Провадження № 1/702/2/13
Справа № 1-6/12
У Х В А Л А

про призначення судової психологічної експертизи

07 лютого 2013 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

в складі колегії: головуючого-судді: Мазай Н.В.

суддів : Діденко Т.І., Ротаєнко Д.С.

при секретарі: Мусіч Ю.М.

з участю прокурора : Бебешка М.М.

адвокатів : ОСОБА_1,

ОСОБА_2

підсудних : ОСОБА_3, ОСОБА_4

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище справи по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,

в с т а н о в и в :

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 26.09.2010 року, близько 01-ї години 10 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3, діючи умисно та цілеспрямовано, з хуліганських спонукань, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме ОСОБА_3 безпричинно підняв з землі шматок тротуарної плитки та кинув нею по автомобілю марки "DAIHATSU MOVE PLUS", державний номер НОМЕР_1, що заходився під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого розбив заднє скло автомобіля, чим завдав матеріальних збитків ОСОБА_5, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №78/1 від 02.11.2010 року, на суму 426 гривень (чотириста двадцять шість гривень).

Він же, 26.09.2010 року, близько 01-ї години 30 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи поблизу будинку №13, що розташований по вул.Пушкіна, м.Умань, Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5, маючи умисел направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинив умисне вбивство потерпілого. А саме, ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 чисельних ударів руками по його обличчю, після чого ОСОБА_3, продовжуючи свої дії направлені на вбивство потерпілого, дістав з кишень свого одягу ножа та, усвідомлюючи що своїми діями він може позбавити життя потерпілого, наніс ножем близько десяти ударів у область голови, тулуба та кінцівок ОСОБА_5. Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, згідно висновку судово-медичного експерта №416/584 від 23.12.2010 року, спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді: садна спинки носа, садна підборіддя, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; колото-різаної рани грудної клітки, різаної рани другого пальця лівої кисті, трьох колото-різаних ран лівого колінного суглоба, колото-різаної рани лівої виличної ділянки, різаної рани крила носа, різаної рани лівої щоки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я; проникаючої колото-різаної рани живота з пошкодженням товстої кишки, проникаючої колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням лівої легені, аорти та серця, що спричинило внутрішню та зовнішню кровотечу та призвело до знекровлення організму, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

ОСОБА_4, органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він 26.09.2010 року, близько 01-ї години 35 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на території дитячого садка №28, що розташований по вул.Пушкіна, м.Умань, Черкаської області, достовірно знаючи, що близько 01-ї години 30 хвилин, поблизу будинку № 13, що розташований по вул.Пушкіна, м.Умань, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин відбувся конфлікт в ході якого ОСОБА_3 вчинено вбивство ОСОБА_5, не маючи будь-якої попередньої домовленості з ОСОБА_3 щодо приховування злочину, з метою приховування вчиненого вбивства ОСОБА_3, вчинив активні фізичні дії, що виразились в приховуванні місця знаходження знаряддя злочину - ножа, яким ОСОБА_3 завдав тілесні ушкодження потерпілому, на території вказаного дитячого садку, який по даний час не вдалось виявити правоохоронними органами Черкаської області.

Підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненому злочині, передбаченому ст.115 КК України не визнав повністю, за ст. 296 КК України вину визнав повністю, цивільні позови не визнав повністю та показав, що 25 вересня 2010 року він зустрівся із ОСОБА_4 приблизно о четвертій, п"ятій годині вечора. Разом із ОСОБА_4 25 вересня 2010 року вони поїхали в сауну "Гонтів Яр", де вживали спиртні напої, які брали з собою, після чого приблизно о 23 годині вони поїхали в бар "Іксія", перед цим були в барі "Хайат Даво". В "Хайат-даво" вони розпивали спиртне, але він вже там не пив. В сауні він був із ОСОБА_4, а уже в "Іксію" вони потрапили після сауни. Із ОСОБА_4 до цих усіх подій у них були дружні стосунки, а після події, коли уже була порушена кримінальна справа, вони не зустрічались, і він ні з ким стосунків не виясняв. Коли вони знаходились в барі "Іксія", то до них приєднався друг ОСОБА_4 ОСОБА_8, якого він знає наглядно. З ОСОБА_8 він зустрічався всього кілька разів і стосунки у них були нормальні. В "Іксії" хлопці спиртне вживали, а він не вживав. З бару вони вже виходили в трьох. ОСОБА_4 та ОСОБА_8 спілкуються між собою. Спиртне вони вживали у невеликій кількості, ще в сауні. Він випив небагато, десь 50 грам і все, пили вони горілку. Вони були у чотирьох місцях відпочинку, він алкоголь у цих місцях не вживав, а вживав спиртне лише у сауні.Після виходу із кафе-бару "Іксія" вони на таксі, якої марки він не пам"ятає, поїхали до дівчат. Йому було відомо, що вони їдуть до дівчат, із розмови із хлопцями, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, але в якому напрямку він не знав та до яких саме дівчат також не знав. Як він пам"ятає, то ОСОБА_4 запропонував їхати до дівчат, не саме на вулицю Пушкіна, а просто до дівчат. Він не знає чому вони опинились на вулиці Пушкіна. В автомобілі таксі він сидів на задньому сидінні та не повідомляв водію в якому напрямку їхати. Він в салоні автомобіля таксі ні з ким не розмовляв. На передньому сидінні в автомобілі сидів ОСОБА_8, а ОСОБА_4 поруч з ним. З обставинами, які передували тому, яким чином вони опинились на вулиці Пушкіна він згідний, але уточнює, що свого відношення до хасидів він не висловлював, так як ніколи з ними не стикався взагалі і наміру агресії проти них не мав. Чому інші його не зрозуміли він не знає. Для себе він вважав, що вони їдуть до дівчат, і в машині він ні з ким не розмовляв. Він не пропонував їхати на вулицю Пушкіна, розмови про те, щоб розважитись із хасидами не було. Чи розмовляли між собою ОСОБА_8 із ОСОБА_4 він не пам"ятає, можливо, а таксист з ним не розмовляв. Автомобіль зупинився на вулиці Пушкіна і вони в трьох вийшли з машини. Він не може сказати чи на вимогу когось із них зупинився автомобіль на вул. Пушкіна. Він не орієнтується на вулиці Пушкіна, цієї вулиці не знає, а тому не може сказати, де вони вийшли. Номера будинків він вказував із матеріалів справи, на момент, коли події відбувались, то він не знав номера будинків. Коли вони вийшли з машини, він за таксі не розраховувався, хто розраховувався він не придав значення. Тільки від"їхала машина таксі, тут же, близько від них проїхала малолітражна іномарка і звернула до воріт багатоповерхівки. Він взяв з землі камінь і кинув ним у машину. Для чого він це зробив сам для себе пояснити не може, так як причини кидати не було. Хто знаходився в машині він не знав. Камінь він кидав не в якусь конкретну частину автомобіля, а просто в його напрямку та кидав його безпричинно. Після того як він кинув камінь в автомобілі розбилось скло і з автомобіля вийшов хасид, який побіг у сторожку. Він побачив хасида, який вийшов із машини, коли він вже розбив скло. У той момент, коли він розбив скло він сам злякався своїх неправомірних дій. Хоча йому нічого не заважало їх продовжувати, але наміру хуліганити більше не мав і став іти назад, йому самому за все було прикро і вже було не до дівчат. Він повернувся і став іти до АДРЕСА_2, додому. В той момент як він розвернувся іти додому він побачив, що із машини вибіг хасид і з криком і лайкою побіг до сторожки на прохідній. Це тривало долі секунди, із сторожки вибіг шофер-хасид з простою лопатою і ще декілька хасидів. Скільки їх було він сказати не може, але він чув що за ним біг натовп людей, які кричали на івріті, він чув не крик однієї людини, а перекрикування. Звідки вийши хасиди і коли вони вийшли він не знає. Він, щоб уникнути в подальшому неприємностей, став тікати. ОСОБА_8 стояв на місці, навпроти машини в якій він каменем розбив скло. Тікати від хасидів з лопатою, прийшлось довго, метрів 400-500. Від будинку АДРЕСА_3, де він ударив автомобіль, він пробіг метрів 500 до перехрестя вулиць Пушкіна-Кулика та мав намір повернути вправо на вулицю Кулика. Він біг по праву сторону, тому що тікав і хотів забігти у провулок, там є вулиця направо. Коли він біг цих 500 метрів у нього була можливість зупинитись і продовжити бійку, однак він цього не зробив, бо був зляканий і тікав. Самих хасидів він не бачив, бачив лише темні силуети, чув крик на івриті і сильний тупіт ніг, а тому зробив висновок що їх багато. Було дуже темно, ліхтар був у іншому провулку і дороги не освітлював. Він не бачив, щоб хтось біг перед ним. Іншого шансу порозумітись із хасидами, попросити вибачення та відшкодувати збитки він не бачив. Коли він побачив, що біжить хасид з лопатою, з криком і іншими хасидами, йому нічого не залишалось як тільки тікати від хасидів. Він озирнувся на мить і побачив, як ОСОБА_8 хасиди б"ють лопатою. Він для себе вирішив, що вони його або вб"ють, або зроблять калікою. Більше після того він ОСОБА_8 не бачив. Вернутися назад він не бачив сенсу, розлючений натовп хасидів міг їх усіх повбивати. Коли вони добігли до перехрестя Пушкінської-Кулика, то він тримався більше правої сторони і побачив, що хасиди наздогнали ОСОБА_4. Він звернув ближче до жилих домів. У той час як він звертав по дорозі ближче 13 дому, то побачив, що хасиди наздогнали ОСОБА_4 і вдарили його лопатою зверху, куди саме він не бачив, і той сів. Він для себе зробив висновок, що ОСОБА_4 прийшов кінець, що його вбили хасиди і в тому сумніву у нього не було. Він не встиг про це подумати як натовп хасидів переймав його, пересікав йому дорогу під парканом із дому. Він зупинився тому, що його оточили хасиди, скільки їх було сказати не може і у одного хасида в руках була лопата, а в іншого ніж, який саме сказати не може. Місце, де його оточили хасиди не освітлювалось. Він був впевнений, що його вб"ють і в тому у нього не було ніяких сумнівів. Він більше не бачив ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_8. Він був впевнений, що залишився один. Несамовиті крики хасидів і замахи лопатою над головою привели його до того, що йому прийшлось захищатися від хасидів, так як у їхньому образі він бачив свою смерть. Йому наносили багато ударів, били по голові та в грудну клітину. Від ударів він падав, але свідомість не втрачав. Перед його очима чорним п"ятном пливли їх силуети і кого він бив, чим він бив, він не пам"ятає, не пам"ятає він і сам себе. Ніякого наміру у відношенні до хасидів у нього не було, один тільки намір, якимось чином втекти. Знайомлячись із матеріалами справи, ОСОБА_4 у своїх показах пояснює, що бачив його, чув його, кричав до нього, але він цього не чув, не бачив, не пам"ятає, щоб він до нього кричав. Коли він бився із хасидами то вважав, що він б"ється один. Коли його окружили хасиди, то він не може сказати на якій відстані від нього був ОСОБА_4, вони бились навпроти будинку №13 по вул.Пушкіна. Він не знав де на той час знаходився ОСОБА_4, для себе вважав, що його вбили так як і другого товариша. На перехресті вулиць Пушкіна-Кулика, коли він побачив, що ОСОБА_4 б"ють, вважав, що його вбили. Він бачив, що ОСОБА_4 вдарили лопатою, він присів і для себе він зробив висновок, що його вбили і він залишився один і після того він його більше не бачив. На той момент, коли їх окружили хасиди, ОСОБА_8 був позаду них і він не допомагав йому бити хасидів. Під час бійки, яку розпочали хасиди, він в одного з них в руках бачив ніж. Один із хасидів вдарив його, він впав, хтось із хасидів навалився на нього, він намагався вирватись сам, вирвати у них лопату із рук, якою вони наносили йому удари. Було дуже темно і ще чорніші темні тіні пливли перед його очима. Він сприймав їх дії як реальну загрозу своєму життю. Хасид вдарив його в грудну клітину ножем, він у відповідь також вдарив хасида декілька раз ножем також. З правої сторони було знайдено різну кров. Детально розповісти причинені ним і йому тілесні пошкодження він не може, так як не може відтворити їх в пам"яті. У той момент, як його вдарили ножом в грудну клітку він у відповідь захищаючи своє життя вдарив хасида ножем декілька разів у грудну клітину, останній впав, інші хасиди кинулися до нього, а він влучив цей момент і втік з оточення хасидів. Хасид його вдарив в грудну клітину ножем, він у відповідь також вдарив хасида декілька раз. Він не може сказати з ким саме із хасидів він вступив у бійку, тому що вони всі однакової зовнішності. Йому здалося, що він біг довго і далеко. Він не пам"ятає куди він втік, у якому місці зупинився і згадав, що з ним трапилось. Вважаючи, що хасиди переслідують його і був впевнений у тому, що поки вони його не вб"ють доти від нього не відстануть. Йому під час бійки, були завдані тілесні ушкодження, які вимагали виклику швидкої допомоги, але які саме він сказати не може. Яким чином він опинився на території дитячого садка він пояснити не може. Те, що ОСОБА_4 бачив у нього в руках ніж, забрав у нього і викинув, він ні спростувати ні стверджувати не може, так як не пам"ятає. Він побачив ОСОБА_4 уже коли втік. Він не знає і не бачив чи наносив ОСОБА_4 хасиду тілесні ушкодження. Сказати де саме і коли саме він побачив ОСОБА_4, не може так як він не орієнтуєтьсясь у території. Він не пам"ятає у якому стані був ОСОБА_4 коли він його побачив, чи були на ньому якісь ушкодження. Його розбивали холодні судороги і дуже смутно пам"ятає, що діялось і що він говорив. В себе він прийшов і його перестала трусити лихоманка тільки у прийомному відділенні Уманської міської лікарні куди їх доставила швидка допомога. Він не знає чому ОСОБА_4 викликав швидку допомогу. Ніякої розмови між ним та ОСОБА_4 з приводу конфлікту, що стався між ними та хасидами не було і він ОСОБА_4 нічого не пояснював з приводу конфлікту. Він не пам"ятає чи розповідав в лікарні працівникам міліції, що саме трапилось. Йому в лікарні не надавали ніякої медичної допомоги. На той момент він не знав яку медичну допомогу надавали ОСОБА_4. Він психічно здорова людина. Коли приїхали його батьки і мати бачучи його стан запропонувала йому заспокійливий засіб "Новопасид", тільки після цього він став пам"ятати себе. "Новопасиду" він випив достатньо і йому полегшало, він перестав лихоманити. Він почав пригадувати події, які відбулися після 3-4 місяців як це все сталось і на даний час він пам"ятає події які відбувались краще. Що стосується ножа, який був у нього - це особисто його ніж, яким він користувався на роботі. Це простий перочинний ніж складний ніж довжина леза 6 см та ширина 1 см, світло-коричневого кольору. Коли його збили з ніг і навалився один хасид, то його вдарив хтось із хасидів темним предметом, чи то ніж, чи отвертка, але він бачив тупий зламаний кінець і він вважає, що цей зламаний кінець врятував йому життя. Тому, що при гострому кінці безумовно проник би в грудну клітину. Він наносив хасиду удари ножем, який напевно був при ньому, але він не пам"ятає. Але він точно пам"ятає, що наніс удар хасиду ножем у відповідь. Він не знає скільки по часу тривав конфлікт, коли він ударив хасида у відповідь, то інші кинулись до нього, а він втік. Також він не пам"ятає куди саме ударив хасида, десь у його туловище, хасид упав, а він втік. Він не може конкретизувати у яку частину туловища він його ударив та кількість ударів. В якій саме руці в нього був ніж він сказати не може, як не пам"ятає і де залишив той ніж, яким наніс удар хасиду. Він носив ніж при собі, тому що використовував його. Він часто їздив забирати і відправляти передачі, відкривав цим ножем посилки, які були перемотані скотчем, відкривав дзеркала ножем. В цей день його діяльність була пов"язана із застосуванням цього ножа. Він відправляв передачі перевізчикам і запаковував скетчем коробки, а також приймав передачі. Він не пам"ятає, що робив ножем уже під час бійки з хасидами, але він міг нанести комусь із оточуючих удари цим ножем. Чи передавав він комусь ніж 25.09.2010 року не пам"ятає. В "Іксії" він витягував ніж і крутив його на барній стійці і після того він ніж нікому не передавав. Він не пам"ятає чи показував і чи передавав він ОСОБА_4 ніж яким було нанесено тілесні ушкодження. Він міг нанести удар як одному так і декільком людям. Скільки ударів він міг нанести сказати не може. Він не знає чи були ножі у ОСОБА_4 та ОСОБА_8. Він не може сказати чи передавав ніж після бійки ОСОБА_4, бо не пам"ятає. Він не пам"ятає чи обшукують металошукачем осіб, які заходять в бар "Іксія" у вечірній час і він не пам"ятає чи його обшукували, у той вечір він вперше був у барі "Іксія". Що стосується кількості хасидів, які його окружили і бігли йому навперейми, коли він намагався втекти в інший провулок Кулика, то він сказати не може. Він бачив 3-4 силуети і для себе зробив висновок, що хасиди вбили ОСОБА_4 і, що вони біжать навперейми його вбивати. Іншої думки у нього не було. Про те, що його окружили більше 3-4 осіб свідчить наявність слідів крові інших осіб, крім братів ОСОБА_5, що підтверджується судово-медичною експертизою. Що стосується алкоголю, в момент вчинення злочину він п"яний не був, взагалі він може випити дуже мало 30-40 грам і то дуже рідко, в зв"язку із станом здоров"я. У цей день він випив не більше 30-40 грам у 17 годин і вже на 12 годину ночі він був тверезий. А те, що по матеріалах справи маються відомості, що вони випили 500 грам горілки, то в основному він вгощав. А кількість алкоголю, яку знайдено у нього в крові пояснює тим, що йому мати дала заспокійливий засіб на спиртовій основі і він "Новопасиду" випив достатньо, після чого в нього взяли кров. Він не скоював умисних дій, він захищав своє життя, умисно ударів не наносив, він захищався. З матеріалами кримінальної справи він знайомився, ніяких клопотань щодо неповноти слідства чи будь-яких інших клопотань не заявляв, щодо уточнення його показів, проведення додаткових слідчих дій. Ним було написано заяву на неправомірні дії на досудовому слідстві, які полягали у тому, що його примушували визнати вбивство хасида і його били, але хто конкретно бив він не знає. Тиск на нього чинився до того як він уже перебував у СІЗО. Коли ОСОБА_4 був у СІЗО, то він не звертався до працівників міліції з приводу написання ним явки з повинною або дачі пояснень з приводу того, що сталось, бо на той момент він нічого не пам"ятав із тих подій, а почав пригадувати події, що стались уже пізніше. Заяву про чинення на нього тиску на досудовому слідстві адвокат направляла ще до направлення кримінальної справи до суду, напевно в прокуратуру. По даній заяві рішення прийнято, у судовому засіданні зачитувались усі заяви і матеріали, які надійшли із прокуратури, одна із постанов була з приводу його заяви. Чи вплинув тиск з боку працівників міліції на покази, які він давав на той період він сказати не може і він не пам"ятає, які покази давав на той період.

