.

Незважаючи на часткове визнання підсудними ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 своєї вини, їх винуватість у вчиненні вищевказаних злочинів

10 повністю і обєктивно підтверджується наступними зібраними в ході досудового слідства і перевіреними в судовому засіданні доказами.

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобов*язань потерпілої ОСОБА_13 та незаконного заволодіння її паспортом громадянина України.

З даних на досудовому слідстві і перевірених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_13 вбачається, що приблизно в квітні 2003 року, прочитавши в газеті „Ваш магазин оголошення про те, що одній з фірм потрібні на роботу продавці, вона зателефонувала по вказаному в оголошенні телефону, порозмовляла з бухгалтером цієї фірми на імя ОСОБА_38, яка повідомила як пройти в офіс та що для працевлаштування їй необхідно підшукати собі напарницю. Після цієї розмови вона зателефонувала до своєї подружки ОСОБА_42, яка погодилась працювати з нею продавцем в кіоску. На наступний день вона пішла в офіс вказаної фірми, який знаходився на вул. Тичини в м. Львові, щоб обговорити умови праці, де познайомилась з директором фірми ОСОБА_11, який після укладення угоди про працевлаштування повіз її на своєму автомобілі до кіоску на вул. Г.Мазепи в м. Львові, де вона мала приступити зі своєю напарницею до роботи на наступний день. В подальшому з ОСОБА_42 вони пропрацювали у вказаному кіоску два тижні, отримали заробітну плату та декілька днів відпочивали. Відтак знову відпрацювали в цьому ж кіоску два тижні та здали зміну. Коли вона, ОСОБА_13 прийшла в офіс, щоб провести звірку, то бухгалтер ОСОБА_42 їй повідомила, що вони з напарницею до пустили недостачу в сумі 635 грн. В цей час в приміщення офісу зайшов ОСОБА_11, який в різкому тоні став вимагати погашення недостачі, кричав на неї та погрожував, що вона не вийде з приміщення офісу. Відтак в приміщення офісу також зайшов хлопець, якого на фірмі всі називали „Льоня, та останній також в агресивному тоні заявив, що якщо вона не має грошей, то вони з ОСОБА_11 приїдуть до неї додому і заберуть телевізор або холодильник. Боячись ОСОБА_11 та „Льоні, вона змушена була сказати, що на наступний день принесе гроші в сумі 635 грн. і віддасть бухгалтеру, після чого її відпустили. Однак на наступний день вона в офіс не прийшла, грошей не віддала, оскільки вважала, що недостачі у них з напарницею не було. В листопаді 2003 року, шукаючи роботу, вона знову прочитала в газеті „Ваш магазин оголошення про те, що одній з фірм потрібні для роботи продавці та позвонила по вказаному в оголошенні телефону. На її дзвінок трубку підняв мужчина, яким, як зясувалось пізніше, був ОСОБА_9 та який повідомив, що він займається кадровими питаннями. Прийшовши в призначений ОСОБА_9 час на зустріч, вони з ним направились в офіс. При підході до приміщення вона зрозуміла, що вони йдуть на фірму ОСОБА_11 та побачила „Ларіка, який крикнув ОСОБА_9, що вона їх боржниця. Коли вона почала втікати, то ОСОБА_9 її затримав і завів в приміщення, де знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_14 Вони разом з ОСОБА_9 почали кричати на неї, чому вона втекла, чому так довго не зявлялась і не віддала гроші. Також їй повідомили, що не випустять її з офісу до того часу, поки вона не знайде і не поверне гроші. Пізніше в приміщення офісу зайшов хлопець на імя „Льоня, який також їй погрожував розправою у випадку неповернення грошей. Вона, ОСОБА_13, знаходилась в офісі фірми до ночі, пізніше дозвонилась до свого батька, з яким розмовляв ОСОБА_14 та який батькові повідомив, що вона ш v повернути фірмі 635 грн. Пізніше в офіс повернувся ОСОБА_11, якии забрав в неї паспорт громадянина України, та наказав привезти на наступний день взамін паспорта борг в сумі 635 грн., після чого дозволив піти з офісу. Вранці вона про все розповіла своєму батькові, який сказав їй на фірму ОСОБА_11 більше ніколи не ходити. З вказаного часу в офісі вищевказаної фірми вона не була, нікого з працівників не бачила та її паспорт залишився на вказаній фірмі (т.1 а.с. 101-107).

З перевірених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_43 видно, що потерпіла ОСОБА_13 є його донькою та вона весною 2003 року вона дійсно зі своєю напарницею працювала продавцем в кіоску якогось приватного підприємця. Пропрацювавши приблизно до кінця весни 2003 року донька звільнилась з роботи, не отримавши заробітної плати, та йому розповідала, що бухгалтер фірми штучно вивела їй з напарницею недостачу товарно-матеріальних цінностей, на суму приблизно 600 грн. В один з днів осені 2003 року, пізно ввечері, йому зателефонувала донька та повідомила, що її насильно утримують в приміщенні офісу фірми, на якій вона працювала продавцем весною 2003 року та що в неї вимагають гроші під виглядом повернення недостачі. Пізніше донька передала телефон невідомому мужчині, який агресивним тоном сказав йому, ОСОБА_43, що його дочка винна фірмі гроші в сумі приблизно 600 грн. і що він повинен терміново повернути ці гроші. По тону розмови цього мужчини він відчув, що його слова прозвучали як погроза. Переживаючи за безпеку доньки він. ОСОБА_43, став кричати на даного мужчину, пропонував йому їхати в Шевченківський райвідділ міліції по місцю знаходження фірми і там розібратися з приводу достовірності існування недостачі, а також повідомив, що якщо доньку не відпустять, то він, ОСОБА_43, сам приїде до них на фірму з працівниками міліції. Через декілька хвилин після цього донька ОСОБА_13 зателефонувала йому та повідомила що її з офісу відпустили. На наступний день донька йому розповіла, що в офіс фірми її насильно був привів якийсь працівник та там на неї кричали. Погрожували побити та вимагали гроші в сумі приблизно 600 грн. (т.1 а.с.108-110).

