Справа № 11а-171/2010 р. Головуючий у 1-ій інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ст.81 КК України Доповідач - Ревер В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Перетятька В.О.

суддів Ревера В.В., Танечника І.І.

з участю прокурора Максимчука А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляцію засудженого ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2009 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2009 року відмовлено у задоволенні спільного подання адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до засудження проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

В мотивах постанови зазначено, що за час відбуття покарання засуджений заохочувався за сумлінну працю та активну участь у покращенні комунально-побутових умов відділення, однак на нього накладалися і дисциплінарні стягнення. Добра поведінка та сумлінне ставлення до праці є його обовязком, а поведінка засудженого повинна бути зразковою впродовж всього строку покарання.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 вказує на те, що рішення районного суду винесено з істотними порушеннями матеріального і процесуального права України, є поверхневим, а мотивування суду відмови є надуманим і не ґрунтується на вимогах закону і матеріалах кримінальної справи.

Просить постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2009 року скасувати, та розглянути подання іншим складом суду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Максимчука А.М. про безпідставність апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув певну частину призначеного строку покарання.

ОСОБА_2 відбув 2/3 строку покарання, однак з врахуванням тяжкості вчиненого злочину та його поведінки в місцях позбавлення волі, суд правомірно відмовив в умовно-достроковому звільненні, оскільки засуджений не довів свого виправлення та не заслуговує на застосування умовно-дострокового звільнення.

Як вбачається з характеристики ОСОБА_2, за час перебування в Личаківській ВК №30, на нього чотири рази накладалися дисциплінарні стягнення, двічі оголошувалася подяка начальником установи та достроково знімалися раніше накладені стягнення. Серед заохочень немає заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що є домінуючими при вирішенні питання умовно-дострокового звільнення, а тому засуджений не довів свого виправлення.

Постанова суду є законною та обґрунтованою. Підстав для її скасування не вбачається.

Покликання в апеляції на допущення судом істотних порушень вимог законодавства є надуманими та не приймаються до уваги. Також недостатніми для застосування до ОСОБА_2 положень ст. 81 КК України є доводи апеляції про його належну поведінку в Личаківській ВК №30.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2009 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а його апеляцію без задоволення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5