Підсудний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав повністю, цивільні позови не визнаю повністю та показав, що 25.09.10 року він зустрівся із ОСОБА_3 десь приблизно о 15 год. 30 хв. чи о четвертій годині дня. Вони збирались на відпочинок до сауни, заїхали в магазин, купили продукти і поїхали відпочивати. О 17 годині вони були в сауні, там відпочивали до 19 години. В сауні ОСОБА_3 відкривав банку з паштетом, нарізав хліб, ковбасу ножем. Ніж у нього був приблизно 8-10 сантиметрів загальна довжина ножа в складеному вигляді, 1,5-2 сантиметри ширина леза. Лезо було такої ж довжини, але ширина була трошки менша. Ніж був коричневого кольору, звичайний металевий ножик. Він не може конкретно сказати чи ножик був дерев"яний, чи просто пластмаса зроблена під дерево. Після того як ОСОБА_3 нарізав продукти він поклав ножика собі в кишеню. В той вечір ОСОБА_3 йому ножа не передавав, при собі у нього ножа не було. Після сауни вони поїхали в кафе-бар "Хайат-Даво", там вони також були не довго, потім поїхали ще в один бар, а потім поїхали в "Іксію". В той вечір вони вживали спиртне в сауні вони пили горілку приблизно 500 грам на двох, в кафе-барі "Хайат-Даво" приблизно 200 грам горілки на двох, в "Ігра-кот" приблизно по 100 грам горілки на двох, в "Іксії" близько 100-150 грам горілки на двох. В той вечір він вживав спиртне, вони вживали спиртне в однаковій кількості. Він не може сказати, що був у стані сильного сп"яніння, але сп"яніння було. ОСОБА_3 був трошки п"яніший за нього. В кафе "Іксія" вони відпочивали уже втрьох, разом з ОСОБА_8, але не довго тому, що ОСОБА_8 сказав, що йому мама передала передачу і потрібно її забрати з автовокзалу. Вони вийшли на вулицю взяли автомобіль таксі і направились на автовокзал зустріти передачу. На ньому була чорна спортвна куртка, чорні джинси,чорні туфлі. На куртці на лівій стороні в області груді була наклейка, чи щось вишито чорними нитками із зеленим. На ОСОБА_3 були сині джинси, здається зеленковата куртка спортивного типу. В чому був одягнений ОСОБА_8 він не пам"ятає. Із блискучого матеріалу куртки не було ні у кого. У ОСОБА_3 куртка була зелена, здається із білими вставками, але він може помилятись. Його куртка була без капюшона, куртка ОСОБА_3 була здається із капюшоном. В таксі ОСОБА_8 сидів спереду на пасажирському сидінні, він сидів ззаду, а ОСОБА_3 сидів за водієм. Автомобіль таксі яким вони їхали на автостанцію ізначально не мав приїхати на ту вулицю, на яку вони приїхали. Таксист змінив напрямок руху тому, що ОСОБА_3 сказав, що потрібно їхати на вулицю Пушкіна. ОСОБА_3 не пояснював чому потрібно їхати саме на вулицю Пушкіна, уже на вулиці Пушкіна він так смутненько почав говорити, що потрібно когось побити. Так він зрозумів, в крайньому разі. Він говорив конкретно за хасидів. ОСОБА_3 висловлював свою неприязнь до осіб єврейської національності. Такі розмови були, особливо коли він десь бачив їх, наприклад в магазині, на вулиці. Хасиди не завжди ведуть себе добре. Вони можуть переходити дорогу і при цьому кричати до водія, що він неправильно їде чи ще щось. Вони себе нагло ведуть і у такі моменти ОСОБА_3 висловлювався, що вони такі сякі, не хароші. ОСОБА_3 завжди висловлював своє зневажливе ставлення, у деяких моментах навіть своїми діями показував цю зневагу. Він не може сказати, чи у той вечір ОСОБА_3 висловлював негатив до хасидів. В той вечір в автомобілі таксі ніякої мови про хасидів не велось, у розважальних закладах також таких розмов не було. Коли вони їхали, то ОСОБА_3 спрямував водія на вулицю Пушкіна. Коли вони вже були на вулиці Пушкіна, то він почав говорити, що треба когось із хасидів набити. Він не пам"ятає як це було сказано дослівно, але в крайньому разі він зрозумів це так. Водій таксі, ОСОБА_8 і він почали відмовляти його, але він все одно наполягав. Потім водій таксі, він так зрозумів, розсердився на це, зупинив машину і висадив їх. Автомобіль таксі зупинився на вулиці Пушкіна, він не знає біля якого номера будинка, біля єврейського готелю. Вони вийшли біля готелю, біля них проїхав автомобіль червоного кольору з номерами не України. Вони стояли на тротуарі біля дороги. Він не бачив, що ОСОБА_3 узяв у руки і що у нього було в руках, але боковим зором він бачив замах руки і після цього був зразу звук розбитого скла на цьому ж автомобілі, це міг бути звук розбитого скла від того, що ОСОБА_3 щось кинув. Після того як він почув звук розбитого скла розвернувшись він побачив, що ОСОБА_3 знаходився уже біля автомобіля, з автомобіля вибіг хасид і побіг десь до сторожки, звідти він уже вибіг із лопатою і кричав. Він підбіг до ОСОБА_3, віддьорнув його і сказав, що треба тікати. З двору вибіг ще один хасид чи було в нього щось в руках він не бачив. Вийшло тільки двоє хасидів, більше до них ніхто не приєднувався. Вони почали тікати втрьох уже із ОСОБА_8 в одному напрямку. Бійка розпочалась на перехресті вулиць Пушкіна і Кулика, розпочалась вона коли їх наздогнали хасиди. ОСОБА_8 втік перший і бистріше, а вони вдвох з ОСОБА_3 були ззаду і получається, що хасиди догнали їх. У той вечір коли сталась дана подія ніякого ножа у нього не було і ОСОБА_3 ножа йому не передавав. Пробігши метрів 400 він відчув удар ззаду, втратив рівновагу, але не впав на землю, а присів. Біля нього був хасид із лопатою в руках, той що був водієм. Він у нього видер лопату замахнувся і ударив його один раз по спині, далі він почав махати цією лопатою, щоб відігнати його від себе. Коли він знаходився обличчям вниз, то бачив як біля нього пробігло двоє людей, один із яких був без взуття, а його у цей час били зверху. Біля нього знаходились ще один хасид і ОСОБА_3. Лопату, яку він відібрав у хасидів він викинув. Коли він відігнав хасидів від себе, вони побігли в тінь. Він зупинився, не хотів уже за ними бігти, розвернувся тікати і в цей момент викинув лопату. Після цього хасиди знову почали за ним бігти. Хасиди відбігли в сторону, він пробіг метрів 10,15 за ними і кричав, щоб злякати їх. Вони побігли в тінь і він зупинився, так як не хотів за ними далі бігти, розвернувся і вони почали іти від хасидів в сторону. Потім хасиди повернулись знову і знову почалась бійка, під час тієї бійки вони уже були на освітленому місці, тому він бачив, що ОСОБА_3 із ще одним хасидом знаходились не далеко від нього. Він бився із тією людиною, яка була без взуття і не була водієм автомобіля і у якої не було лопати, бо лопату він уже забрав і викинув. ОСОБА_3 у цей момент бився із водієм автомобіля. Він не може сказати, що бачив саму бійку між ОСОБА_3 і хасидом водієм, бо це було в темноті. Він бачив тіні і чув звуки, але як наносились удари і таке інше він не бачив. Він не бачив, як ОСОБА_3 наносив удари хасиду, який загинув. Він чув звук падіння ніби як людина впала, а не якийсь предмет. Під час бійки хасиди перекрикувались між собою, що вони говорили він не знає, бо вони говорили на іноземній мові, але вони перекрикувались. Хасид, який був біля ОСОБА_3 щось крикнув і цей хасид, що був біля нього почав говорити: "Відпустіть мене, відпустіть мого брата". Я відійшов від нього, він підвівся і побіг, а він пішов зразу в сторону. Цей хасид який просив відпустити їх, сказав цю фразу, мабуть, після того як крикнув той хасид, який бився із ОСОБА_3. Вони кричали постійно, перекрикувались між собою. Після того як пролунала фраза, щоб їх відпустити він більше ніяких активних дій не вчиняв. Потім один із хасидів від нього відбіг і він зрозумів, що уже можна тікати від цієї драки, почав іти в сторону. Попереду нього уже ішов ОСОБА_3, буквально в кількох метрах попереду нього і ішов у ту ж сторону, що і він. Один хасид втік, а другий цей що був із ОСОБА_3, він бачив, що залишався лежати, він бачив, що лежить на землі якась тінь, силует людини, але він не підходив до цієї людини, що залишалась лежати. Бійка відбувалась переважно на перехресті вулиць Пушкіна, Кулика. Вони разом уже від хасидів побігли на освітлений участок, а саме почали тікати у дитячий садок. Від перехрестя, приблизно за метрів 200-300 знаходиться дитячий садок, коли бійка закінчилась вони побігли туди, бо там через територію дитячого садка можливо перейти і вийти до базару, там є проход. Від місця бійки вони з ОСОБА_3 відійшли далеченько, близько кілометра. У дитячому садку він побачив, що у нього весь бік мокрий, коли він роздивився, то побачив, що це кров. Як такої розмови про те, що сталось між ними не було. Коли він зупинився і побачив на собі кров, ОСОБА_3 підійшов до нього із цим ножом на руках, він був якийсь такий збуджений, щось говорив до нього, він не міг розібрати що. ОСОБА_3 стояв і тримав поперед себе ножа при цьому говорив щось не розбірливе. Те, що він зрозумів, то тільки одну фразу. Він говорив нерозбірливо, руки тряслися, сам він також трясся. Він зрозумів тільки одну фразу, що він сказав: "Здається я у нього попав". Після слів: "Здається я в нього попав", він зрозумів, що під час бійки можливо в руку, можливо в ногу попав. Більше ніякої розмови між ними не було з приводу конфлікту, який стався із хасидами. Вони стояли біля дев"ятиповерхівки, із вікон було світло, біля підїзду було світло, освітлення було але не яскраве. Коли ОСОБА_3 говорив йому цю фразу, то у нього в руках був ніж, той самий що був у нього в сауні. Ніж був розкладений, руки і ніж були в крові. Коли він побачив ОСОБА_3 у якого був ніж у руках і руки були в крові і після його слів: "Здається я у нього попав" він для себе зробив висновок, що ОСОБА_3 поранив когось із хасидів. В його розумінні слово "поранив" означає, що скориставшись ножем він наніс хасидам якісь тілесні ушкодження. Він не може уточнити, які тілесні ушкодження він наніс, він не знає які, якісь тілесні ушкодження при яких виділяється кров, але він не знав, що він убив хасида. Його ОСОБА_3 не просив, щоб він десь цей ніж забрав. Він побачив стан ОСОБА_3, зрозумів, що він скоїв щось не хороше і щоб запобігти подальшим діям ОСОБА_3 з цим ножем він взяв ножа у нього з рук і відшвирнув його далеко в сторону. Він взяв ножа і швирнув його у темноту і навіть не дивився куди, просто відкинув ніж від себе. Це відбувалось біля дев"ятиповерхівки по вул. Пушкіна,10. Після того як він відшвирнув ножа, він його більше не бачив. Ніяких заходів для того, щоб знайти ножа не вчиняли ні він, ні ОСОБА_3. Коли він забирав ножа від ОСОБА_3 і відкидав його, він не мав на меті щось приховати. Він мав на меті забрати ніж від ОСОБА_3, щоб він не міг більше ним скористатись, тому що у нього був дуже важкий стан. Він нервувався, він не розбірливо говорив, руки трусились, губи трусились. Він злякався його стану і викинув ножа в сторону. Він викинув ніж, тому що боявся стану ОСОБА_3. У ОСОБА_3 був такий стан, він був ніби як неадекватний трохи. На той момент він був один біля ОСОБА_3, тому боявся за себе. Місце, де він викинув ножа - це дитячий садок, ніж міг бути кимось знайдений. Він повідомляв працівникам міліції куди викинув ніж, коли давав покази, то все розповів. На той час, коли вони відійшли від місця події приблизно на кілометр, він не знав, що хасид убитий. Він побачив на собі кров, нащупав на собі рану, йому потрібна була медична допомога. Потім він почав роздягатись, щоб перев"язатись. Він перев"язався і вони пішли в сторону, уже уходили зовсім з вулиці Пушкіна. Коли вони уже ішли з ОСОБА_3, він йому допомагав іти. Коли вони йшли близько кілометра разом із ОСОБА_3, то ні про що не говорили і не домовлялись, мети такої також не було. Йому було важко йти, голова крутилась, ОСОБА_3 просто допомагав йому йти. Вони ні про що не домовлялись. До нього зателефонував ОСОБА_8, він сказав йому, щоб він більше не дзвонив. Він ще не розумів, що сталось, але уже розумів, що сталось щось не хороше. Він не викликав зразу працівників міліції тому, що у той момент коли він викинув ножа вони почали бігти знову, тому що могло бути таке, що хасиди повернулись би, вони від них тікали. Потім він подзвонив до мами і сказав, що направляється на базар до церкви, щоб вона викликала швидку допомогу і міліцію. Він не міг пояснити, де знаходиться, а міг лише пояснити куди вийде. Саме по цій причині він і сказав мамі, що йде до церкви, щоб туди викликали і міліцію, і швидку. Він сказав мамі, що отримав пошкодження під час бійки з хасидами. Тобто, це були лічені хвилини, це не було 5,10,20 хвилин. Міліцію, для того, щоб вони розбирались у цьому ділі, а швидку, щоб надала йому медичну допомогу. На той момент він не знав, що хасид убитий. Коли він викликав міліцію, ніяких страхів, що його можуть у чомусь звинуватити у нього не було. Вони підійшли туди, під'їхали працівники міліції та швидка допомога і їх забрали в лікарню. Він не чув чи розповідав щось комусь ОСОБА_3 в лікарні. Коли вони уже були в лікарні, він бачив вигляд ОСОБА_3. Одяг його був забруднений, у нього не було ніякого бруду. У лікарні ні він до ОСОБА_3, ні ОСОБА_3 до нього не звертались з метою, щоб про щось домовитись. В лікарні, в прийомному відділенні він дізнався, що хасида вбито. В лікарні їх не допитували, а зразу забрали в міліцію. Коли вони були в лікарні, то кров не брали на аналіз. У нього точно не брали кров на аналіз.Чи брали кров у ОСОБА_3 він не бачив. В лікарні батьків ОСОБА_3 не було. До тих пір поки їх не забрали працівники міліції, в лікарні не було ні матері, ні батька ОСОБА_3. Він не бачив, щоб у цей період часу ОСОБА_3 надавались якісь заспокійливі засоби. В принципі він був в операційній, його одразу забрали зашивати, а ОСОБА_3 залишався в коридорі. Покази він давав уже тоді, коли його батьки змінили адвоката. Тобто, перший час, приблизно 15 днів, адвокат йому говорив ніяких показів не давати, нічого нікому не говорити, нехай міліція сама доказує. Через те він і не давав показів, а вже коли змінились адвокати він покази дав. Адвокатом у нього був ОСОБА_9, він з першого дня йому говорив ніяких показів не давати, нічого не підписувати, відмовлятись від усього і все. Він не дозволяв йому ніяких показів давати, хоча мабуть через днів десять після того як його заарештували до нього приходили працівники міліції і він їм давав якісь покази. Він їм говорив, що не винен, але вони йому все одно не вірили, а коли його адвокатами стали ОСОБА_7 і ОСОБА_1 з перших днів він зразу дав покази. За адвоката ОСОБА_9, мабуть, батьки краще знають. ОСОБА_9 просто прийшов до нього і сказав, що він його адвокат і все. Про розмову матері і адвоката ОСОБА_2 він дізнався уже після того як його випустили із СІЗО, а покази він дав раніше, тобто її розповідь ні на що не вплинула.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні повністю підтримав покази дані ним на досудовому слідстві та показав, що числа він не пам"ятає, тому, що у них зовсім інший календар. У той вечір, здається це було 25 число, він сидів вдома, його брат крикнув, щоб він прийшов йому допоміг. Час, коли його брат покликав на допомогу, він взагалі не пам"ятає, бо на час не дивився. Але, коли він кричав, то він так зрозумів, що на нього напали, хтось його там трогав і він кликав на допомогу. У цьому будинку, де вони живуть є чергування. Не можна сказати, що це охорона, але є людина, яка сидить у будці і чергує, назвати це охороною не можна. Коли були якісь випадки порушення порядку, вони викликали міліцію. Із ОСОБА_4 і ОСОБА_3 неприязних стосунків в нього не має, він їх взагалі не знає. Вони із ними не у сварці, тільки тоді був конфлікт і все, до даної події він їх не знав. Він живе на третьому поверсі по АДРЕСА_3, він вийшов босий, без телефона, не одягнений. Коли він біг за братом, то вони не спілкуавлись. Зазвичай він носить із собою не один телефон і про це всі знають. У той вечір він вибіг без телефона, він почув крик про допомогу і подумав, що сталось щось серйозне. А в подальшому у нього навіть не було можливості дзвонити, якби у нього був телефон, то він більш ніж впевнений, що зателефонував би в міліцію. Коли він вже виходив, спускався на сходи, не чекаючи ліфт, то чув звук розбитого скла. Він не може сказати чи кричав брат, щоб він його захистив, але він кричав "ОСОБА_10, выйди помоги мне". Він не вживає спиртне, у нього немає такої звички і можна сказати, що він практично ніколи не пив так, щоб бути п"яним. В цей вечір він не був в стані алкогольного сп"яніння. Його брат не був у стані алкогольного сп"яніння. Брат міг випити пива, але у той вечір він не думає, що він вживав спиртне, бо він був за кермом. Коли він вийшов із будинку, то скло в автомобілі вже було розбите. Звук розбитого скла він почув на сходах. На вулиці він побачив трьох хлопців, крім його брата. Брат їх доганяв, а вони почали від нього тікати. Він побіг за ними бо почав переживати, що там сталось, щоб з братом чого небудь не сталось, бо їх було троє, а він один. Він за ними побіг, щоб розібратись по людськи. В нього було багато ситуацій, на вулиці Пушкіна і ніколи такого не було, щоб він хотів когось бити. Він хотів просто розібратись, допомогти братові, якщо потрібна буде допомога. Вийшовши із підїзду він побачив, що стояла братова машина, заднє скло було уже пошкоджене, брат був попереду нього в метрах 10-15, а попереду нього коли він виходив то побачив, що тікали троє молодих хлопців, брат побіг за ними. Він переживав за брата, що він за ними побіг і почав бігти за ними босий. Десь на перехресті вулиць Кулика-Пушкіна, хоче уточнити, що коли вони бігли, то було ще видно і він добре бачив дорогу. Він біг і добре бачив і дорогу, і брата, і цих хлопців. Добігли до перехрестя, брат їх догнав і вони зупинились. На перехресті вулиці Пушкіна-Кулика є поворот на право і поворот наліво, і перед поворотом наліво маленьке бездорожжя, заокруглення дороги, саме на тому місці почалась бійка. На перехресті, на той момент, хлопців було троє. Коли він догнав їх на перехресті, то їх було ще троє, бо ще було світло і він добре це бачив, а на момент, коли один із них витащив ножа і вони почали тікати він пам"ятає, що їх було вдвох. Бійка була недалеко від самого перехрестя, але не на самому перехресті, це вже було як вони тікали, а вони їх доганяли. Коли він до них підійшов, то це місце освітлювалось. Тільки він до них підійшов один з хлопців схопив лопату перед ним. Він тримає лопату та інший чоловік також тримає лопату і вони намагаються вирвати її один в одного, і тоді брат звернув його увагу на те, що чоловік уже з ножем. Було видно, що хлопці, які бились із ними були у нетверезому стані навіть по тому як вони тікали. Нормальна людина тікає прямо, а вони бігли не рівно, як п"яна людина біжить. Брат почав із ними битись, він до них добіг. Якраз коли він до них добіг, то лопата уже була на землі, хтось її підняв, він намагався її вирвати і почалась бійка. У той момент, коли вони бігли до перехрестя Пушкіна-Кулика брат йому лопату не передавав. Лопати після того, як вони нею бились взагалі не бачив. Брат завжди був попереду нього і щось передавати йому - це було не можливо. Він не може сказати з ким із присутніх в залі судових засідань людей вони боролись за лопату, бо вони були дуже схожі між собою на той момент. Брат йому крикнув: "Подивись він із ножем" і показав на когось. Коли він побачив ніж, то усвідомив, що є небезпека. На той момент ще було світло, ще горів один фонар. Він побачив людину із ножем і намагався його зупинити. Вони побачили ножа і почали тікати. Брат звернув його увагу на те, що у них є ніж. Він хотів їх зупинити, йому це не вдавалось і вони почали тікати. Вони тікали, пробігли метрів 15-20, він не може точно сказати і тоді вони напали на них знову. Якщо дивитись на той час, то він не міг сказати, що той був із лопатою, а той був із ножем. Він міг впізнати ОСОБА_3, як учасника даного процесу, але що саме він робив він сказати не міг. Але він знає одне, той хто бився з ним, це не той хто вбив його брата, тому, що його затримує один і тут же в цей момент другий вбиває його брата ножем. Він побачив, що зупинити його у нього не виходить, він став такий як "отморожений, як лід" і він почав тікати. Він біг босий і підзкользнувся на траві, це було біля будинку № 19, получається на вуглу під фонарем. На нього упав цей, що був із ножем. Він впав на спину, а він на нього із ножем, він нічого не робив. Він почав говорити: "Думай перед тим, як щось робити" і кричав брату, що людина на нього із ножем, щоб він допоміг йому. Спочатку був замах ножем на нього, виходить брат, як прийшов на допомогу, почав битись із ним, а йому дав час втекти. Він думає, що тільки бог завадив нанести удар йому, тому, що часу було достатньо, для того, щоб його ударити хоча б один раз. Він не може сказати чи був цей чоловік, що бився з ним в агресивному стані, він був у нетверезому стані. Агресії він не бачив, він був такий як людина в бійці, агресії як такої, то не було, але звичайно він його бив, а не гладив. Виходить, коли він лежав на землі, то брат приходить і починає штовхати від нього цього хлопця. Він вибігає, починає тікати, а за ним уже другий хлопець, той що з лопатою.У цей момент його брат прибіг назад і почав битись із тим, що з ножем. Він почав тікати, другий чоловік із лопатою до нього підійшов, він знову впав, бо біг, спішив і босий був - він почав його бити лопатою. Його брат і особа, що наносила удар ножем були в полі його зору, сам момент, коли наносився удар ножем він не бачив і не міг його бачити. Ніж у руках він бачив лише на перехресті. Він почав його просити і в цей момент його брат уже кричав: "Він мене ударив в серце, він пробив мені серце". Він почав просити того хлопця, що був на ньому. Він стояв на колінах, а він получається лицем на нього, щоб залишили його брата. Він готов був зробити усе, щоб тільки залишили його брата. Він, мабуть, його не зрозумів, бо побіг від нього до місця, де лежав його брат, бився із тією людиною, вони уже на землі валялись обоє. Коли за ним біг хлопець, той що з лопатою, він бачив, що брат із тим хлопцем почали битись між собою. Спочатку вони стояли, а потім упали на землю і почали бійку. Він не стояв і не дивився на їх бійку. З ним чоловік бився, другий чоловік бився із його братом, це він міг бачити тому, що було недалеко від нього. У цей момент уже було темно, уже нічого не було видно. Коли вони їх догнали, то брат уже втік, він не був босий, а він на той час уже поранив ноги. Він звичайно не відчув, лише потім став розуміти, що він собі зробив. Коли вже почали тікати від них, то брат був попереду нього, він уже встиг втікти від них. Він підскользнувся на траві, упав на землю, це було напевно біля будинку №19. Він впав на спину, а цей що з ножем навалився на нього, він зробив рух ніби хотів проткнути його ножем, ще трохи і він би його ударив. Мабуть світло уже виключили, бо вони десь біля дванадцятої виключають. Він почав тікати, він бачив, що вони залишили брата і також тікали. Він не може сказати хто із підсудних був із ножем. Може лише сказати, цей що був із ножем мінявся із іншим. Коли він гукнув брата на допомогу, він почав битись із другим. Він почав тікати назад в сторону Пушкіна, кликав на допомогу. Нікого не було, було темно, його ніхто не чув. Бійка була у два етапи, учасники бійки мінялись. В одній бійці він бився із одним, а в другій бійці бився із другим. Брат аналогічно також мінявся. Вони мінялися місцями. Коли він дійшов до перехрестя, то їх було троє, але він пам"ятає, що бились тільки двоє, один із лопатою, а другий із ножем. Двоє із їх сторони і двоє із його. Перший етап - він бився із одним, а брат із другим. Потім брат втікає. Другий етап так само - спочатку ніж на нього, потім ніж на брата і отак вони мінялись. В бійці приймало участь четверо осіб. Коли він підійшов, вже після всього до брата, то поряд із ним уже нікого не було і він йому нічого не говорив, він уже був ніякий. Він обнаружив пораненого брата, який лежав на землі біля будинку по вул. Пушкіна,15-17. Він пішов назад, назустріч їхав автомобіль. Він стояв посеред дороги, зупинив і попросив, щоб йому допомогли брата відвезли до лікарні. Вони із водієм автомобіля, це був його знайомий, взяли брата, положили його в машину і відвезли його в лікарню. Коли вони приїхали в лікарню, то його забрали в сторону. У той вечір він не викликав міліцію, він же не міг передбачити, що все закінчиться саме так. Якби він знав, то він викликав би не тільки міліцію, а й цілий наряд з Києва, щоб приїхав. Ніхто із місцевого населення не вибіг їм на допомогу з того моменту як він вибіг із АДРЕСА_3 і до того моменту як брат уже лежав, не було ніякої допомоги. Він пам"ятає, що той хто нападав на нього був у куртці. Один із них був у куртці із замша, чи кожі, а другий був у спортивній куртці. Цей, що був у спортивній куртці, був на нього із ножем, а сказати конкретно хто він не може, тому що по-перше вони між собою дуже схожі, мабуть так як він із братом. Один із них був ОСОБА_3, а конкретно сказати, хто що робив він не може так гарантувати, що це буде точно. Брат біг за трьома людьми, які поламали йому скло, які нападали на нього. Він побачив ситуацію, як брат за ними біжить і сам став за ними бігти, щоб подивитись чи все нормально і з"ясувати чому все почалось. Не можна так сказати, що він не звертався в міліцію, бо вирішив, що сам буде вирішувати дане питання. Коли він вийшов, то це уже був реальний факт, що щось сталось, тому він не думав, що має звертатись в міліцію. Він не звертався ні до кого з місцевого населення за допомогою, не міг цього зробити, не було чим. На вулиці Пушкіна він знає всіх і його усі знають, із усіма він в нормальних стосунках. У машині ніж виявили приблизно через місяць після події. Йому дільничний сказав, що на ножі який знайшли в машині є кров. Цей ніж який знайшли в машині, не був взагалі на місці події. Він взагалі сюди не стосується. Ніж був розкладний, не великий, поломаний спереду. Можливо ним щось намагались відкрити і спереду зломали. Звичайний ніж. У нього ножа не було. У брата він також думає, що ножа не було, був якийсь ніж у машині в нього. Він думає, що цей ніж був на бійці, але коли його викликав дільничий після цього випадку, то він йому говорив, що цей ніж знайшли в машині з його кров"ю і це взагалі не стосується справи, тому що машина знаходилась в іншому місці на час бійки. Тому він думає, що іншого ножа у нього не могло бути. Це єдиний ніж, який він думав, що у нього міг бути, бо він чув, такі слухи, що ніж був. Але цей ніж не був при ньому і в міліції цей факт було зафіксовано. Коли він повернувся на вулицю Пушкіна, шукаючи працівників міліції, бо йому сказали, що вони десь там є, то для того, щоб зрозуміти, що там відбувалось він заходив в машину. На той момент він був ще босий і на ньому була кров. Це зафіксовано навіть в міліції. В той вечір кров була із ніг, і з губи. Там були лише краплі крові, його ніхто не вдарив ножем. Після другої бійки єдина особа їх національності - це був лише водій який підїхав на машині. Під час бійки їх було лише четверо осіб, він не знає хто там був, його не було, він поїхав в лікарню. Він не пам"ятає чи бачив у той вечір у приймальному покої міської лікарні ОСОБА_3. Він пам"ятає, що там були саме ті хто був на бійці. Люди, які приймали участь у бійці були там разом із міліцією. Він не знає хто що робив на місці події, його там не було. Він поїхав в лікарню, а хто що там робив він не знає, з лікарні його забрали в міліцію для дачі показів. Він не міг бачити, що там твориться, а коли повернувся, то на вулиці Пушкіна уже стояв наряд міліції, окружили все це місце від перехрестя і далі. Проїхати не можна було, потрібно було їхати або на базар або на вулицю Кулика, прямо було закрито. Стосунки між ними були як у брата із братом, так само і з батьками. Брат жив разом із батьками поки він не поїхав звідти. Він був і в Америці, і в Англії, звичайно повертався додому. Коли брату було 15-16 років, то він уже уїхав в Америку. Повертався додому періодично, він приписаний біля батьків. У них в країні просто все трохи по іншому, він поїхав спочатку в Америку навчатись, потім в Англії навчався. Він виїжджав на час навчання, а потім знову повертався до батьків. Свого житла брат не мав, він виїжджав на час навчання, а потім знову повертався до батьків. Він жив за рахунок батьків. Ніхто до нього з приводу відшкодування шкоди не звертався. На рахунок розміру цивільного позову, то він пояснює коротко. Він рахує, що ніякі гроші не повернуть йому брата, але якщо людина зробила таке, то він повинен не тільки йому, а кожному члену сім"ї окремо нести таке відшкодування, якщо звичайно суд призначить.