Із заяви потерпілої ОСОБА_13 від 18 травня 2005 року видно, що ОСОБА_11, ОСОБА_14 та особа на імя „Льоня під приводом нестачі товарно- матеріальних цінностей вимагали в неї гроші в сумі 600 грн. (т. 1 а.с.89).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілої ОСОБА_15

Як видно з даних на досудовому слідстві і перевірених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_15В, приблизно в травні 2003 року на одному з торгівельних кіосків, який знаходиться на вул. Ю.Липи в м.Львові, вона прочитала оголошення про те, що для роботи на одній з львівських фірм потрібні продавці. Оскільки вона тривалий час не мала роботи, така інформація її зацікавила і вона подзвонила на вказаний в оголошенні номер телефону. Мужчина, який підняв трубку, назвав адресу фірми - вул.Тичини в м. Львові та повідомив, що буде їх з напарницею чекати наступного дня до обіду. На наступний день разом зі своєю знайомою на імя ОСОБА_20, яка погодилась з нею працювати, вона приїхала у вищевказаний офіс, де їх зустрів мужчина на імя ОСОБА_28, з яким вона розмовляла по телефону на рахунок працевлаштування. В офісі вони обговорили умови праці, заповнили бланк трудової угоди, та в процесі 12 цього в офіс прийшов мужчина, яким, як зясувалось пізніше був директорм фірми ОСОБА_4 Останнього вона, потерпіла, знала з вигляду, оскільки він інколи приходив до її керівника, в якого вона раніше працювала продавцем. Приблизно в кінці травня 2003 року вони прийняли зміну та пропрацювали два тижні, після чого здали зміну молодим дівчатам по іменах ОСОБА_21 і Лєна. Після цього вона, ОСОБА_15, разом з напарницею прийшли в офіс фірми для проведення звірки з бухгалтером на імя ОСОБА_14, яка провівши підрахунок по компютеру, їм сказала, що у них є недостача товару на суму 750 грн. Вони з ОСОБА_20 були обурені такою інформацією, оскільки по їх підрахунках такої недостачі, однак бухгалтер не хотіла їх слухати. Після цього вона вирішила з ОСОБА_11 не мати жодних стосунків та на його фірму не ходити. Приблизно через два тижні після здачі зміни до неї до дому приїхали ОСОБА_11 А,В. і ОСОБА_28, який приймав її на роботу, які повідомили, що вона мусить повернути борг в сумі 750 грн., тобто суму недостачі. Коли вона стала проти цього заперечувати, то ОСОБА_11 став розмовляти з нею в агресивному тоні, розмахувати руками та погрожувати побиттям. Злякавшись, вона була змушена була сказати ОСОБА_11, що поверне гроші через два тижні. Приблизно через тиждень до неї додому знову прийшов ОСОБА_11, який поводив себе агресивно та вона відліла йому 100 грн., а ще через місяць повернула йому також 40 грн. (т.1 а.с.117-120).

Із заяви потерпілої ОСОБА_15 від 13 травня 2005 року видно, що ОСОБА_11, ОСОБА_9 під надуманими причинами вимагали в неї гроші (т. а.с.113).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілого ОСОБА_16

З даних на досудовому слідстві і перевірених в судовому засівданні показань потерпілого ОСОБА_16 вбачається, що станом на серпень 2004 року він не мав роботи та у звязку, прочитавши в газеті „Ваш магазин оголошення про те, що одній з фірм необхідні продавці кіосків, він зателефонував по вказаному оголошенні номеру. Трубку зняв мужчина, який представився йому як „Саша та пояснив, що займається підбором продавців для торгівлі в кіосках фірми. Він, ОСОБА_16, повідомив, що має для роботи напарницю, яка буде працювати з ним в зміні. Того ж дня з напарницею ОСОБА_44 вони приїхали до зупинки „Балатон на вул. Г.Мазепи в м. Львові, де зустрілися з вказаним мужчиною на імя „Саша, яким як зясувалось пізніше був ОСОБА_9 та останній показав їм кіоск, в якому вони мають працювати. Приблизно через один- два дні вони з напарницею прибули в офіс, де познайомились з ОСОБА_11, побачили бухгалтера на імя ОСОБА_14, заповнили бланки трудових угод та обговорили умови своєї праці. В подальшому вони з ОСОБА_44 прийняли в кіоску зміну. Де в антисанітарних умовах і з ознаками отруєнняч пропрацювали майжн два тижні. Після здачі зміни і перерахунку товару, вони відпочили декілька днів та відтак неодноразово приходили в офіс фірми, щоб провести розрахунок з бухгалтером. Однак остання постійно не мала для цього часу та лише через значний проміжок час погодилась провести з ними звірку. В результаті звірки бухгалтер ОСОБА_14 повідомила, що вони допустили недостачу на двох в сумі більше 600 грн., що вона їм „відмінусовує заробітну плату та тому сума „боргу залишилась близько 350 грн. Під час цього спору була присутня ОСОБА_44, яка в подальшому покинула офіс, оскільки побачила, що бухгалтера неможливо переконати. Через деякий час в офіс прибув ОСОБА_45, який був присутній при їх розмові з бухгалтером та який зталефонував комусь по мобільному телефону і сказав „Приїжджайте до мене, для вас є робота. Приблизно через 20 хвилин до офісу приїхала автомобіль „Шкода, з якого вийшли троє мужчин та яким ОСОБА_11 повідомив, що він, ОСОБА_16, винен йому гроші в сумі 50 доларів США. Вказані особи стали погрожувати йому фізичною розправою та вимагати, щоб він повернув гроші, давши йому для цього термін три дні. Під впливом таких погроз він, ОСОБА_16, через декілька днів прийшов в офіс фірми та пое/вернув бухгалтеру 50 доларів СІЛА, після чого забрав свій паспорт громадяина України, який знаходився в офісі (т.1 а.с.131-134).

Аналогічні показання, які були перевірені в судовому засіданні, дала також на досудовому слідстві свідок ОСОБА_46 (т.1, а.с. 137-141).

Із заяви потерпілого ОСОБА_16 від 09 травня 2005 року видно, що ОСОБА_11 разом з невідомими особами шляхом фізичної розправи вимагали в нього гроші (т. 1 а.с. 123).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілої ОСОБА_18 JI.B.

З даних на досудовому слідстві і перевірених в судовому засіданні показань ОСОБА_47 вбачається, що в середині квітня 2004 року разом з своєю братовою ОСОБА_18 вона шукали роботу по оголошеннях в рекламній газеті „Ваш магазин. Зацікавившись оголошенням про те, що потрібні продавці в продовольчі кіоски, вони подзвонили по вказаному в оголошенні номеру телефону та розмовляли з мужчиною, який представився як ОСОБА_9. В подальшому вони зустрілись з ОСОБА_9, який провів їх в офіс, що розташований на вулиці Тичини в м. Львові, де вони познайомились з бухгалтером на імя ОСОБА_18, власником ОСОБА_11 та програмістом, якого звали ОСОБА_47. Після обговорення умов праці вони того ж дня вечором заступили на роботу в кіоск по вулиці Тичини в м. Львові. Після закінчення тижневої зміни здали звіт і недостачі в них не було. Під час роботи до них неодноразово приходив ОСОБА_9, який забирав з каси гроші. Одного разу невідома особа вирвала віконце та викрала картки поповнення рахунків операторів мобільного звязку на суму 1000 грн. Через день приїхав ОСОБА_11 і сказав, що дані картки не могли бути викрадені, що вона просто привласнила гроші і ставк погрожувати розправою, якщо такі гроші не будуть повернуті. Після цих подій вони з ОСОБА_18 пропрацювали приблизно два чи три тижні, а коли прийшли в офіс для проведення звірки, то в них була виявлена недостача на суму 3500 грн. Коли вона, потерпіла, разом з ОСОБА_18 повідомили, що жодних грошей повертати не будуть, ОСОБА_11 та мужчина на імя „Льоня стали погрожувати їм фізичною розправою. Пізніше ОСОБА_11 декілька разів телефонував до неї та вимагав повернення грошей. Оскільки у вказаний ним термін вони грошей не повернути, то ОСОБА_11 і мужчина на імя „Льоня продовжували їм телефонувати з вимогою повернення грошей. Через деякий час вони з ОСОБА_18 позичили 100 доларів СІЛА та 100 євро та принесли їх в офіс і віддали іроші бухгалтеру фірми (т. 1 а.с. 155-157).

Із заяви потерпілої ОСОБА_19 від 06 травня 2005 року видно, що ОСОБА_11 з особою на імя „Льоня вимагали в неї гроші (т.1 а.с.146).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілої ОСОБА_20

З даних на судовому слідстві і оголошених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_20 видно, що в кінці осені 2004 року по оголошенню в газеті „Ваш магазин вона разом зі своєю напарницею ОСОБА_21 влаштувалась на роботу продавцем в кіоск, який розташований на вул. Г.Мазепи в м. Львові. Умови праці, як і сам процес працевлаштування, вони обговорювали з ОСОБА_9 в приміщенні офісу на вул. Тичини в м. Львові. Оскільки запропоновані умови робота їм підходили, то вони з ОСОБА_21 та ОСОБА_9 на наступний день вранці пішли в кіоск, де прийняли зміну у двох дівчат. Пропрацювавши два тижні, вони передали зміну двом молодим дівчатам, переписавши собі в зошит всю кількість товару, яка залишилась в кіоску. Після здачі зміни, приблизно через тиждень часу, вона пішла в офіс фірми на вул. Тичини в м. Львові, щоб провести звірку з бухгалтером ОСОБА_18. Провівши підрахунок по компютеру, бухгалтер повідомила, що у них з ОСОБА_21 на двох є недостача товару на суму 1200 грн. З даною недостачею вона, ОСОБА_20, не погодилась, про що повідомила бухгалтеру ОСОБА_18. При проведенні підрахунків і при цій розмові з бухгалтером в приміщенні офісу фірми постійно були присутні ОСОБА_9, директор ОСОБА_11 та невідомий мені мужчина, якого вона на той час бачила вперше. В процесі розмови її з бухгалтером ОСОБА_18 до неї, потерпілої, підійшов цей невідомий мужчина, став їй погрожувати фізичною розправою та в категоричній формі повідомив, що вона в будь-якому випадку поверне гроші. В подальшому вона змушена була зателефонувати до свого знайомого хлопця на імя ОСОБА_28, який на наступний день привіз в офіс та повернув ОСОБА_11 гроші в сумі 600 грн. і забрав її паспорт громадянина України (т.1 а.с.170-173).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілої ОСОБА_21

