Справа № 554/8437/15-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 24.11.2015
24 листопада 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, ніде не працює, судимого
17 квітня 2006 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, 70 КК України (далі - КК) на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2005 року і остаточно визначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 21 серпня 2008 року відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 2 дні;
3 серпня 2010 року цим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки відповідно до ч. 1 ст. 75 КК;
7 квітня 2011 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 3 серпня 2010 року, за яким його засуджено до чотирьох років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, і остаточне покарання визначено у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі. Звільненого 13 травня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 6 днів
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину, який він вчинив за наступних обставин.
В період часу з 23 год. 14 травня 2015 року до 07 год. 15 травня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по пров. Коперніка, 5 в м. Полтаві, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу проник на подвір`я вказаного будинку, звідки таємно, незаконно заволодів транспортним засобом - скутером «Honda Dio» (рама НОМЕР_1 ) чорного кольору вартістю 4396,49 грн., який належить потерпілому ОСОБА_5 , внаслідок чого йому було завдано матеріального збитку на вказану суму.
Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що в один із днів середини травня 2015 року він випадково на зупинці громадського транспорту зустрів свого знайомого на прізвище ОСОБА_7 , який запропонував йому купити скутер, на що він відповів відмовою. Тоді той запропонував допомогти йому продати скутер, за що пообіцяв заплатити 100 грн. На це він дав свою згоду і зразу ж зателефонував своєму знайомому ОСОБА_8 та запропонував купити скутер. Той погодився. Тоді він на вантажному таксі привіз скутер до обумовленого місця, де останній оглянув його і придбав, заплативши за це 700 грн., 100 із яких він залишив собі, а решту віддав ОСОБА_7 . Про те, що скутер крадений він не знав і не здогадувався, оскільки останній запевнив його в тому, що транспортний засіб належить йому і продає він його лише тому, що потрібні кошти. Під час досудового слідства він говорив про це слідчому, але той відмовився приймати до уваги та перевіряти це як одну із версій. В зв`язку з цим вини у вчиненні інкримінованого йому злочину він не визнає і просить суд виправдати його.
Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за частиною 2 статті 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Вказаний злочин відноситься до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, його об`єктом є відносини, які забезпечують безпеку руху та експлуатації механічного транспортного засобу, а предметом транспортні засоби, які згідно з чинним законодавством визнаються джерелом підвищеної небезпеки.
За змістом ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти протиправне вилучення його у власника і поїздка на ньому, тобто використання в режимі руху.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
За встановлених обставин справи суду не було надано належних, допустимих і достатніх доказів вчинення ОСОБА_6 незаконного заволодіння транспортним засобом з огляду на таке.
Потерпілий ОСОБА_5 під час допиту в суді показав, що в ніч з 14 на 15 травня 2015 року з території його домоволодіння було викрадено скутер «Honda Dio», який належить йому на праві власності. Хто вчинив крадіжку транспортного засобу, йому невідомо. Про вчинений злочин він повідомив в міліцію, звернувшись туди з заявою про це. За його зверненням було відкрито кримінальне провадження та встановлено особу, яка вчинила злочин і вилучено скутер. Внаслідок вчинення злочину йому спричинено матеріальну шкоду на суму 4396,49 грн.
Свідки ОСОБА_9 , дружина потерпілого, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , його знайомі, в суді також підтвердили факт викрадення у потерпілого скутера за обставин, наведених ним, але зазначили, що не знають, хто вчинив крадіжку та як її було вчинено.
Із протоколу огляду місця події від 15 травня 2015 року (а. п. 79-80) слідує, що на території домоволодіння потерпілого по АДРЕСА_2 відсутній скутер «Honda Dio», який йому належить на праві власності відповідно до талону (а. п. 81).
Допитаний в суді свідок ОСОБА_13 показав, що в середині травня 2015 року до нього звернувся знайомий на прізвище ОСОБА_7 та попросив здати йому в оренду гараж, який є у власності його сестри, для зберігання в ньому скутера. Доки він погоджував це питання з сестрою, той повідомив йому, що необхідність у цьому відпала, так як він продав скутера.
Із показань свідка ОСОБА_8 , які він дав в суді, слідує, що в один із днів середини травня 2015 року йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_6 , з яким він був знайомий, та запропонував купити скутер «Honda Dio» за 700 грн., який належить знайомому останнього, зазначивши, що той попросив його допомогти продати транспортний засіб. Він погодився і запропонував привезти скутер в обумовлене місце. Через деякий час ОСОБА_6 на вантажному таксі привіз скутер, який був у несправному стані. Він оглянув його і купив, заплативши обвинуваченому 700 грн. Після цього він продав скутер громадянину ОСОБА_14 за 800 грн.