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що в той день він був на роботі, до нього подзвонив ОСОБА_4, запропонував піти в сауну. В сауну в нього не получилось піти разом із ОСОБА_4 і ОСОБА_3. Потім вони зустрілись в "Іксії", близько дванадцятої години ночі, випили приблизно по 150 грам горілки. Коли вони зустрілись, то всі були випивші, але всі себе нормально почували, стан сп"яніння у кожного був різний. ОСОБА_4 і ОСОБА_3 пили в "Іксії" водку, три рази по сто грам. Потім йому потрібно було поїхати на автовокзал, зустріти передачу від мами із Терасполя. Він викликав таксі, вони сіли в таксі і потрапили на Пушкіна, а там вже почав відбуватись весь цей "сир-бор". В таксі він сидів спереду, ОСОБА_4 позаду нього, а ОСОБА_3 за водієм. Ця подія відбувалася 26.09.2010 року. Вони їхали в таксі і ОСОБА_3 сказав: "Поїхали, розважимось із хасидами". Вони з таксистом в один голос сказали: "Навіщо воно нам потрібно, щоб потім були проблеми". Він зрозумів слова ОСОБА_3 стосовно хасидів, що вони їдуть їх бити. "Развлечься с хасидами", як з ними можна "развлечься"? Як в Умані відносяться до хасидів?. Пропозиція розважитись із хасидами була спонтанна, ніякої розмови між ними в "Іксії" не було. Пропозицію ОСОБА_3 поїхати розважитись із хасидами ніхто не підтримав. Цю розмову, яка була між ними, міг ще чути водій таксі. Приїхавши на вулицю Пушкіна, вони вийшли навпроти АДРЕСА_3 будинку, перейшли дорогу. Хто розраховувався із таксистом він не бачив, або ОСОБА_3, або ОСОБА_4, у нього із собою взагалі грошей не було. Із автомобіля таксі вони вийшли всі одночасно, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і він. Він стояв на бровці, а ОСОБА_4 із ОСОБА_3 позаду нього зліва, між ними була відстань приблизно пів метра. Вони вийшли з машини всі в нормальному стані. ОСОБА_4 не був вороже налаштований, ОСОБА_3 був бадьорий, а в нього була мета зустріти передачу. Вийшовши з таксі вони стали навпроти АДРЕСА_3 будинку, таксист розвернувся і поїхав, а вони перейшли дорогу ближче до АДРЕСА_3 будинку, на тротуар стали і потім приїхав автомобіль. Автомобіль повернув у двір АДРЕСА_3 будинку. ОСОБА_3 залишався біля них, автомобіль зупинився приблизно на відстані 10-12 метрів від них. Автомобіль залишався в полі їх зору, приблизно на відстані 10-12 метрів від них. ОСОБА_3 кинув щось велике, що в руку не влазило, можливо був і не камінь, було щось більше руки і розбив скло в автомобілі. Він не бачив чим конкретно кидав ОСОБА_3, бачив помах руки. Він не встиг запитати у ОСОБА_3 навіщо він це зробив, після його вчинку в автомобілі розбилось скло. Коли розбивалось скло в автомобілі, то автомобіль знаходився в дворі, тільки-тільки заїхав за ворота і йому здається, що автомобіль стояв. Чи був хтось в салоні автомобіля, коли розбивалось скло, він не бачив. Він почув звук, посипалось скло, ОСОБА_4 почав кричати: "Навіщо ти це робиш?". Вибіг хасид із лопатою, він стояв навпроти нього і сказав, що він нічого не робив, він його вдарив лопатою, на що він подумав: "Що робити? Треба тікати". Хасид вийшов з автомобіля, де він взяв лопату він так і не зрозумів бо все відбувалось дуже швидко. Він стверджує, що хасид вийшов із автомобіля, а де він взяв лопату він не зрозумів, може вона у нього під рукою зразу лежала. Він одразу побачив хасида із лопатою, в стоячому положенні хасида без лопати він не бачив. Хасид щось кричав на своїй мові, а що саме він не розумів. Коли він ще там стояв, то інших хасидів там не було. Сторожа він там не бачив. Коли хасид його вдарив лопатою, то він побіг. Хасид його ударив лопатою в руку біля будинку АДРЕСА_3. Удар прийшовся у праве передпліччя, сам удар був металевою частиною, совком. Під час удару він стояв до нього лицем, після удару він зразу побіг. У нього на руці був синяк. Коли він біг, то один раз озирнувся, а потім зупинився. Коли він озирнувся, то ніяких криків, шумів він позаду себе не бачив і не чув, хасид із лопатою біг за ним. Більше в полі його зору він нікого не бачив, окрім одного хасида. Хасид із лопатою побіг у їх бік, у цей час ОСОБА_4 і ОСОБА_3 обоє були зліва від нього. Хасид біг з лопатою, щось кричав. Під час бігу, десь через 15-25 метрів він озирнувся, хасид біг за ним з лопатою. В той момент він біг за ним один. Він достатньо близько бачив хасида, який біг за ним, але не звернув увагу на те, чи був він взутий чи босий. Він добре його бачив, мабуть це був той самий хасид, який наніс йому удар лопатою. Він не може стверджувати, що за ним біг той самий хасид який наніс йому удар лопатою, але хасида із лопатою він бачив. Він не може сказати в який момент він перестав за ним бігти. Він побіг далі, повернув на проїжджий провулок і побіг аж до дитячої інфекційної лікарні, по провулку повернувся до поліклініки. Він не знає марку автомобіля у яку поцілив каменем ОСОБА_3, автомобіль маленький. Коли він пробіг метрів 20 чи 30, то бачив тільки одного хасида, а вже коли прибіг до дитячої інфекційної лікарні, то зупинився, нікого позад себе не бачив і побіг далі вниз. Перед собою нікого не бачив, був у шоці. Він не міг бачити чи хтось біг позаду, чи була якась бійка, коли побіг то поряд із собою він нікого не бачив. Він злякався і тому побіг, проти лопати він не міг зробити нічого. Він по вулиці Пушкіна побіг до проїжджого провулку, в сторону, до дитячої інфекційної лікарні. Коли він вибігав на провулок Пушкіна, де психіатрична лікарня, то подзвонив спочатку на таксі, а потім до ОСОБА_4. ОСОБА_4 йому передзвонив і сказав, що вони біля газової контори, що нище базару і щоб він до нього більше не дзвонив, щоб не було ніяких проблем. В той вечір ні у кого із учасників конфлікту він ножа не бачив. Він по проїжджій частині спустився, а потім піднявся на провулок Пушкіна, а потім він викликав таксі на вул. Пушкіна 1, біля дитячої поліклініки ( вугол вулиць Пушкіна та Садової) та поїхав додому. Таксі він викликав із свого мобільного і поїхав до себе додому на АДРЕСА_1. Він залишив водієві свій телефон, сам піднявся до себе у квартиру, водій його чекав весь цей час, взяв гроші і цим же автомобілем таксі поїхав на автостанцію по передачу. З автовокзалу він викликав уже інше таксі і поїхав додому. Передачу він зустрічав уже було початок третьої години ночі. Приїхавши додому, розрахувався за таксі і все. Ніяких розмов ні з ОСОБА_3, ні з ОСОБА_4 з приводу того, що сталось у нього після того не було. За весь період з моменту, коли вони вийшли на вулиці Пушкіна і до моменту, коли він викликав таксі біля дитячої поліклініки на вулиці Садовій він бачив лише одного хасида із лопатою. Інших хасидів він не бачив. Цього ж дня, 26.09.2010 року, приблизно о 9 годині ранку до нього приїхали працівники міліції і забрали його. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 він побачив в кімнаті попереднього ув"язнення.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що пройшло вже 2 роки і вона не пам'ятає дату. Близько 24 години прибіг ОСОБА_10 до них, і каже , що підрізали ОСОБА_5, тому вона й опинилася на місці події. Вона запитувала ОСОБА_10, що сталося, він відповів, що підрізали чи зарізали брата, таку він дав їй відповідь. Він самих обставин не розповідав, не казав хто підрізав, скільки їх було. Сусіди нічого не пояснювали, ніхто нічого не бачив і не чув, тому що це було 12 годин ночі. Пояснював лише сторож, який охороняє біля будинку АДРЕСА_3, що там стояла якась машина і хлопці там якісь були та пояснював, що забіг ОСОБА_10 взяв лопату і побіг. Саму бійку вона не бачила, вони з чоловіком удвох були у хаті. Перший на місце події прибіг її чоловік, а через декілька хвилин прибігла і вона. Коли вона підійшла на місце події то там був її чоловік, ОСОБА_10 і покійний ОСОБА_5. Чоловік побіг з ОСОБА_10, потім вернувся назад, і сказав визвати швидку. Він сам взяв телефон і викликав швидку. Потім вони пішли на місце і ОСОБА_5 вона побачила, як він лежав в кінці вулиці, не пам'ятає номер будинку. Коли вона підійшла до ОСОБА_10 і покійного ОСОБА_5, то зразу нікого не було, а потім вже під'їхало дві машини. Покійний ОСОБА_5 лежав у куртці і вона бачила лише одну рану. Так як вона медичний працівник, то вона ОСОБА_5 оглянула, зрачки не реагували на світло, пульсу не було. Рана в нього була зліва, десь біля серця та кровила, але була пізня пора десь 12 годин ночі і вона не бачила. На місці вчинення події світла не було, світло було на іншій вулиці, десь на Пушкіна, 5, а на місці події була напівтемрява і вони присвічували телефоном, а так було темно. Потерпілий був уже без свідомості. Голова покійного ОСОБА_5 лежала в сторону Пушкіна, 5а, в сторону центру, а ноги в сторону до хасидів. ОСОБА_10 толком нічого не міг сказати, але потім пояснив їй, що було три хлопця, які побили машину і вони з братом за ними бігли. Самих підсудних ОСОБА_4 і ОСОБА_3 вона на місці події не бачила, вона прийшла туди, там лежав лише ОСОБА_5 (покійний), а ОСОБА_10 стояв. Вони визвали швидку. Швидка не приїхала, хасиди взяли самі ОСОБА_5 і повезли до лікарні, вона за ними поїхала в іншій машині, так як вона там працює. Вони приїхали в лікарню, ОСОБА_5 зразу завезли в реанімаційну кімнату в приймальному відділенні і викликали лікарів. В реанімаційному відділенні, коли його розділи, то вона бачила по тілі багато надрізів. Видно, що надрізи були не великі маленькі, але їх було багато. Так як вона фельдшер то зрозуміла, що ці порізи були зроблені ножем. Дійсно вона бачила крім одного ножового поранення, ще порізи на тілі покійного ОСОБА_5, вони були як царапини, не глибокі. В лікарні вона підсудних також не бачила, її привезли машиною в лікарню. До тих подій підсудніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вона не знала. Крім неї і тих осіб, які привезли ОСОБА_5 до лікарні вона більше сторонніх не бачила. З лікарні вони з чоловіком повертались через 15-20 хвилин. Коли вони вертались з лікарні, то там було уже багато хасидів, вони вимакували кров на дорозі. Нікому не дозволяли ні пройти ні, проїхати, потім уже і сусіди повставали, тому що був галас, крик. Працівники міліції здається на місці події уже були. Хасидів на місці події було багато, було чоловік з десять. Вони сиділи і серветками вимокували кров там де був асфальт, не там де лежав потерпілий ОСОБА_5. Більше ніяких предметів сторонніх вона не бачила.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що 26 вересня десь приблизно в половину, ну від половини до без десяти два зателефонував син. Він сказав, що він поранений, що у них була бійка із хасидами і їх переслідують. Він попросив викликати міліцію і швидку допомогу. Коли до неї зателефонував син, то він сказав, що він поранений, їх переслідують і щоб вона викликала працівників міліції і швидку допомогу. Він повідомляв їй хто їх переслідує та сказав, що їх переслідують хасиди. Їй син не говорив хто його підрізав. Коли син їй зателефонував вночі, то він сказав, що він підрізаний, у нього сильно йде кров, дуже болить і їх переслідують хасиди. На той час вона не знала з ким він, виходить що переслідували його і ОСОБА_3. Вона повідомила працівникам міліції, що її син знаходиться біля першого ЖЕКу, щоб туди відправили допомогу, бо у них там неприємності і туди ж викликала швидку. Вона зрозуміла, що син потребував допомоги від міліції. Після того, як вона зателефонувала до міліції, потім до швидкої, зібралася, викликала таксі і поїхала до лікарні. Ще вона зателефонувала своєму чоловікові, бо його не було дома, щоб він також з"явився туди. Коли вона приїхала в лікарню, то з її сином був хірург, потім його забрали в операційну. Коли вийшли із операційної, то його допитували працівники міліції. Уже тільки після цього вона говорила із сином. Перед їх розмовою працівники міліції сказали, що у сусідній кімнаті є труп хасида. Вона запитувала в сина чи причетний він до цього, чи брав ножа в руки, чи вони причетні до того, що сталось. Син їй відповів, що ні. Це була відповідь на її запитання, далі з ним працювали працівники міліції і більше вона з ним не говорила. В той день її син був одягнений у чорні брюки, футболку чи кофту із довгим рукавом і олімпійку на замку. Футболка була темна, а якого конкретно кольору вона не пам"ятає, щось було зелене, мабуть, олімпійка була зелена на замку. Вона стверджує, що колір олімпійки був зелений, вона не пам"ятає якого кольору була олімпійка. Взутий був у кросівки, сині і здається щось голубе чи синє із білим. Сина забрали працівники міліції із лікарні, вона лише в міліцію приносила йому речі переодягнутися. Їй ніхто нічого не повертав. В лікарні його ніхто не переодягав. На другий день сказали, щоб вона принесла речі, тому що потрібно речі у які він одягнений віддати на експертизу. Лікар звернувся до неї, сказав, що рану зараз зашиють, великої угрози немає і забрав його в операційну. Коли вона зайшла, то ОСОБА_3 стояв біля умивальника та мив руки, з рук стікало розове, якби була кров на руках. Коли заходиш у приймальне відділення то там коридор, кімната де записують і з правої сторони оглядова кімната там зразу справа у вуглі умивальник де ОСОБА_3 стояв та мив руки. Потім він сидів на стільці, коли вони його запитували, що сталося, то він нічого не відповідав, а лише махав головою. Коли вже ОСОБА_3 вивели із операційної, зашили йому рану, прибула міліція, їх там допитували. Її чоловік підійшов до ОСОБА_3, взяв у нього із рук телефон і зателефонував його батькові, щоб вони підїхали до лікарні. Коли вона в лікарні побачила ОСОБА_3 і свого сина, то ОСОБА_3 не розмовляв, бо коли її сина забрали в операційну, то вона запитувала у ОСОБА_3, що сталось. Він нічого не відповідав, а лише хитав головою. Штани грязні у нього були, він зстріпував зі штанів. Ніхто із батьків ОСОБА_3 не надавав йому ніякої медичної допомоги і ніяких заспокійливих, батьків ОСОБА_3 поряд не було, вони приїхали уже коли хлопців забрали в міліцію. Вона стверджує, що батьків ОСОБА_3 в лікарні не було. Хлопців посадили в автозак і лише тоді приїхали батьки ОСОБА_3. Батьки ОСОБА_3 приїхали, коли їх дітей уже в лікарні не було. Зустрічі між ОСОБА_3 і його батьками не було в лікарні. Міліція провела допит, сказали, що заберуть їх в міліцію ще допитати і забрали. Коли її сина допитували в лікарні, то він давав пояснення і відповідав на всі запитання, а коли уже з"явився адвокат, то він заборонив ОСОБА_3 давати будь-які пояснення. В лікарні її син давав покази про те, що у них була бійка із хасидами. Які покази в лікарні давав ОСОБА_3 вона не знає, бо вони давали пояснення в різних місцях, приблизно в десяти метрах один від одного. Те, що її син в подальшому не давав покази це була позиція адвоката. Коли їх уже забрали в міліцію, то під"їхали батьки ОСОБА_3, щоб вони з ними там не побачились. Потім вони ще поїхали до невістки, запитали, що сталося, а потім приїхали до них. Те що вони знали, що вони бачили, то вони їм розповіли. На тому все і закінчилось. Другого дня, коли вони вже прийшли до міліції, прибули адвокати, підписали договір із адвокатами і почали адвокати працювати. Вони укладали угоду на захист інтересів її сина із адвокатом ОСОБА_9. ОСОБА_13 був адвокат ОСОБА_3. Адвокатів обох привели ОСОБА_3, сказали, що нормальні адвокати, добре спілкуються між собою. Адвокати дійсно дуже гарно між собою спілкувались, вони постійно спілкувались між собою. Коли вони вже відмовились від послуг ОСОБА_9, тоді уже з"явився телефон ОСОБА_2. Адвоката ОСОБА_9 їм порекомендували ОСОБА_3, вони його привели і сказали, що це нормальні адвокати, ми беремо ОСОБА_13, ви беріть ОСОБА_9, вони спілкуються, все буде добре. Перша розмова із ОСОБА_2 у них була біля аптеки, а так постійно з першого дня коли їх забрали, з 26 числа, вона її бачила біля їх адвокатів, то у дворі вони спілкувались із ОСОБА_9, то біля суда вона їх бачила. Постійно де проводились якісь дії, вона була поряд із ОСОБА_9. Перша розмова із адвокатом ОСОБА_2 відбулася десь 8 чи 9 жовтня. Під час їх розмови із адвокатом ОСОБА_2 був присутній ще її чоловік, він підійшов пізніше. Їх адвокат став у позицію: "Нехай ОСОБА_3 мовчить, нічого не дає ніяких показів. Так треба". ОСОБА_3 мовчав. Де вони тільки не були, де працювали адвокати, то вони завжди бачили ОСОБА_2. Біля суду також. Їх адвокати, переговоривши із нею підійшли до них і сказав, що він буде сидіти, бо тут уже все домовлено. Тобто її син буде сидіти, бо уже все домовлено. Перед цим ще до них підходили і давали телефон адвоката, тобто, щоб вони звернулись до адвоката який їм допоможе. Три людини до них підходили. Накінець вони вирішили говорити із людиною, яка знає цю ситуацію і може допомогти. Коли їм призначили зустріч біля базару, біля аптеки і вона підійшла, то це була ОСОБА_2, яка пропонувала їй, що нехай ОСОБА_3 бере всю вину на себе і тільки на себе. Він поранений, ніхто йому статтю вмінять не буде і так далі. Що це все буде проплачено стороною ОСОБА_3, але нехай тільки він бере на себе. Конкретніше, щоб вбивство хасида її син брав на себе, що його будуть захищати і дадуть два роки умовно. Вона не передавала своєму синові розмову із ОСОБА_2 стосовно того, щоб він брав усю вину на себе. Вона стверджувала, що її дитина не буде брати на себе чужу вину. Якщо він це зробив, то він буде відповідати і до того ж вона його не бачила. На сьогоднішній день вона передавала сину їх розмову з ОСОБА_2 На сьогоднішній день її розповідь синові про те, що відбувалось і яка розмова відбувалась не вплинуло на ті покази, які зараз дає її син. Він давав покази самостійно. Їм не давали зустрічі не давали побачень і вони не бачились. Батьки ОСОБА_3 їм нічого не пропонували. Вона їх бачила двічі, вони один раз прийшли зразу на другий день вранці, потім ще раз прийшли і все, більше вона їх не бачила.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повністю підтримав покази дані ним на досудовому слідстві та показав, що з 25 на 26 вночі десь о першій чи близько другої години ночі до нього зателефонувала дружина і сказала, що сина підрізали і щоб він їхав в м. Умань, бо на той час він був у с. Іванівці. Коли до нього зателефонувала дружина вночі, то вона повідомила, що син підрізаний, щоб він приїжджав в Умань. Ще вона сказала, що викликала міліцію і швидку. Він відразу сів в машину і поїхав. Не доїжджаючи до с. Родниківка до нього зателефонував син і сказав, що він знаходиться у приймальному відділенні міської лікарні. Коли він приїхав, то його якраз оглядав хірург і через хвилину його повели в операційну. Він лише встиг запитати: " що сталось?". Він йому відповів, що так трапилось, що їх підрізали. Він запитав з ким він був, і син йому показав на ОСОБА_3. До цього моменту він ОСОБА_3 не знав, але його син із ОСОБА_3 товаришували уже років зо два. Йому відомо, що хлопці дружили між собою, його син перед цим був у Данії і вони постійно по скайпу спілкувались і йому син розповідав, що ОСОБА_3 захоплюється ножами, зокрема розповідав, що ОСОБА_3 йому говорив, що придбав собі якогось ножа, а у його батька є ножка кози і він собі зробить ручку до ножа. Хірург повів його сина в операційну, а він хотів поговорити із ОСОБА_3. Підійшов до нього та почав у нього розпитувати, але він йому нічого не відповідав, ні одного слова він від нього не почув. Він то руки мив, то штани обтріпував, щось робив. Потім приїхала міліції, їх допитували. В лікарні в нього із сином була розмова, коли його допитувала жінка, старший лейтенант, він не знає як її прізвище. Він його запитував, коли його допитували чи він ножа в руки брав, бо він же бачив, що там є труп. Він йому сказав, що він ножа в руки не брав. Вони бились, його підрізали і все. Трупа він не бачив. Він не запитував у сина через що сталось вбивство, він допитувався у нього чи це він зробив, чи ні. Від ОСОБА_3 він не почув жодного слова. Хлопці обоє були випивші, ОСОБА_3 був "розтеряний". Вони не були п"яні, бо вони ж і покази давали, але випивші вони були. На всі його запитання ОСОБА_3 жодного слова йому не сказав, а лише махав головою і все. Коли ОСОБА_4 повернувся до нього спиною, то він бачив там кров, а ОСОБА_3 мив руки, бігла вода грязна з рук, коричнева. Він не бачив на ОСОБА_3 крові. Коли він приїхав у лікарню, то батьків ОСОБА_3 не було. Він побачив, що ОСОБА_3 тримає телефон в руці, знайшов де написано "папа" подзвонив, пояснив що сталось і сказав, щоб батьки приїжджали в міліцію. Син говорив, що їх били хасиди, вони тікали їх догнали, поранили і що бігли вони до церкви, в сторону церкви. Він не чув, які пояснення давав ОСОБА_3, тому що стояв далеко. Він задавав питання синові, чи це він вбив хасида, він йому сказав, що ні. Він запитував у нього чи був у нього в руках ніж, він сказав, що не було. ОСОБА_3 він задавав питання, але не почув від нього жодного слова. Їх допитали і забрали, і все, більше він сина не бачив. Він не бачив чи була зустріч ОСОБА_3 із батьками, їх забрали, то ще батьків не було. Як хлопців виводили із лікарні, то батьків ще не було. Батьки ОСОБА_3 приїхали до них 26.09.10 року, вранці, десь о четвертій годині, єдине, що вони говорили, щоб вони нікому не вірили. Це наші діти і потрібно разом їх витягувати. Щоб вони не вірили якщо нас будуть зіштовхувати лобами, це були слова батька ОСОБА_3 і це єдине що було. Він був присутній під час розмови із адвокатом ОСОБА_2. Їм нав"язували адвоката, до них підійшов чоловік, на той час у них уже був номер телефона ОСОБА_2. Він брав хліб біля лікарні і до нього підійшов незнайомий чоловік сказав, що знає, що їх син закритий, дав номер телефона і сказав, щоб вони зателефонували і їм допоможуть. Він взяв номер телефона, приїхав додому вони з дружиною зрівняли номера телефонів із тим, що у них уже був, номера телефонів були однакові. Вони зателефонували, їм назначили зустріч біля аптеки, жінка вийшла, бо йому там не було де зупинитись. Поки він розвернувся, то коли він уже підійшов вони уже розмовляли. Він був присутній при цій розмові, їм пропонували, щоб син брав усе на себе, бо його легше буде "отмазать", бо він поранений, що все буде проплочено, щоб він тільки брав усе на себе і йому буде два роки умовно. Зустріч була біля аптеки на базарі, ніхто не був присутній тільки він із дружиною, бо вони приїхали удвох. Це було чи дев"яте, чи десяте число, десь так. Зміст розмови із адвокатом ОСОБА_2 вони синові не передавали, його захисникові також. Їм не давали зустрічі із сином.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що він в ту ніч виконував свій службовий обов"язок, будучи ургентним хірургом, тобто черговим лікарем хірургом по лікарні. Він не може сказати точної години, але після 12 години, був виклик в приймальне відділення з приводу ножового поранення. Коли він зійшов, це був труп хасида з багаточисленними колото-різаними ранами, здається правої і лівої грудної клітки і ще якщо він пам"ятає була права кість поранена, було 4 чи 5 колото-різаних ран. В момент доставки він був вже трупом, це було підтверджено черговим лікарем, зроблена кардіограма, записано в зошит. Після всього на прохання чергового лікаря він описав локалізацію ран, зараз він не може згадати, він просто на окремому аркуші писав локалізацію ран померлого і піднявся на 5 поверх, до себе в ординаторську. У трупа, того що привезли, здається крім грудної клітки було на правій чи нижній передпліччі чи кості був поріз. Грудна клітка була порізана з обох сторін. Через пару хвилин, він не може точно сказати, але менше чим через 10 хвилин, був виклик знову в приймальне відділення, знову ножове поранення. Він спустився, там був молодий чоловік в стані алкогольного сп"яніння на, що він не заперечував, також мав колото-різані поранення з лівої сторони грудної клітки по задній поверхності. По ньому було видно, що він був в такому стресовому стані. Він на даний час не пам"ятає точної проекції ребра. Він тоді коли давав покази вказав точніше, там записали 8 чи 9 ребро. Поранення було не проникаючим в операції він не потребував. Ним було проведено первинне хірургічне оброблення рани під місцевою анастезією там же на першому поверсі в операційному перев"язочному блоці. Оскільки рана не носила проникаючий характер, тобто не була загрозлива для життя він йому запропонував стаціонар з метою прослідкувати, від чого хворий відмовився. Йому була видана відповідна довідка, оскільки він непрацюючий, лікарняного листа йому не потрібно було, він про це з"ясовував. На цьому вони і розійшлись. Ця людина, якій він обробляв рани, нічого йому не розповідала, де вона їх отримала, але він зрозумів зі слів, після того як привезли хасида, відразу було багато міліції і хасидів, він зрозумів, що щось між ними сталось. Конкретно він йому нічого не розповідав, якби він лягав до них у відділення, він мав би обов"язково описати все з точки погляду медицини в історії хвороби, в тому числі навіть одяг. Потерпілий від госпіталізації відмовився на що він мав повне право, тому він не цікавився обставинами отримання травми і хто її наносив цю травму. Коли до них поступає людина порядок у них один: будь-які насильницькі дії, які вони мають на увазі. Людина навіть коли сама стверджує, що він сам наніс собі рану, чи ще щось, якщо є підозри вони обов"язково мають повідомити про це працівників міліції. Оскільки працівники міліції були на місці, він черговому лікарю повідомив, що потрібно з"ясувати всі обставини. Якби він ліг до них у відділення, то тоді він би заводив свою медичну документацію, а оскільки він відмовився, здається, було зазначено що він був в стані алкогольного сп"яніння. Анкетні дані записувала молодша сестра прийомного відділення. В цій довідці вказали причину "ножове поранення нанесене невідомими особами". З приводу цього він потерпілого нічого не питав, якби він заводив історію хвороби, йому потрібно було відмітити, що ножове поранення нанесено відомими чи невідомими особами, те що вони пишуть, як правило. Він це не писав, потерпілому була видана довідка за його підписом, про те, що йому було оброблено з хірургічним втручанням рану з діагнозом і подальші рекомендації, що йому потрібно було звернутись в поліклініку на амбулаторне лікування. Коли поступив цей другий потерпілий, з колото-різаним пораненням, він точно не пам"ятає в чому він був одягнений. Пам"ятає лише, що одежа була темного кольору і була в крові. Він далі не роздивлявся, цей одяг забрала міліція, яка була на місці. На операційному столі він лежав лише в штанах, тобто по пояс він був голий. Лежав животом донизу, тому що рана була задньої частини грудної клітки. Йому потім показували фотографії, коли приїзджали пізніше працівники міліції, на фотокартках він його не впізнав, хоча міліціонери сказали йому, що це він його шив. Якби не той хасид, він і не пам"ятав би того випадку, тому що у них таке трапляється дуже часто. Коли він лежав на операційному столі животом донизу, він не може сказати які в нього були руки в крові чи ні. Знає, що верхній одяг, футболка і куртка були в крові. Потім він з ними особисто не спілкувався. Він не знає чи після того хтось з працівників з ними спілкувався. Він відповідає за той час, що він на роботі, більше з ними він не спілкувався, не робив йому перев"язок. ОСОБА_3 він не пам"ятає, тоді там було дуже багато людей і він не звертав на це уваги і тоді він більше нікого не оглядав.

