АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Номер провадження 11-кп/774/363/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Казанка Казанківського району
Миколаївської області, громадянин України, з неповною середньою
освітою, не одружений, не працюючий, раніше засуджений:
- 06.06.1997 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області за ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140,
ст. 42 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців
з конфіскацією майна;
- 18.04.2001 року Томаківським районним судом Дніпропетровської
області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42, ст. 43 КК України
до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна.
Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області
від 12.06.2003 року замінено невідбуту частину покарання більш
м`яким 1 рік 2 місяці 5 днів обмеження волі, на підставі ст. 82 КК
України;
- 21.11.2005 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської
області за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на
2 роки, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання
звільнено з випробуванням строком на 2 роки;
- 08.12.2006 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської
області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України
до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2007 року вирок
змінено,
слід вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309,
ст. 70 КК України, в іншій частині вирок залишено без змін;
- 01.08.2007 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської
області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі
строком на 3 роки 6 місяців;
- 14.02.2011 року Нікопольським міськрайонним судом
Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на 2 роки;
- 19.12.2012 року Казанківським районним судом Миколаївської
області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі
строком на 3 роки, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України,
звільнений від відбування покарання з випробуванням строком
на 1 рік,
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , проживав за адресою:
обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України.
Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник, адвокат ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи фактичних обставини провадження та доведеність винуватості ОСОБА_6 , просить вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Цивільні позови потерпілих задовольнити в повному обсязі.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, за наступних обставин.
29 березня 2013 року приблизно о 07.00 годині ОСОБА_6 , з метою викрадення чужого майна, скориставшись проміжком між стіною та ролетом приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташований по АДРЕСА_4 , яке належить ФОП ОСОБА_10 , звідки таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав вимірювачі тиску, електричні масажери, фени та інше майно, чим спричинив матеріальний збиток ОСОБА_10 на загальну суму 1663 грн.
Крім цього, ОСОБА_6 на початку березня 2013 року в обідній час, на алеї, поблизу «ЦУМу» на пр. Трубників в м. Нікополь Дніпропетровської області, знайшов металевий, монолітний, веретеноподібної форми предмет, який поклав до кишені куртки, і таким чином став зберігати і носити при собі холодну зброю, а саме, кастет, який відноситься до неклинкової холодної зброї ударно-роздроблюючої дії, виготовлений саморобним способом, без передбаченого законом дозволу. 25 березня 2013 року об 11 годині 20 хвилин біля будинку АДРЕСА_4 , за підозрою у скоєнні адміністративного правопорушення, ОСОБА_6 був затриманий працівниками міліції, які вилучили у нього предмет, який згідно з висновком криміналістичної експертизи є холодною зброєю, а саме, кастетом, який відноситься до неклинкової холодної зброї ударно-роздроблюючої дії, виготовленої саморобним способом (т. 3 а.к.п. 244-248).
ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у приміщення, скоєного за попередньою змовою групою осіб; ч. 2 ст. 263 КК України, за ознаками незаконного носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
За вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено покарання за: ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом повного поглинання більш суворим покаранням менш суворого, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 19.12.2012 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Цивільний позов ТОВ «Гараж Мобайл Груп» вирішено залишити без розгляду, як не підтриманий у судовому засіданні.
Речові докази мобільні телефони вирішено залишити власникам, кастет необхідно знищити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченому судом не враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також ті обставини, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, в період іспитового строку знову вчинив умисне тяжке корисливе кримінальне правопорушення, раніше неодноразово засуджувався за подібні умисні корисливі злочини.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, та просить відмовити у її задоволенні та призначити йому мінімальний строк покарання, просить залишити вирок суду без змін.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив вирок суду першої інстанції скасувати та постановити свій вирок, обвинувачений та його захисник заперечували проти апеляційної скарги та просили не призначати суворого покарання, потерпілі просили прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 183, ч. 2 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, і у відповідності до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
При призначенні покарання, згідно ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.
Між тим, призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції формально послався на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та врахував, як обставини, що його пом`якшують, щире каяття і добровільну видачу частини викраденого майна, та не навів переконливих мотивів, на підставі яких призначив обвинуваченому покарання у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Так, суд в достатній мірі не врахував: тяжкість та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, які є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином; кількість епізодів злочинної діяльності; наявність у ОСОБА_6 семи незнятих і не погашених у встановленому законом порядку судимостей за умисні злочини (т. 2 а.к.п. 62-63, 74), з яких п`ять - за вчинення крадіжок. Зокрема, останнього разу обвинуваченого було засуджено 19.12.2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (т. 2 а.к.п. 66), однак під час іспитового строку, протягом нетривалого часу, він вчинив ряд нових аналогічних злочинів.
Дані факти свідчать про систематичність протиправної діяльності і стійку спрямованість ОСОБА_6 на незаконне збагачення у злочинний спосіб, що становить підвищену суспільну небезпеку.
Крім того, суд першої інстанції, визнавши в якості пом`якшуючої покарання обставини щире каяття ОСОБА_6 , не взяв до уваги, що таке ставлення особи до скоєного повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її щирому осуді та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Суд не навів належного обґрунтування, в яких саме діях виражалося каяття обвинуваченого, враховуючи, що завдану кримінальними правопорушеннями шкоду він не відшкодував.
Також, ОСОБА_6 негативно характеризується за місцем мешкання (т. 2 а.к.п. 81), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т. 2 а.к.п. 76, 78).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання судом першої інстанції не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не є достатніми і необхідними для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості.
На думку судової колегії, ОСОБА_6 слід призначити покарання, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі з відбуванням його в умовах ізоляції від суспільства.
Колегія суддів вважає аргументи апеляційної скарги прокурора стосовно невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 внаслідок його мякості обґрунтованими, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, і відповідно до вимог ст. 420 КПК України, колегія суддів ухвалює в цій частині свій вирок.
Що стосується доводів в апеляції прокурора, щодо повного задоволення цивільних позовів потерпілих, то в цій частині колегія судів вважає апеляцію, як таку що не підлягає задоволенню, оскільки цивільні позови були розглянуті судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.128, 129 КПК України, тим більше, що прокурор не зазначив в своїй апеляції свого бачення вирішення заявлених цивільних позовів
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
З А С У Д И Л А:
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 263 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, остаточне покарання обвинуваченому обрати за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 19.12.2012 року, і остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Запобіжний захід залишити без змін тримання під вартою.
В решті вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з дня його проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку суду апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3