Справа № 127/7221/15-к
Провадження № 1-кп/127/681/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2014 р. за № 0009044, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

18.12.2014 р. біля 18.30 год. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Дачіа», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Островського в м. Вінниці в напрямку вул. Привокзальної, проїхавши перехрестя з вул. 50-р. Перемоги, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкості руху, не зупинився та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину по розмітці нерегульованого пішохідного переходу зліва направо по напрямку руху автомобіля, в результаті чого з необережності допустив наїзд на останнього.

Внаслідок вказаної пригоди пішохід ОСОБА_7 згідно з висновком експерта № 271 від 17.03.2015 р. отримав тілесні ушкодження у вигляді вторинно-відкритого уламкового черезпідвиросткового перелому правої великогомілкової кістки у верхній третині (перелом епіфізу та метафізу, без ушкодження діафізу кістки) та подвійного перелому правої малої гомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість руху, а вразі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вимог ПДР ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що в грудні 2014 року біля 18-ї год. він їхав у крайній лівій смузі по вул. Островського в м. Вінниці. Він проїхав перехрестя з вул. 50-р. Перемоги, на пішохідному переході нікого не було, світло не горіло і він бачив лише те, що було в полі освітлення фар. Він почав набирати швидкість і в цей момент з-за маршрутного таксі вийшов пішохід, він почав гальмувати і брати правіше, але здійснив наїзд на пішохода. Авто, що рухалось справа, не зупинялось і нікого не пропускало.

Він не бачив пішохода, оскільки той вийшов з-за маршрутного таксі, яке рухалось йому назустріч у лівій смузі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що дату він не пам`ятає, у вечірній час він їхав з роботи і в районі перехрестя вул. Островського 50-р. Перемоги він побачив людину на лівому краю переходу, яка перетинала проїзну частину по діагоналі, вийшовши з-за бусу і на пішохода відбувся наїзд. Швидкість автомобіля, який здійснив наїзд, складала біля 40-50 км/год., але точно він повідомити не може. Вважає, що бус мав пропустити пішохода і водій автомобіля, який здійснив наїзд, не мав можливості попередити зіткнення.

Судом відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України було досліджено й інші докази, зібрані у справі, а саме:

-висновок експерта № 622-а від 26.12.2014 р., відповідно до якого наїзд на пішохода автомобілем «Дачіа», д.н. НОМЕР_2 , стався на проїзній частині вул. Островського в м. Вінниці на правій смузі руху в напрямку вул. Привокзальної, встановити більш точно розташування місця наїзду на пішохода з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатній з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру;

-висновок експерта № 271 від 17.03.2015 р., згідно з яким у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді вторинно-відкритого уламкового черезпідвиросткового перелому правої великогомілкової кістки у верхній третині (перелом епіфізу та метафізу, без ушкодження діафізу кістки) та подвійного перелому правої малої гомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням; садна, подряпини лобної ділянки, садна носа; дані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), за давністю відповідають строку 18.12.2014 р., за ступенем тяжкості належать: вторинно-відкритий уламковий черезпідвиростковий перелом правої великогомілкової кістки у верхній третині (перелом епіфізу та метафізу, без ушкодження діафізу кістки) та подвійний перелом правої малої гомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; садна, подряпини лобної ділянки, садна носа до легких тілесних ушкоджень;

-протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 09.02.2015 р., відповідно до якого останній розповів та показав на місцевості, яким чином пішохід перетинав проїзну частину і яким чином і де на нього відбувся наїзд;

-протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 16.03.2015 р., згідно з яким останній розповів і показав на місцевості, як він їхав, на якій відстані він побачив автомобіль «Дачіа», місце роз`їзду автомобілів, місце розташування автомобілів в момент появи пішохода в полі його зору;

-висновок експерта № 136-а від 24.03.2015 р., відповідно до якого в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_6 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. п. 12.2, 12.3 ПДР, а у випадку скоєння наїзду на пішохода в межах горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра», вимогами п. п. 12.2, 18.1 ПДР; в умовах даної пригоди величина безпечної швидкості руху автомобіля «Дачіа» за умовами видимості дороги визначається рівною значенням не більше 75,6-80,3 км/год.; в ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Дачіа» мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування із зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода; в ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «Дачіа» ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР або ж п. 18.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

-протокол огляду місця події від 18.12.2014 р., згідно з яким зафіксовано розташування автомобіля після здійснення наїзду на пішохода, дорожню обстановку, погодні умови, розташування пішохідного переходу та плями бурого кольору.