Свідок ОСОБА_17 повністю підтримала покази дані нею на досудовому слідстві та в судовому засіданні показала, що вона не пам"ятає ні числа ні дати, це було 2 роки назад, була осінь. Надійшов виклик, повідомили, що терміново, підійшли до віконця, на виклику було написано, що підрізаний хлопець і була вказана адреса. Вік цих чоловіків вона не пам"ятає як і не пам"ятає якої саме статури були ті хлопці до яких вони приїхали на виклик, високі чи малі. Вона була не сама, а з лікарем ОСОБА_18. У виклику було написано "центральний базар", "підрізаний хлопець", вони забрали їх біля центрального базару, біля церкви. Вони приїхали по даній адресі там було 2 хлопця, один із них був підрізаний. Другий хлопчина просто стояв і підтримував під руки того хлопця, який був поранений. До рани, здається була притуляна рубашка, чи щось таке. Рана була ззаду на спині. Рану лікар оглянув сказав їй надати першу медичну допомогу, обробити рану і накласти еластичну пов"язку на рану. Це всі її дії були. Вона не пам"ятає скільки ран саме в нього було. З цією особою, в якої була рана, вона не розмовляла, з ним розмовляв лікар. Коли виїзджає вона з лікарем, то запитання ставить лікар, він з ним розмовляв, вона надає швидко допомогу. Інша особа, яка була, взагалі мовчала, нічого не говорила. Вона сиділа спереду біля водія і зв"язувалась з приймальним відділенням, а лікар сидів в салоні біля потерпілого, про що вони розмовляли вона не чула. Вона не пам"ятає в якому стані знаходились ці хлопці, яких вони забрали. Вона сиділа спереду і з ними не розмовляла. Вона не могла чути від нього запах алкоголю, так як стояла позаду нього і обробляла рану, а лікар стояв спереду і розмовляв з ним. По зовнішньому вигляду, що вони були в стані алкогольного сп"яніння по них не було видно. Вони пересувались і сідали до машини самостійно. Потім вони завезли їх в приймальне відділення. Коли вони доставили їх у лікарню, вона з цими хлопцями не спілкувалась. Ті покази, які вона давала на досудовому слідстві, одразу після події є правдивими, так як вона розповідала всю правду.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що пройшло вже 2 роки мабуть, якщо не більше. Він був на роботі, в "День Металурга", точної дати не пам"ятає, в місті було багато людей, всі святкували, отримав виклик ввечері до "Іксії", точної години він не пам"ятає. Він працює в таксі. Він прийняв заказ і поїхав до бару за людьми. Приїхавши до "Іксії" до нього сіли хлопці, це був вечір, і він завіз їх на вул. Пушкіна. Пасажирів всього було троє. Хлопці спочатку збиралися їхати на автовокзал, а потім перемінилося і вони поїхали на вул. Пушкіна. Комусь із хлопців потрібно було отримати посилку на автовокзалі. Він не знає хто саме змінив напрямок і запропонував їхати на вул. Пушкіна. На вул. Пушкіна висадив їх, вони розрахувались і все. Вказаних хлопців він висадив на АДРЕСА_3. Йому відразу сказали адресу і він їх туди привіз. Він не пам"ятає, чи називали вони точний адрес АДРЕСА_3. Вони приїхали на вулицю, вони сказали ставай тут він і зупинився. Він не пам"ятає, чому зупинився саме там на АДРЕСА_3, може, тому, що там було де розвернутися. Вони вийшли, розрахувались і пішли. Він їх висадив і відразу поїхав, він не стояв там, тому що його відразу дали наступний заказ. Самого початку конфлікту він не бачив, він відразу розвернувся і поїхав. Коли він розвертався вони ще стояли і розмовляли між собою. Він їх висадив на АДРЕСА_3 там саме лампочка горіла, біля воріт де новий дім побудували, для хасидів. Біля воріт він і розвернувся, а вони там лишилися, а він відразу взяв наступний заказ в сторону автовокзалу здається. Коли він розвернувся і їхав назад, в ту сторону звідки і приїхав, по тій вулиці на інший заказ, йому здається, що при виїзді з вул. Пушкіна їхав якийсь легковий автомобіль, але це не та машина на якій їздять хасиди. Він пам"ятає, що вона його засліпила, фари з ксеноном. Хасиди їздять на маленькій червоненькій машині, він в місті таксує і йому відомо на якій машині їздять хасиди бо вони довго на ній уже їздять. В автомобілі пасажири між собою про щось розмовляли, але про, що саме він не пам"ятає, так як в машині грала музика та робила рація. Запах алкоголю було чути в машині, але саме від кого він сказати не може, хто був п"яний, а хто тверезий він їх не перевіряв. Він ні від кого не чув із хлопців, щоб говорили, що будуть їхати на вул. Пушкіна, для того, щоб створити конфлікт з хасидами. Його викликав потім відразу слідчий і сказав може хтось і говорив таке, він відповів може і говорив таке. Слідчий записав, але він стверджувати точно не може, якщо вони і говорили про це, він не може сказати хто саме говорив. Він не чув, тому що в нього був у машині галас. Слідчий його запитав: "може вони говорили таке" він відповів " може і говорили". Він не підтверджує ці покази. Він не може точно сказати чи є в залі судового засідання ті особи, яких він підвозив, бо він їх не пам"ятає. Він не пам"ятає хто на якому сидінні сидів в автомобілі та хто з ним розраховувався. Перед тим як підписувати протокол допиту у міліції він його не читав тому, що поспішав на роботу. Тиск на досудовому слідстві з боку працівників міліції на нього не чинився. Покази він давав добровільно. Він був впевнений в тому, що все що він розповів, вони все так і записали. Коли слідчий питав його, то говорив може вони говорили, що поїдуть бити хасидів, на що він відповідав, може і говорили. Він не говорив слідчому про те, що він особисто чув як вони домовлялися їхати бити хасидів. Так він говорив - можливо, а слідчий констатував. Це все через те, що він не грамотний і не прочитав протокол бо дуже поспішав. Він заперечує проти показів в частині, що хлопці говорили про те, що їдуть на вул. Пушкіна бити хасидів, він такого не чув. Слідчий сказав, що вони хотіли їхати бити хасидів, він сказав може і хотіли, він не знав, саме так він повідомив слідчому, а записали, що він чув точно, а він нічого не чув. Він зараз точно стверджувати не може, що чув розмову між хлопцями, що вони їхали на вул. Пушкіна бити хасидів. Йому це промовив слідчий, а саме так: " А хлопці кажуть, що говорили про це", він сказав якщо говорили, то може і було таке і це все, що він відповів. Зазначені хлопці це були ті самі обвинувачені. Всі ті покази, що головуючий-суддя оголосила в судовому засіданні, все сходиться, окрім того, що він казав, що хлопці їхали бити хасидів. Він відмовляється в суді від тих показів, що він говорив і чув про те, що хлопці їдуть на вул. Пушкіна бити хасидів. Він цього не чув і він цього не підтверджує.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні повністю підтримала покази дані нею на досудовому слідстві згідно яких вона працює в сауні "Гонтів Яр", м. Умань. У період часу з 25.09.2010 року по 26.09.2010 року вона знаходилась на робочій зміні та обслуговувала приміщення сауни, а також приймала замовлення на використання сауни від людей. У зв'язку із цим на роботі ведеться робочий зошит відвідувачів та замовників послуг сауни. Даний зошит отримує від банщиків адміністратор закладу. Адміністратор закладу ОСОБА_21, жителька м.Умань, номер мобільного телефону - НОМЕР_2. Строки зберігання даного робочого зошиту їй не відомі. 25.09.2010 року, близько 17-ї години до неї зателефонував невідомий їй молодий чоловік та замовив сауну на трьох осіб. Вказане замовлення вона записала у даному робочому зошиті, де зазначила ім'я даної особи та її контактний телефон, прізвище осіб, що замовляють послуги сауни вони не запитують. Близько 17-ї години 30 хвилин до приміщення сауни зайшли два молодих чоловіка, віком на її погляд близько 20-27 років, описати на даний час вона їх не може, а також впізнати не зможе, та сказали, що це саме вони замовляли послуги сауни. Чому їх було тільки двоє, вона не розпитувала. Із собою чоловіки принесли один, чи два пакети із продуктами харчування. Послуги сауни вони замовили на дві години. Під час їх сеансу сауни, вона до них не заходила. Після того, як зазначені чоловіки пішли із приміщення сауни, то вона зайшла до кімнати відпочинку сауни, щоб прибрати за ними. Під час прибирання вона побачила на столі залишки їжі, серед яких були огірки в банці, хліб та паштет у металевій банці, а також можливо була тара з-під горілки, точно вказати не може. Хліб був не заводської нарізки, а таке враження, що його було нарізано ножем, а також металева банка з-під паштету була відкрита за допомогою відкривачки, або ж ножа, так як на кришці та банці були хвилясті зігнутості. Дані продукти харчування вона викинула на сміття.

