Ухвала

іменем україни

06 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_7.,

за участю прокурора ОСОБА_1.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00009711, за обвинуваченням:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Староконстянтинівки Хмельницької області, жительки АДРЕСА_2,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК;

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що фіксація технічними засобами судового засідання в суді першої інстанції здійснювалася частково, внаслідок чого на технічному носії інформації відсутнє проголошення судового рішення. При цьому звертає увагу суду на те, що відповідно до журналу судового засідання проголошення вироку судом першої інстанції тривало 2 секунди, що також ставить під сумнів законність указаного судового рішення.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК - на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2-4 ст. 76 КК.

Зазначеним вироком ОСОБА_3 визнано винуватою і засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК - на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на неї обов'язки, передбачені пунктами 2-4 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За апеляційною скаргою прокурора Апеляційний суд м. Києва скасував вирок суду в частині призначеного ОСОБА_2 покарання і постановив свій вирок від 13 листопада 2014 року, яким призначив покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК - на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів визначив ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_2 постановив виконувати самостійно.

У решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Як установив суд першої інстанції, 08 серпня 2013 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_2, діючи повторно, та ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб таємно викрали з приміщення ТЦ «Метро Кеш енд Кері Україна», розташованого на проспекті Григоренка, 43 в м. Києві, взуття «Найк» вартістю 124,99 грн та «Пума» вартістю 915,83 грн, завдавши матеріальної шкоди на загальну суму 1040,82 грн.

Крім того, 09 серпня 2013 року приблизно о 22.00 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторно за попередньою змовою групою осіб з метою таємного викрадення чужого майна намагалися винести з того ж магазину жіночі кросівки «Найк» вартістю 166,66 грн, не розрахувавшись за вказаний товар, однак не змогли довести свої злочинні дії до кінця, оскільки біля каси були затримані охороною магазину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому п. 7 ч. 2 згаданої статті передбачає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження суду першої інстанції.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 21 серпня 2014 року судове засідання в суді першої інстанції фіксувалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу, про що свідчить технічний носій інформації. Крім того, інформація, яка знаходиться на зазначеному технічному носії, повністю відповідає наявному в матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання.

За змістом касаційної скарги прокурор не оспорює вироки місцевого та апеляційного судів в частині доведеності обвинувачення, правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначеного засудженим покарання.

Тому неповне фіксування на технічному носії інформації лише проголошення вироку судом першої інстанції при тому, що вищевказані обставини не оспорюються, не може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Така обставина не стосується також і тієї частини судового розгляду, коли місцевим судом досліджувались доводи у кримінальному провадженні.

Тобто, неповна фіксація проголошення вироку судом першої інстанції не перешкодила апеляційному суду ухвалити законний та обґрунтований свій вирок.

За таких обставин, на думку колегії суддів, в даному випадку порушення вимог кримінального процесуального закону, на яке вказує прокурор, не є істотним.

Тому касаційна скарга прокурора не може бути задоволена.

Керуючись статтями 436, 438 КПК , суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6