Ухвала
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у м. Києві 30 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 14 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга, яка підписана та направлена ОСОБА_4 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 425 КПК України право на касаційне оскарження мають: 1) засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого; 2) виправданий, його законний представник чи захисник - у частині мотивів і підстав виправдання;3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник; 4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусових заходів виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього; 5) законний представник чи захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;6) прокурор; 7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції; 8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; 9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; 10) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що вона є законним представником засудженого ОСОБА_5 , однак жодних документів на підтвердження вказаного процесуального статусу в межах даного кримінального провадження вона не додає. До того ж, факту наявності у ОСОБА_5 , 1970 року народження, законного представника чи необхідності призначення йому такого зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається.
Крім цього, як убачається із вступної частини касаційної скарги, у ній зазначено суб`єктом звернення ОСОБА_6 , яка є матір`ю засудженого ОСОБА_6 та не входить до переліку осіб, зазначених у ч. 1 ст. 425 КПК України.
Також слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, оскаржувана ухвала апеляційного суду щодо

ОСОБА_5 була проголошена 23 серпня 2013 року.
Однак, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, згідно з поштовим штемпелем на конверті, лише 16 листопада 2015 року, тобто поза межами строку касаційного оскарження, а порушуючи питання про його поновлення, не вказала об`єктивних причин пропуску зазначеного строку, які б касаційний суд міг визнати поважними.
Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
повернути ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 14 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

______________ ОСОБА_1 _______________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3