- згідно показів свідка ОСОБА_22, даних ним на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні останній показав, що він працює в нічному клубі "Іксія", м.Умань. Працює він позмінно, а саме тиждень через тиждень. У період часу з 25.09.2010 року по 26.09.2010 року він знаходився на робочому місці. За часом він на роботі не звертає уваги. В ніч на 26.09.2010 року у нічному клубі було у загальному близько 120 осіб, як чоловіків, так і жінок. У нього розвинута пам'ять на обличчя, тому всіх відвідувачів, які перебували в клубі у вказаний день він може пригадати, а саме за їх рисами обличчя, якщо йому покажуть їх фотографії. Під час впізнання він впізнав по фотографіях трьох молодих чоловіків, котрі були відвідувачами клубу, а саме у ніч на 26.09.2010 року. Їх він побачив, здається, вже після 01-ї години 26.09.2010 року, вони відпочивали, як за столиком, так і за барною стійкою, чи вживали вони спиртні напої, йому не відомо, тому що на це не звертав уваги. О котрій годині вказані чоловіки покинули нічний клуб йому не відомо. При вході до нічного клубу, охорона обов'язково перевіряє вміст кишень одягу, сумок, а також повністю сканує тіло відвідувача за допомогою металошукача, з метою виявлення колючо-ріжучих предметів, а також вогнепальної та пневматичної зброї. У разі виявлення такого предмету, його вилучають та зберігають у сейфі закладу, або ж взагалі не пускають до закладу. Даних чоловіків також перевіряли у зв'язку з виявленням вказаних предметів, але нічого не виявили, у тому числі і ножів. Верхній одяг відвідувачів зберігається в гардеробній, що розташована перед безпосередній входом до закладу, де відвідувачів перевіряє вже охорона. Речі, що здаються до гардеробу, охорона їх не перевіряє (т. 5, а.с. 27);