З перевірених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_21 випливає, що в кінці осені 2004 року разом ОСОБА_20 вона через оголошення в газеті „Ваш магазин вона влаштувалась на роботу продавцем кіоску на вул.. Г.Мазепи в м. Львові, який належить ОСОБА_11 Після здачі зміни двом молодим дівчатам ОСОБА_20 ходила звірку до головного бухгалтера на імя ОСОБА_18. На наступний день ОСОБА_20 їй розповіла, що бухгалтер повідомила про виявлену недостачу на суму 1200 грн. і що вони обоє мають погасити таку недостачу. Також ОСОБА_20 повідомила, що при цій розмові в офісі були присутні ОСОБА_9, директор фірми ОСОБА_11 та невідома особа, яка їй погрожувала фізичною розправою у випадку неповернення грошей, і що вона телефонувала до свого знайомого хлопця х проханням повернути за неї гроші. Приблизно через два-три тижні після цього біля підїзду будинку, її, ОСОБА_21, зустрів ОСОБА_9, який був з двома невідомими хлопцями. ОСОБА_9 насильно відвів її до автомобіля, заштовхав в салон та вона побачила, що за кермом цього автомобіля сидів ОСОБА_11 Невідомі особи сіли біля неї, потерпілої, а ОСОБА_9 сів на переднє сидіння пасажира. В подальшому її привезли в приміщення офісу на вул. Тичини в м. Львові, де ОСОБА_9 наносив її удари та розпитувався куди поділись гроші. Вона, ОСОБА_21, пояснювала, що жодної недостачі в неї бути не могли, однак її ніхто не слухав та один з невідомих хлопців також наніс їй один удар. Будучи переляканою, вона їм повідомила, що все зрозуміла і що грошу поверне. Однак в подальшому жодних грошей ОСОБА_11 вона не повернула, оскільки вважає, що недостачі товару в неї не було (т. 1 а.с. 183-187).

Такі свої показання потерпіла ОСОБА_21 також підтвердила в очній ставці х підсудним ОСОБА_9 (т.1 а.с. 189-195).

Із заяви потерпілої ОСОБА_21 від 24 червня 2005 року видно, що ОСОБА_45 та ОСОБА_9 вимагали в неї гроші в сумі 600 грн. (т.1 а.с. 177).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілої ОСОБА_22

З даних на досудовому слідстві і перевірених в судовому засіданні показань ОСОБА_22 вбачається, що приблизно весною 2004 року вона та її знайома Піх по оголошенню в газеті звязались з фірмою, які потрібні були на роботу продавці в продуктові кіоски. На роботу їх працевлапгговував ОСОБА_9 та вони пропрацювали в кіоску на вул. Грінченка біля шести діб, після чого до них приїхав ОСОБА_9 з двома жінками, які прийняли в них зміну. Перерахувавши весь наявний в кіоску товар, вони поїхали додому та домовились приїхати на наступний день на звірку. На наступний день в офісі фірми на вул. Тичини в м. Львові бухгалтер ОСОБА_18 повідомила, що в них виявлена недостача на суму біля 700 грн. Приблизно через тиждень після звірки до неї додому подзвонив ОСОБА_9 та повідомив, що вона має повернути заборговані кошти, однак вона відповіла, що нічого не заборгувала та жодних грошей повертати не буде. Через деякий час, а саме 15 грудня 2004 року до неї додому прийшли ОСОБА_9 та двоє невідомих хлопців, одного з яких ОСОБА_9 в розмові називав ОСОБА_37. В розмові з нею ОСОБА_37 при іншому невідомому та ОСОБА_9 сказав, що якщо вона не віддасть гроші то буде себе погано почувати. Вона сказала, що ніякого боргу не має, але погодилась повертати дані гроші частинами. Через деякий час дол. приміщення її квартири приїхав ОСОБА_11, який став вимагати, щоб вона негайно сплатила всю суму боргу, а пізніше дав їй на сплату грошей термін два місяці. Через деякий час коли вона перебувала в гостях в своєї знайомої ОСОБА_48,то в двері квартири хтось позвонив і попросив її викликати. В коридорі вона побачила ОСОБА_9, хлопця на імя ОСОБА_37 та ще одного невідомого хлопця, однак з ними не розмовляла, оскільки була в нетверезому стані. В перших числах квітня 2005 року вона прийшла в офіс фірми ОСОБА_11 та віддала бухгалтеру ОСОБА_18 гроші в сумі 725 гривень (т.2 а.с. 19-21).

З перевірених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_48 видно, що 20 березня 2005 року вона відзначала день народження свого сина і в неї в гостях була ОСОБА_22 Біля 21.00 год. в двері квартири хтось подзвонив в двері і коли вона їх відчинила, то побачила чотирьох невідомих хлопців, які попросили покликати ОСОБА_22, що вона і зробила. Коли ОСОБА_22 вийшла, то хлопці в агресивній формі спитались коли вона поверне борг, дали їй термін в один тиждень та після цього пішли. В подальшому в розмові ОСОБА_22 повідомила, що недостачу могла допустити її напарниця та вона, ОСОБА_48, порадила їй повернути гроші (т.2 а.с.22-25).

Із заяви потерпілої ОСОБА_22 від 26 квітня 2005 року видно, що ОСОБА_11 разом з іншими вимагав в неї повернення грошей (т.2 а.с. 11).

По епізодах примушування до виконання цивільно-правових зобов'язанії потерпілих ОСОБА_25, ОСОБА_24, незаконного заволодіння паспортом потерпілої ОСОБА_49 та викрадення і позбавлення її волі.

З даних на досудовому слідстві і в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_25 видно, що в листопаді-грудні 2004 року вона разом з своєю знайомою ОСОБА_24 прочитали в оголошенні, що потрібні продавці в продуктові кіоски. Вони зустрілись з працівником фірми ОСОБА_9, обговорили умови праці та в той же день прийняли зміну в одному з кіосків по вулиці Мазепи, 11 в м. Львові. При прийнятті зміни вони разом з попередньою зміною перерахували товар та записали його в свій зошит. В цьому кіоску вони пропрацювали два тижні та за цей час вона познайомились з працівником фірми ОСОБА_14 Після закіінчення роботи і передачі зміни двом дівчатам, вони відпочили та на пятий день прийшли в офіс, щоб провести звірку з бухгалтером на імя ОСОБА_14. Після проведення перерахунку бухгалтер повідомила, що виявлена недостача на суму 350 грн. Під час проведення перерахунку в офісі був присутній ОСОБА_9, який сказав, щоб вона на наступний день приймала зміну, а також прийшов директор ОСОБА_4 На наступний день зранку до неї додому приїхав ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 та відвіз їх з ОСОБА_24 в кіоск на вулиці Лінкольна в м. Львові, де вони мала працювати один тиждень. Вони знову прийняли зміну, переписавши все в зошит. В кінці тижня в кіоск приїхав ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 і сказади, щоб вони відпрацювала ще одну зміну. На наступний день вона здала зміну невідомій дівчині, знову ж таки перерахувавши все що було в кіоску. Через два дні вони з ОСОБА_24 знову заступили на роботу в кіоск по вулиці Мазепи в м. Львові, де пропрацювали два тижні і, перерахувавши товар, передали роботу іншій зміні. Оскільки ОСОБА_9 повідомив, що звірка відбувається в кінці тижня, тому вони на декілька днів поїхали до ОСОБА_24 додому. Коли вони з ОСОБА_24 в кінці грудня 2004 року повернулись до неї, ОСОБА_25, в квартиру на вул. Б.Хмельницького, 276/101 в м. Львові, до них ввечері прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_11, які стали зясовувати, чому вона не провели звірки. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почали на них кричати, вимагати негайно їхати в офіс для звірки та при цьому вони забрали в неї сумку і витягнули з неї її паспорт громадянина України. Після того їх повези в офіс на вул. Тичини в м. Львові, де на той час знаходились молоді хлопці на імя ОСОБА_19 і ОСОБА_37, а також ОСОБА_9

О.О. В офісі ОСОБА_11 повідомив, що в них недостача по обох кіосках на суму 2500 грн. Оскільки в них з ОСОБА_24 грошей не було, то їм погрожували фізичною розправою, а потім почали наносити побої. В подальшому вищевказані особи з офісу пішли, залишивши її та ОСОБА_24 з кладовщиком на імя ОСОБА_24, якому наказали їх не відпускати і охороняти. Вона, ОСОБА_27 та ОСОБА_24 просиділи в офісі всю ніч, а вранці, скориставшись тим, що кладовщик ОСОБА_24 вийшов, відчинили двері та з офісу втекли. В подальшому разом з ОСОБА_24 вона поїхали до останньої додому, звідки повернулись приблизно 13 січня 2005 року та після цього поїхала до свого дідуся ОСОБА_50 в с.Свірж Перемишлянського району Львівської області. Приблизно 17 чи 18 січня 2005 року вночі до даного села приїхали ОСОБА_7 та ОСОБА_9, які насильно, з застосуванням погроз, змусили її сісти в автомобіль і привезли в офіс на вул. Тичини в м. Львові, де перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_14 В офісі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 почали наносити їй удари в різні частини тіла, вимагаючи повернення грошей. Після цього ОСОБА_11 знову залишив її разом з кладовщиком на імя ОСОБА_24, якому наказав її нікуди не відпускати. На складі вищевказаного офісу її, ОСОБА_27, насильно утримували до 27 січня 2005 року, після чого скориставшись тим, що ОСОБА_9, який її охороняв того дня, вийшов з приміщення складу, вона вибігла на вулицю і поїхала на залізнодорожний вокзал, де провела дві ночі. Після цього вдень її побачив працівник фірми на імя „Юрій, відтак приїхав також ОСОБА_7 і її, ОСОБА_27, знову насильно привезли в офіс на вул. Тичини в м. Львові, де побили, змусили написати розписку на 4000 грн. та продовжували утримували її на складі цього офісу з 27 січня по 21 лютого 2005 року. 21 лютого 2005 року, користавшись тим, що біля неї нікого не було, вона, потерпіла, втекла, стала переховуватись в своєї знайомої ОСОБА_51, а пізніше переїхала жити в смт.Брюховичі (т.1 а.с. 18-22, 23-24).

Такі свої показання потерпіла ОСОБА_27 також підтверджувала на очних ставках з підсудним ОСОБА_11 та ОСОБА_7 (т.1 а.с. 34-36, 37-39).

Аналогічні показання щодо обставин працевлаштування, роботи реалізаторами в кіосках ОСОБА_52 і ОСОБА_7, примушування до виконання цивільно- правових зобовязань 29 грудня 2004 року та незаконного позбавлення волі дала на досудовому слідстві потерпіла ОСОБА_24 (т.1 а.с. 41-43).

