Справа № 461/205/16-к
Провадження № 1-кс/461/144/16
15.01.2016 року м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ прокуратури Львівської області про відмову у визнанні потерпілим,
ОСОБА_3 в судовому засіданні, скаргу підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, викладеним у скарзі. Просить скаргу задовольнити.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні, кожен окремо скаргу заперечили. Просять відмовити у задоволенні скарги.
Заслухавши пояснення скаржника, прокурора та слідчого, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з нижченаведеного.
Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Частиною 2 ст.55 КПК України встановлено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Зі змісту наведеної норми Закону випливає, що слідчий вправі винести постанову про відмову у визнанні потерпілим лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди.
Як видно з оскаржуваної постанови, слідчий при винесенні такої обмежився лише тим, що заявником не було надано будь якого підтвердження про завдану моральну, фізичну або майнову шкоду. Однак, при цьому слідчим не взято до уваги ту обставину, що заява про кримінальне правопорушення була подана безпосередньо ОСОБА_3 , яке, на думку скаржниці, вчинено щодо неї, та не вчинено жодних дій, спрямованих на з`ясування питання завдання ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням фізичної, майнової або моральної шкоди. Таким чином, слідчий при розгляді клопотання обмежився лише дослідженням такого, не проаналізувавши інші матеріали кримінального провадження, зокрема заяву про вчинення злочину.
З огляду на наведене, приходжу до переконання, що оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки обставини, наведені слідчим у оскаржуваній постанові не можна вважати очевидними та достатніми, та слідчим при цьому не вжито належних заходів для з`ясування факту завдання шкоди ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням, а тому дану постанову слід скасувати. Крім того, як видно з оскаржуваної постанови, слідчий фактично обмежився цитуванням ст.55 КПК України, але не дотримався положень цієї норми Закону в частині винесення вмотивованої постанови.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
поновити строк звернення до слідчого судді.
У решті вимог скарги відмовити.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1