- згідно показів свідка ОСОБА_23, даних ним на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні останній показав, що в 2009 році він працював різноробочим в брата ОСОБА_10, котрого він добре знає, на ім'я ОСОБА_5, а саме в продуктовому магазині по АДРЕСА_3. Потім в кінці 2009 року він звільнився із вказаного місця роботи. На початку вересня 2010 року, до нього зателефонував ОСОБА_10 та запропонував йому роботу, а саме охоронником жилого дев'яти поверхового будинку по АДРЕСА_3, номер будинку він точно не пам'ятає. Його безпосереднє робоче місце являлось побутове приміщення будинку, що розташоване поруч з будинком та вхідними воротами до двору будинку. У період часу з 25.09.2010 року по 26.09.2010 року він знаходився на робочому місці, охороняв будинок. 26.09.2010 року, близько 01-ї години 20-30 хвилин, до вхідних воріт даного будинку під'їхав легковий автомобіль, невеликих розмірів, темно-червоного кольору, марки автомобіля він не знає, державного номерного знаку він не запам'ятав. Вхідні ворота освітлювались, але неякісним світлом. Йому було відомо, що даний автомобіль належить братові ОСОБА_10, а саме ОСОБА_5, якого він також наглядно знав. Автомобіль в'їхав до подвір'я будинку та зупинився поряд зі "сторожкою", а саме таким чином, що автомобіль знаходився між сторожкою та будинком, задньою своєю частиною був направлений до вул. Пушкіна. Він у свою чергу знаходився в приміщенні "сторожки". Потім він почув звук розбитого скла та тупий звук від якогось предмета, що начебто впав на асфальтне покриття, після чого відразу до приміщення "сторожки" забіг ОСОБА_5 та відразу ж схопив лопату, що стояла біля входу та вибіг на подвір'я. Йому особисто ОСОБА_5 нічого не казав. Лопата совкова з металу, має держак з дерева довжиною більше 1 м, точно вказати не може. Коли ОСОБА_5 вже вибіг на подвір'я, то він крикнув голосно : "ОСОБА_10!", та побіг у напряму вул. Пушкіна. У даному будинку на другом поверсі проживає ОСОБА_10. Після вказаного крику ОСОБА_5 відразу ж, за лічені секунди вибіг ОСОБА_10, котрий побіг також у напрямку вул.Пушкіна. Після чого він лише вийшов із "сторожки" та побачив розбите заднє скло у вище вказаному автомобілі. На вул.Пушкіна він не виходив, тому не може сказати за ким та у якому напрямку побігли ОСОБА_10 та ОСОБА_5. Він не вийшов до вказаної вулиці, у зв'язку із тим, що залишився охороняти автомобіль та будинок. Окрім ОСОБА_10 та ОСОБА_5, у той час він нікого більше не бачив. До автомобіля ніхто не підбігав із сторонніх осіб та його не чіпав. Потім, близько 03-ї години до нього прийшли працівники міліції та повідомили, що вбито ОСОБА_5. Хто міг це вчинити йому не відомо (т. 3, а.с. 85-87; т. 5, а.с.16);