З перевірених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_51, яка є знайомою ОСОБА_24 та ОСОБА_23, вбачається, що в кінці 2004 року, коли вона приишла до них в гості, то останні ш розповіли, що працівники фірми, на якій вони деякий час працювали продавцями в кіосках, виставили їм недостачу в сумі 4000 грн., тобто по 2000 грн. кожній. На початку весни 2005 року до неї додому прийшла ОСОБА_24 та повідомила, що вона з ОСОБА_25 переховувалась від ОСОБА_9 та працівників фірми в будинку її батьків. Після цього ОСОБА_24 приблизно один місяць проживала в неї, ОСОБА_51, вдома. Приблизно в березні 2005 року до неї додому прийшла ОСОБА_53, яка вся була побита. ОСОБА_27 розповіла, що її зловили ОСОБА_7 і ОСОБА_45, насильно привезли в приміщення офісу, де її побили та насильно утримували два чи три тижні. Після цього, вона, свідок, порадила ОСОБА_54 заховатися в її майбутньої свекрухи ОСОБА_55, що остання і зробила (т.1 а.с.53- 57).

Зазначені обставини підтвердила на досудовому слідстві свідок ОСОБА_55, показання якої були оголошені в судовому засіданні (т.1 а.с. 58 - 63).

З перевірених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_40 випливає, що підсудні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дійсно приїждали в с. Свірж Перемишлянського району Львівської області та повезли з собою в м. Львів його онуку ОСОБА_27, яка на той час з ним тимчасово проживала (т.1 а.с.66).

З даних протоколів предявлення фотознімків для впізнання від 09 квітня 2005 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_27 впізнала ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 як осіб, які вимагали в неї гроші та незаконно позбавили волі (т.1 а.с. 28, 30, 32).

З даних протоколу предявлення фотознімків для впізнання від 09 квітня 2005 року видно, що потерпіла ОСОБА_24 впізнала ОСОБА_9 (т.1 а.с.44).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілої ОСОБА_28

З даних на досудовому слідстві і перевірених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_28 вбачається, що на початку 2005 року вона побачила на одному з кіосків оголошення про те, що набирають продавців для торгівлі в продуктовому кіоску. У той же день вона запитала кіоскера, що потрібно для працевлаштування, залишила йому свій номер мобільного телефону та останній їй пояснив, що до неї передзвонять. Через декілька днів до неї на мобільний телефон подзвонили мужчина, який представився ОСОБА_56 та призначив зустріч. На зустріч вона запросила свою знайому ОСОБА_37, яка погодилась з нею працювати, однак вищевказаний мужчина на зустріч не прийшов та тому вони разом з ОСОБА_37 зайшли в приміщення офісу на вул. Тичини,21 в м. Львові. Працівники офісу викликали ОСОБА_56, яким, як зясувалось пізніше, виявився ОСОБА_9 З останнім вони обговорили умови праці та того ж дня, 17 січня 2005 року, заступили на зміну в кіоск, що розташований на вул. Лінкольна в м. Львові. В подальшому вони дізнались, що вказаний кіоск належить ОСОБА_7, який кожного дня до них приїжджав і забирав денний виторг. У вказаному кіоску вони пропрацювали до 17 лютого 2005 року та коли прийшли в офіс, то дружина ОСОБА_7 на імя ОСОБА_24, провівши звірку, повідомила, що вони допустили недостачу в розмірі 2000 грн. Вона, потерпіла з цим не погоджувалась, однак ОСОБА_7, який перебував в приміщення офісу став на неї кричати, погрожувати фізичною розправою та змусив її написати розписку про те, що вона заборгувала 400 грн. Згідно даної розписки вона мала віддати борг протягом трьох днів. В останіх числах лютого 2003 року до неї додому вночі прижав ОСОБА_7 разом з невідомим мужчиною та вони, в присутності її брата ОСОБА_57, почали вимагати сплатити борг в сумі 400 грн., стали їй погрожувати і на їхні крики вийшла її тітка ОСОБА_58, яка сказала, щоб ОСОБА_7 представив документи щодо недостачі. Відтак 01 березня 2005 року ОСОБА_7 разом з невідомим знову перестрів її в будинку, вони на неї кричали та вимагали 400 грн. При цьому вони погрожували фізичною розправою та коли вийшов її батько, то ОСОБА_7 перестав її шарпати (т.юі а.с.205-209).

Вищевказані обставини підтвердили на досудовому слідстві свідки - брат потерпілої ОСОБА_28 - ОСОБА_57 та її тітка ОСОБА_58 (т.1 а.с 210-211, 217- 220), показання яких були оголошені в судовому засіданні.

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілої ОСОБА_29

З перевірених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_29 вбачається, що в лютому 2004 року вона влаштувалась на роботу продавцем торгівельного кіоску, що розташований на вул. Грінченка в м. Львові. Вказану роботу вона знайшла через оголошення в газеті „Ваш магазин, умови праці обговорювала з ОСОБА_9 та підписала трудову угоду. Так вони пропрацювали до 10 чисел березня 2004 року, після чого їх змінили. Через декілька днів вона з напарницею ОСОБА_55 поїхали в офіс здавати зміну і при здачі зміни виявилось, що в них виявлено недостачу в сумі 1600 грн. та ОСОБА_4 спитався, коли вони повернуть гроші. Через деякий час ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 почали періодично телефонувати до неї, ОСОБА_29, і нагадувати про борг в сумі 800 грн., так як інші 800 грн. повинна була повернути ОСОБА_14.