Свідок ОСОБА_14 , який займається реалізацією запасних частин, що були у використанні, під час допиту в суді, показав, що в один із днів середини травня 2015 року йому зателефонував ОСОБА_8 і запропонував купити у нього скутер. Він погодився і той привіз йому його на іншому транспортному засобі, оскільки скутер самостійно не рухався, так як був у досить поганому стані. Зі слів ОСОБА_8 йому стало відомо, що той придбав скутер у когось із своїх знайомих на запасні частини. Оглянувши скутер, він вирішив купити його і заплатив останньому 800 грн., а через годину продав його громадянину ОСОБА_15 за 1000 грн. В послідуючому від працівників міліції йому стало відомо, що скутер був крадений, але, коли придбавав його, то він про це не знав.
Свідок ОСОБА_15 , в суді, показав, що в середині травня 2015 року йому зателефонував його знайомий ОСОБА_14 і запропонував недорого купити у нього скутер. Він погодився на цю пропозицію і зразу ж поїхав до останнього, оглянув запропонований для покупки транспортний засіб і купив його, заплативши ОСОБА_14 1000 грн. Скутер був у несправному стані. Він забрав його і зразу ж продав своєму напарнику по роботі ОСОБА_16 за 2000 грн. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_14 і запропонував повернути скутер, сказавши, що він крадений.
Відповідно до протоколу огляду від 23 травня 2015 року (а. п. 83-87) громадянин ОСОБА_16 добровільно видав працівникам міліції пластикове облицювання та раму скутера «Honda Dio», який був викрадений у потерпілого.
Згідно висновку експерта № 83 від 6 червня 2015 року (а. п. 90-94) вартість скутера «Honda Dio» з урахуванням зносу на момент скоєння злочину становить 4396,49 грн.
Дослідивши наведені докази, суд зазначає, що достовірність доказів в загальному розумінні означає, що вони правильно, адекватно відображають матеріальні і нематеріальні сліди. Доказуванням є дія по встановленню істинності будьякого судження, положення (тези) на підставі інших суджень, істинність яких перевірена, за допомогою аргументів (посилок), істинність яких встановлена. Очевидно, що використання в доказуванні сумнівних, недостовірних даних може викликати помилкові висновки. Логічно зробити висновок, що доказова інформація повинна мати ознаки достовірності. Тільки за такої умови вона може бути покладена в основу висновків у справі, використана як засіб доказування.
Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази вини обвинуваченого, суд враховує наступне.
В силу статті 91 КПК України у кримінальному провадженні, у першу чергу, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого та прокурора (стаття 92 КПК України).
Як зазначалося вище, місце, час, спосіб вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, його наслідки є обов`язковими елементами його обвинувачення.
Між тим, із змісту обвинувального акту не слідує, які ж конкретно кримінально карані дії, що утворюють об`єктивну сторону цього злочину, вчинив обвинувачений для його реалізації. В обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений незаконно заволодів транспортним засобом. При цьому є не зрозумілим, яким способом і звідки обвинувачений розпочав рух на чужому скутері проти волі власника та чи взагалі він рухався на ньому.
Отже, судом встановлено, що обвинуваченому не інкримінується вчинення дій, які є складовою частиною об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Про те, що саме обвинувачений заволодів транспортним засобом стороною обвинувачення констатується лише з припущенням, виходячи з того, що він був причетний до реалізації вкраденого транспортного засобу.
Між тим, твердження обвинуваченого про те, що він робив це на прохання інших осіб, не знаючи при цьому, що транспортний засіб є викраденим, стороною обвинувачення не перевірялось і доказів спростування цього суду не надано.
Аналіз наведених вище показань свідків, свідчить про те, що збуваючи їм скутер, обвинувачений стверджував, що він робить це на прохання третіх осіб, які попросили його допомогти в цьому, наголошуючи при цьому, що транспортний засіб йому не належить і є власністю цих осіб.
Обвинувачем суду не представлено безперечних доказів на спростування показань обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не заволодівав транспортним засобом, а лише сприяв своєму знайомому у його збуті, не знаючи при цьому про незаконність його походження.
Отже, стороною обвинувачення не доведено фактів протиправного заволодіння обвинуваченим транспортним засобом.
Враховуючи тривалість розслідування та розгляду справи та повне надання судом сторонам можливості вільно розпоряджатися своїми правами в частині доведення переконливості поданих доказів, суд, дотримуючись засад безсторонності та розумних строків, вважає, що можливості здобуття інших доказів вичерпані.
З огляду на це, суд оцінює надані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення (ст. 94 КПК України).
При цьому суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Виходячи з вимог ч. ч. 1, 3 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, виправдувальний вирок відповідно до підпункту 1 частини 1 цієї ж статті, може бути постановлений у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором в ході розгляду справи не наведено суду доказів, які б забезпечували надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_6 , тому його слід визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Судові витрати стягненню з обвинуваченого не підлягають, тому відносяться на рахунок держави.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати невинуватим за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.
Запобіжний захід, обраний щодо нього у вигляді домашнього арешту скасувати.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що він має право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.
Речовий доказ, який переданий на зберігання потерпілому, - повернути йому ж.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
СуддяОСОБА_1