Талалаївський районний суд Чернігівської області
Справа№1-93/10
В И Р О К

Іменем України

20 грудня 2010 року Талалаївський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

при секретарі Зірка В.П.

з участю прокурора Косенка О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, приватного підприємця, раніше не судимого,

в скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, являючись фізичною особою-підприємцем згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії В03 № 462615 від 07.06.2010 року, здійснює свою підприємницьку діяльність в смт. Талалаївка, повязану з роздрібною торгівлею продуктами харчування. Будучи відповідно до вимог ст. 141 Кодексу законів про працю України зобовязаним неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці, грубо порушив вимоги законодавства про працю відносно найманих працівників.

Так, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, в порушення вимог ч.1 ст. 43 Конституції України, згідно з яким кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується, та в порушення вимог ст. ст. 21, 24 Кодексу Законів про працю, згідно з якими працівники реалізовують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, що являє собою угоду між працівником і фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, а фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, ігнорував їх і без укладення трудового договору використовував працю найманих працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, обмежуючи при цьому їх права на соціальний захист, на відпочинок, отримання соціальних виплат. На торговому обєкті кафе «Міраж» в смт. Талалаївка підприємець ОСОБА_1 з 20.06.2010 року по 25.08.2010 року використовував працю ОСОБА_2, яка працювала барменом, та з 16.06.2010 року по 25.08.2010 року використовував працю ОСОБА_3, яка має дитину віком 3 роки, та працювала в кафе офіціантом, без укладання з ними трудових договорів, та без їх реєстрації в Талалаївському районному центрі зайнятості.

Крім того, ОСОБА_1, грубо порушуючи вимоги ст. 29 КЗпП України, не проінформував ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, не ознайомив з правилами внутрішнього трудового розпорядку, не проінструктував з правил техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, протипожежної охорони. Також в порушення вимог ст.ст. 253-256 КЗпП України, згідно з якими особи, які працюють за трудовим договором на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 жодних, передбачених чинним законодавством внесків на соціальне страхування найманих працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснював, чим порушив гарантоване ст. 46 Конституції України право працівників на соціальний захист. При цьому в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про оплату праці», згідно з яким працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства на підставі укладеного трудового договору, заробітна плата найманим працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виплачувалась без проведення її по бухгалтерському обліку, та з неї не відраховувались визначені чинним законодавством загальнообовязкові внески та платежі.

Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчинених злочинах визнав повністю та пояснив, що у червні 2010 року він зареєструвався приватним підприємцем, відкрив кафе «Міраж» в смт. Талалаївка. При прийнятті на роботу барменом ОСОБА_2 та офіціантом ОСОБА_3 він трудовий договір з ними письмово не укладав, трудову книжку не їм оформляв, так як хотів спочатку подивитись, як вони працюють, а тоді вже оформити на постійну роботу. Також при прийнятті на роботу він під розписку не розяснював їм умови праці, не інструктував з правил протипожежної безпеки, охорони праці, виробничої санітарії. Заробітну плату потерпілим виплачував на руки, не проводячи з неї ніяких обовязкових відрахувань.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що підсудний брав її на посаду бармена в кафе «Міраж» без офіційного оформлення, при цьому в трудову книжку їй записів не робив, заробітну плату виплачував безпосередньо на руки, обіцяв оформити офіційно через два тижні роботи.

Потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. В судовому засіданні було оголошено її покази, дані на досудовому слідстві.

Підсудний ОСОБА_1 свою винність у вчинених діяннях визнав повністю і суду дав показання, що вчинив злочини саме при викладених обставинах, повністю погодився з усіма доказами у справі, що були зібрані в ході досудового слідства і підтверджують його вину в інкримінованих злочинах згідно предявленого обвинувачення, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не наказувати. Після розяснення йому суті обвинувачення за ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України та змісту ст. 299 КПК України дав згоду на скорочене судове слідство.

Зясувавши правильність розуміння підсудним суті предявленого обвинувачення, не маючи сумнівів у добровільності та істинності позиції підсудного, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, так як підсудний не оспорює їх і його показання відповідають фактичним обставинам, а обмежився допитом підсудного, потерпілої та вивченням матеріалів справи, що характеризують особу підсудного.

Суд встановив, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Підсудному ОСОБА_1 розяснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Аналізуючи добуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_1 в предявленому обвинуваченні є повністю доведеною, його дії вірно кваліфікованими досудовим слідством за ч.ч1,2 ст. 172 КК України, оскільки він своїми умисними діями грубо порушив законодавство про працю, також і відносно матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років.

Призначаючи покарання підсудному суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

До обставин, що помякшують покарання підсудному ОСОБА_1 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. За місцем проживання підсудний характеризується позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання підсудному ОСОБА_1 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги такі обставини як те, що підсудний вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у вчиненому що в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції частин статті обвинувачення, за якими кваліфіковано дії підсудного і яке на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 172 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 510 (пятсот десять) грн..

- за ч. 2 ст. 172 КК України у вигляді штрафу у розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1020 (одна тисяча двадцять) грн.

Остаточно призначити покарання підсудному відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1020 (одна тисяча двадцять) грн.

Міру запобіжного заходу підсудному до вступу вироку в законну силу залишити попередню підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд протягом 15 (пятнадцяти ) діб з моменту його проголошення.

Суддя Л.В.Тіщенко