- показами свідка ОСОБА_24, даними ним на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні останній показав, що по сусідству із ним проживає два брати хасиди ОСОБА_10 та ОСОБА_5, яких він знає наглядно. 25.09.2010 року було весілля в його сина, яке святкували в спортивно-оздоровчому комплексі. До дому вони приїхали приблизно о 01:30 год. 26.09.2010 року. В цей час він знаходився в дворі свого будинку і почув крик на вулиці Пушкіна, коли він подивився в сторону, де почув крик, то побачив, що на проти його будинку пробігли три молодих хлопці (не хасиди), двоє з яких худощавої тілобудови, на вигляд було їм 20-25 років. Третій був нижчий по зросту. Були одягнуті в темний одяг, який саме він не роздивився. В тому місці, де він їх бачив, місце освітлене не сильно. Хлопці бігли в трьох, відстань між кожним була практично менша ніж 1 м, тобто вони практично бігли рядом. Бігли вони швидко, в сторону вул.Садової. Відстань від мене до вказаних хлопців була приблизно 30 м, а можливо і трохи більше. За даними хлопцями на відстані 15-20 м бігли два хасиди ОСОБА_10 та ОСОБА_5. Перший біг ОСОБА_5, а за ним ОСОБА_10, відстань між ними була 1-2 м. В руках в ОСОБА_10 була лопата, вони бігли в сторону вул.Садова, як він зрозумів, що хасиди бігли за вказаними хлопцями. При цьому хасиди, щось кричали на своїй мові. Потім через кілька хвилин він почув крик на вулиці. Він вийшов на вулицю і пішов в сторону, де почув крик, щоб подивитися, що там трапилося. Коли він підходив до старого в'їзду до ветлікарні, то почув крик ОСОБА_10, він кричав на своїй мові, його він не зрозумів, йому здалося, що він кричав на допомогу до своїх хасидів. Він зрозумів, що там йшла бійка, він вирішив повернутися назад до себе додому і відійшов декілька кроків, але почув як його почав кликати ОСОБА_10, а саме він кричав: "ОСОБА_24, ОСОБА_24". Тоді він вернувся і почав до нього бігти, він підбіг до другої хати, де розташована взуттєва майстерня і там побачив ОСОБА_10. Він запитав його, що трапилося. ОСОБА_10 почав кричати, що його ОСОБА_5 зарізали. Він запитав як зарізали. ОСОБА_10 кричав лише: "Там, там.". При ньому був ліхтар і він побіг першим в тому напрямку, куди показав ОСОБА_10, шукати ОСОБА_5. Він прибіг і виявив, що збоку на обочині, на землі лежав ОСОБА_5 і біля нього на землі була кров. Він був без свідомості. Він злякався даної події. ОСОБА_10 почав кричати йому, щоб він викликав швидку допомогу і він повідомив ОСОБА_10, що в нього не має мобільного телефону, що він його залишив вдома. Він побіг додому, щоб взяти мобільний телефон і викликати швидку допомогу (т. 3, а.с. 88-90).