Через декілька днів вона, потерпіла, знову поїхала в офіс, щоб ще раз все перерахувати. В офісі знаходились ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_58, ОСОБА_14 та незнайомий мужчина. Розмову вів ОСОБА_11, який в погрозливому тоні вимагав повернення недостачі. Невідомий мужчина також пригрозив, що в противному випадку її кудись насильно вивезуть. Після цього вона з ОСОБА_11 поїхала до неї додому де вона позичила в своєї бабці 200 грн. і відділа ОСОБА_11 Через деякий час вона знову приїхала в офіс та віддала бухгалтеру ОСОБА_14 400 грн., а на початку квітня 2004 року повернула ще 170 грн. (т.1 а.с.236-239).

По епізоду примушування до виконання цивільно-правових зобов'язань потерпілих ОСОБА_38 та ОСОБА_31.

З даних на досудовому слідстві і перевірених в судовому засіданні показань потерпілих ОСОБА_31 та ОСОБА_38 випливає, що в період січня - березня 2005 року вони працювали реалізаторами в торгівельному кіоску в приватного підприємця ОСОБА_7 Після здачі роботи і проведення звірки в приміщенні офісу на вул.. Тичини в м. Львові їм повідомили, що за час їх роботи утворилась недостача на суму біля 8000 грн. Недостача, як вона, ОСОБА_38 дізналась пізніше, вийшла тому, що в нічний час до її сина в кіоск підходили невідомі особи та він їм віддавав гроші. В подальшому, у другій половині березня 2005 року, ОСОБА_7 разом з невідомою особою в приміщенні офісу вимагали повернення боргу та при цьому до її сина застосовували фізичне насильство (т. 1 а.с.246-249, т,2 а.с.6-8).

Із заяви потерпілої ОСОБА_38 від 27 квітня 2005 року видно, що ОСОБА_7 разом з невідомою особою шляхом погроз і побиття її сина примушували її написати боргову розписку на суму 7257 грн., як недостачу, яка виникла під час їх роботи з сином в якості продавців в торгівельному кіоску (т.1 а.с.242).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість підсудних ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні вищевказаних злочинів повністю та обєктивно доведена.

Органом досудового слідства дії підсудних ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 по вищевказаних епізодах примушування до виконання цивільно-правових зобовязань, а також по викраденню і незаконному позбавленні волі потерпілих ОСОБА_25 і ОСОБА_24 органом досудового слідства була кваліфіковано за ст.ст. 355 ч.З, ст.146 ч.З КК України та в обвинувальному висновку зазначено, що своїми умисними діями вони примушували до виконання цивільно-правових зобовязань, з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження та знищення їх майна за відсутності ознак вимагання, вчинивши свої дії повторно, поєднані з насильством, що не є небезпечним для і здоровя, вчинене організованою групою, а також, що вони незаконно викрали людину та позбавили її волі, з корисливих мотивів, щодо двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоровя потерпілого, здійснюване протягом тривалого часу, вчинивши дані діянні організованою групою.

Однак таку кваліфікацію дій підсудних ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд вважає невірною.

Відповідно до змісту ч.З ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька

осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке обєднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, обєднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всі учасникам.

Однак наведені в обвинувальному висновку та наявні в матеріалах справи докази, які були зібрані в ході досудового слідства, не дають суду достатніх підстав зробити обєктивний висновок про те, що підсудний ОСОБА_59 організував стійке злочинне обєднання, в склад якого увійшли підсудні ОСОБА_7

В.В. і ОСОБА_9, ОСОБА_12, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_14, кримінальна справа відносно якого закрита у звязку з його смертю, а також інші невстановлені досудовим слідством особи, для вчинення цих та іншого злочинів, що ними було розроблено і узгоджено план вчинення цих та інших злочинів тощо.

Висновок органу досудового слідства про створення підсудним ОСОБА_4 вищевказаної організованої групи та входження до такої групи ОСОБА_7Вло, ОСОБА_9, ОСОБА_60. ОСОБА_14 та інших невстановлених осіб, на думку суду, є лише висунутою на кінцевій стадії досудового слідства версією, яка фактично не була підтверджена жодними належними і зібраними з додержанням вимог кримінально-процесуального закону достатніми доказами. Таких доказів також не було здобуто і в ході судового слідства.

За таких обставин, суд вважає, що дії підсудних ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 слід правильно кваліфікувати за ст. 355 ч.2 КК України, так як своїми умисними діями примушували до виконання цивільно-правових зобовязань, з погрозою насильства над потерпілими, пошкодження та знищення їх майна за відсутності ознак вимагання, вчинивши свої дії повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з насильством, що не є небезпечним для і здоровя потерпілих, а також за ст. 146 ч.2 КК України, оскільки своїми умисними діями вони з корисливих мотивів незаконно викрали людину та позбавили її волі, вчинивши такі дії щодо двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, здійснюване протягом тривалого часу, виключивши при цьому кваліфікуючу ознаку вчинення такого злочину способом, небезпечним для життя чи здоровя потерпілого.

Відтак суд вважає, що органом досудового слідства дії підсудних ОСОБА_11 та ОСОБА_7 органом досудового слідства правильно кваліфіковано за ст, 357 ч.З КК України, так як своїми діями незаконно заволоділи паспортом.

Крім цього, органом досудового слідства підсудному ОСОБА_11 предявлено обвинувачення в примушуванні в лютому 2005 року потерпілої ОСОБА_28 до виконання цивільно-правових зобовязань - відшкодування нестачі в розмірі 400 грн. та в примушуванні в другій половині березня 2005 року потерпілих ОСОБА_30 і ОСОБА_31 до виконання цивільно-правових зобовязань погашення нестачі в сумі 8000 грн.