Аналізуючи показання обвинуваченого, свідка, зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував факту здійснення наїзду на потерпілого, зазначаючи при цьому, що не мав можливості попередити наїзд шляхом виконання вимог ПДР. Аналогічні відомості в судовому засіданні були повідомлені й свідком ОСОБА_8 . Однак, суд враховує, що зі свідком ОСОБА_8 під час досудового розслідування двічі проводився слідчий експеримент з метою з`ясування обставин здійснення наїзду на пішохода. Так, під час проведення слідчого експерименту 09.02.2015 р. свідок ОСОБА_8 чітко зазначив місцем розташування пішохода крайню частину розмітки «зебра», тобто пішохід знаходився на пішохідному переході. Під час проведення слідчого експерименту 16.03.2015 р. свідок ОСОБА_8 вказав розташування керованого ним транспортного засобу і транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 в момент появи пішохода в його (свідка) полі зору, а також розташування транспортних засобів у момент їх роз`їзду. З урахуванням відомостей, зазначених у протоколі огляду місця події, а також отриманих в ході проведення двох слідчих експериментів проведено авто-технічну експертизу, у висновку якої зазначено, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування.

Крім того, і обвинувачений, і свідок ОСОБА_8 зазначали, що пішохід, перетинаючи проїзну частину, рухався по діагоналі. При цьому жоден з них не повідомив, що пішохід вийшов за межі розмітки пішохідного переходу.

Таким чином, посилання обвинуваченого та свідка на відсутність в обвинуваченого об`єктивної можливості попередити наїзд на пішохода суд оцінює критично, як такі, що спростовуються зібраними у справі доказами в їх сукупності.

Згідно з висновком проведеної судово-медичної експертизи у потерпілого мали місце тілесні ушкодження середньої тяжкості, виникнення яких могло відбутись в строк і за обставин ДТП.

За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив необережний нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2495 від 18.12.2014 р. перебував у тверезому стані.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його негативного ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді штрафу.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази транспортний засіб, що потрапив у ДТП, слід повернути його законному власнику (володільцю).

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України витрати за проведення криміналістичних досліджень слід покласти на обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов прокурора в інтересах КЗ Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги підлягає задоволенню, оскільки стаціонарне лікування потерпілої було зумовлене вчиненням обвинуваченим інкримінованого йому злочину.

Потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов, згідно з яким він просив стягнути з обвинуваченого на його користь 8172,35 грн. матеріальної шкоди, 50 тис. грн. моральної шкоди.

Обвинувачений проти задоволення позовних вимог в частині матеріальної шкоди не заперечував. Крім того, сума заявлених потерпілим позовних вимог, як слідує з додатків до позовної заяви, підтверджується копіями відповідних чеків та квитанцій, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілого, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останнім відповідно до ст. 60 ЦПК України, за правилами якої здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивовано, з чого він виходив оцінюючи завдану йому моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн. Разом з тим, суд враховує характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь винуватості обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості. Крім того, суд враховує часткове визнання обвинуваченим заявлених до нього позовних вимог, а тому вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь:

- КЗ «Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» 4407 (чотири тисячі чотириста сім) грн. 24 коп. вартості лікування потерпілого;

- держави 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 16 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень;

- ОСОБА_7 8172 (вісім тисяч сто сімдесят дві) грн. 35 коп. матеріальної шкоди, 30000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: