Справа № 583/3755/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" грудня 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000066 від 29 грудня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколук Соколукського району республіки Киргизстан, українця, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, жонатого, що не працює, що проживає в АДРЕСА_1 , призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 30.06.2014 року, що не працює

за ч. 3 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , призваний для проходження військової служби під час мобілізації, являючись військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період з 02 листопада 2014 року по 09 листопада 2015 року, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин залишив місце служби та використовував вільний час, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав та суду пояснив, що дійсно він був призваний для проходження військової служби під час мобілізації та проходив службу в військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , однак 02 листопада 2014 року він без дозволу командування залишив територію частини, бо сімейні обставини потребували його присутності, так як він має двох малолітніх дітей та батьків, які обоє потребують догляду в зв`язку зі станом здоров`я. 9 листопада цього року самостійно повернувся до частини.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні пред`явленого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у самовільному залишенні місця служби понад один місяць, і такі його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного, особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

При призначенні покарання суд враховує обставини скоєння злочину, дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 3 ст. 407 КК України.

Однак, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, характеристику обвинуваченого, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей та непрацездатних батьків, те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на даний час демобілізований, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначення йому покарання з випробуванням.

Суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 374-376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, призначити ОСОБА_5 іспитовий строк один рік і звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо засуджений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили залишити особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_1