АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004248, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 серпня 2013 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

Цим вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 2461 грн. 58 коп.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, вважає його занадто суворим та прохає пом`якшити покарання.

В обґрунтування скарги обвинувачений вказує, що при призначенні покарання суд у недостатній мірі врахував визнання ним вини, офіційне працевлаштування, позитивну характеристику за місцем мешкання, а також те, що на теперішній час він має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає разом з співмешканкою ОСОБА_9 та її донькою ОСОБА_10 , що на його думку, є обставинами які пом`якшують покарання та дають підстави для призначення більш м`якого покарання.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурор прохає вимоги скарги обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок залишити без змін як справедливий та законний.

За вироком суду у ОСОБА_6 , у ході проведення обшуку, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , 23 жовтня 2013 року, в період часу з 10-40 годин до 11-32 годин, виявлено та вилучено 4 поліетиленові пакети, в яких знаходилась порошкоподібна речовина, що містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - «метамфітамін», маса якого складає 0,0584 г., 0,0392 г., 0,0276 г., 0,0385 г., загальною масою 0,1637 г., яку він повторно, незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду змінити, пом`якшити покарання ОСОБА_6 , застосувавши до нього положення ст. 69 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав, що вирок суду є законним та підлягає залишенню без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах, а також не оспорюються в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Даних які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Із вироку вбачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є середньої тяжкості; дані про його особу, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, працює, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття обвинуваченого; обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено.

Отже, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. ст. 50, 65 КК України, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, у межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, будь - яких підстав призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості немає.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На переконання колегії суддів, суд вірно визначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст. 71 КК України, за сукупністю вироків з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2013 року.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що всі обставини, які впливають на вид і міру покарання, належним чином враховані судом, в тому числі і ті на які посилається обвинувачений в своєї скарзі, підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4