В постанові про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_11 та в обвинувальному висновку зазначено, що підсудний ОСОБА_7 17 лютого 2005 року, згідно розробленого плану та з відома керівника злочинної групи ОСОБА_11, перебуваючи в офісі на вул. Тичини, 21 в м. Львові, з застосуванням морального насильства примушував потерпілу ОСОБА_28 відшкодувати нестачу в сумі 400 грн., яка виникла за час її роботи на посаді реалізатора в період з 17 січня 2005 року по 17 лютого 2005 року в приватного підприємця ОСОБА_11 Продовжуючи діяти згідно розробленого ОСОБА_11 плану, підсудний ОСОБА_61 разом з невстановленою досудовим слідством особою в кінці лютого 2005 року біля 2-3 год. ночі прибули до помешкання потерпілої ОСОБА_28, де під погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя і здоровя, примушували ОСОБА_28 відшкодувати нестачу в розмірі 400 грн.

Аналогічні відомості про роль та участь підсудного ОСОБА_11 у вчиненні злочину, зазначені також по епізоду примушування до виконання цивільно- правових зобовязань потерпілих ОСОБА_38 та ОСОБА_31. яке мало місце в другій половині березня 2005 року. Органом досудового слідства зазначено, що недостача в сумі 8000 грн. була допущена вказаними потерпілими під час роботи в приватного підприємця ОСОБА_11 та що примушування до повернення нестачі було скоєно підсудним ОСОБА_7 в групі з ОСОБА_62 з відому керівника злочинної групи ОСОБА_11 та згідно розробленого ним плану.

Однак, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні було встановлено, що потерпілі ОСОБА_28, ОСОБА_38 та її син ОСОБА_31 ніколи в підсудного ОСОБА_11 не працювали, з останнім знайомі не були, жодних цивільно- правових зобовязань між ними не існувало та ОСОБА_11 будь-якої участі в примушуванні цих осіб до відшкодування нестачі, яка виникла в них фактично за час роботи реалі заторами в підсудного ОСОБА_7, не приймав.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що по даних епізодах предявленого обвинувачення підсудного ОСОБА_4 слід виправдати у звязку з відсутністю в його діях складу даний злочинів.

Призначаючи підсудному ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує характер і тяжкість вчинених ним злочинів, їх наслідки, особу винного, який раніше не судимий, його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкцій, передбачених ст.ст. 355 ч.2,146 357 ч.З ЮС України.

Призначаючи підсудному ОСОБА_7 міру покарання, суд враховує характер і тяжкість вчинених ним злочинів, їх наслідки, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітнього сина, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкцій, передбачених ст.ст. 355 ч.2,146 ч.2, 357 ч.З КК України.

Призначаючи підсудному ОСОБА_9 міру покарання, суд враховує характер і тяжкість вчинених ним злочину, їх наслідки, особу винного, який в порядку ст. 89 КК України вважається не судимий, його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітньої доньки, суд приходить до висновку, що йому слід призначити покарання відповідно до санкцій, передбачених ст.ст. 355 ч.2, 146 ч.2 КК України, зарахувавши в строк відбування покарання час перебування у попередньому увязненні з 10 серпня 2005 року по 06 жовтня 2008 року.

Відтак суд вважає, що наявні в матеріалах справи цивільні позови потерпілих слід залишити без розгляду, оскільки потерпілі, за виключенням ОСОБА_23, в 22.

судові засідання жодного разу не зявились. Крім цього, до матеріалів справи долучені нотаріально посвідчені заяви потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_19 JI.B., ОСОБА_25 та ОСОБА_29, з яких убачається, що заподіяна їм матеріальна і моральна шкода відшкодована в повному обсязі та жодних претензій до підсудних в них не має.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

засудив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 355ч.2, 146 ч.2, 357 ч.З КК України, та призначити йому покарання:

- за ст. 355 ч.2 КК України - три роки позбавлення волі;

- за ст. 146 ч.2 КК України - один рік і шість місяців позбавлення волі;

- за ст. 357 ч.З КК України - один рік обмеження волі.

На підстав ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 49, 80 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування даного покарання у звязку з закінченням строків давності.

У предявленому обвинуваченні по епізодах примушування до виконання цивільно-правових зобовязань потерпілих ОСОБА_28, ОСОБА_30 та ОСОБА_31 ОСОБА_4 виправдати у звязку з відсутністю в його діях складу даних злочинів.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 355ч.2, 146 ч.2, 357 ч.З ЮС України, та призначити йому покарання:

- за ст. 355 ч.2 КК України - три роки позбавлення волі;

- за ст. 146 ч.2 КК України один рік і шість місяців позбавлення волі;

- за ст. 357 ч.З КК України - один рік обмеження волі.

На підстав ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 49, 80 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування даного покарання у звязку з закінченням строків давності.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 355 ч.2, 146 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

- за ст. 355 ч.2 КК України - три роки позбавлення волі;

- за ст. 146 ч.2 КК України - один рік позбавлення волі.

На підстав ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді трьох років одного місяця і двадцяти шести днів позбавлення волі.

Зарахувати засудженому ОСОБА_9 в строк відбування даного покарання час перебування у попередньому увязненні з 10 серпня 2005 року по 06 жовтня 2008 року, який становить три роки один місяць і двадцять шість днів.

Раніше обрані ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжні заходи - підписка про невиїзд - скасувати.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_16, представника ОСОБА_44 - ОСОБА_63, ОСОБА_38. ОСОБА_31, ОСОБА_19, ОСОБА_64. ОСОБА_25 - залишити без розгляду.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_65