Прокурор вважає, за необхідне призначити у справі судову психологічну експертизу на предмет визначення стану підсудного ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованих йому дій.

Захисник ОСОБА_1, підсудний ОСОБА_4 заперечують проти призначення експертизи.

Захисник ОСОБА_2, підсудний ОСОБА_3 не заперечують проти призначення експертизи.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на виконання вимог ст.ст. 75-76 КПК України, враховуючи те, що для визначення психічного стану особи необхідно мати спеціальні знання в області медицини, вважає за необхідне призначити у справі судову психологічну експертизу в ЧОПЛ, для визначення психологічного стану підсудного ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 76, 196, 273, 310 КПК України, суд

у х в а л и в :

Призначити у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручити експертам Черкаської обласної психіатричної лікарні на вирішення якої поставити наступні

запитання:

1) чи перебував ОСОБА_3 на момент скоєння протиправних дій у стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання або в іншому емоційному стані, котрий суттєво вплинув на його свідомість та поведінку ?

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Доставити підсудного ОСОБА_3 в Черкаську обласну психіатричну лікарню м.Сміла, вул. Павлова, 46, для проведення обстеження.

Для проведення експертизи в розпорядження експертів надати кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст.115, ч.1 ст.296 КК України, ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 396 КК України № 1-6/12, провадження № 1/702/2/13.

В судовому засіданні оголосити перерву до проведення експертизи та надання висновку експерта суду.

Оскарження ухвали законодавством не передбачено.

Головуючий - суддя : Н.В. Мазай

судді : Д.С. Ротаєнко

Т.І. Діденко