Справа № 509/2944/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року Овідіопольский районний суд Одеської області у складі :
судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норильська, Російської Федерації, громадянина Росії, росіянина, з неповною середньою освітою, холостого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2

та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, холостого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, раніше судимого : 15.04.2014 р. Овідіопольським райсудом Одеської області за ст. 309 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі 1020 грн., 25.04.2014 р. Овідіопольським райсудом Одеської області за ст. 185 ч.ч. 2,3, ст. 70 КК України до 4 р. п/в із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України з випробуванням і іспитовим строком 3 р., зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_3 , -

обох у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ :

21 квітня 2014 року, близько 12:00 год., ОСОБА_12 , умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на території кладовища № 1, що розташоване по вул. К. Маркса, 29 в смт. Овідіополь, таємно викрав металеву огорожу чорного кольору з поперечно привареними металевими прутами, яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 2Х1 м. та дві 3Х1 м., загальною вартістю 2000 грн. та металеву огорожу блакитного кольору з сіткою «Рабиця», яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 1,5Х1,5 м. та дві 2,5 Х 1,5 м., вартістю 1000 грн., які належать ОСОБА_13 , спричинивши тим самим останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, після чого, з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на свій розсуд.

Вину свою ОСОБА_12 визнав повністю, показав, що скоїв злочин при викладених вище обставинах, показавши суду, що дійсно, 21.04.2014 р., у денний час, знаходячись на кладовищі № 1 по вул. К. Маркса, в смт. Овідіополі, Овідіопольського району Одеської області, викрав металеву огорожу чорного кольору з поперечно привареними металевими прутами, яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 2Х1 м. та дві 3Х1 м. та металеву огорожу блакитного кольору з сіткою «Рабиця», яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 1,5Х1,5 м. та дві 2,5 Х 1,5 м., і знаходилися біля сторожки охоронника кладовища, не поставивши до відома про це ОСОБА_13 , якій належить вказана металева огорожа, і з якою вони попередньо домовилися, про те, що він безоплатно може взяти собі вказану огорожу, однак за умови її згоди. Враховуючи, що в нього був відсутній транспортний засіб з причепом для перевозки вказаної огорожі, він зателефонував своєму приятелю ОСОБА_14 , який погодився йому допомогти у перевезенні огорожі, і якому він не сказав про те, що вказана огорожа ним вкрадена з кладовища. Приблизно о 19:00 год., ОСОБА_14 заїхав на своєму а/м «ВАЗ 2104» д/н НОМЕР_1 з причепом д/н НОМЕР_2 на територію кладовища, де вони разом завантажили металеву огорожу у причеп та відвезли вказану огорожу та сітку «Рабицю» до його будинку за адресою : АДРЕСА_2 , де у дворі його будинку ОСОБА_14 залишив причеп з огорожею. 22.04.2014 р., до нього приїхав ОСОБА_14 , якого він попросив перевезти огорожу до пункту прийому металу, який знаходиться по вул. Т. Шевченка в смт. Овідіополь, на що останній погодився та біля якого їх затримали робітники міліції, які доставили його в Овідіопольський РВ ГУМВС України в Одеській області, де він зізнався у крадіжці вищевказаної металевої горожі та сітки «Рабиці».

Крім вищевказаних показань, суд вважає, що вина ОСОБА_12 підтверджується наступними доказами :

- показаннями свідка ОСОБА_13 , з яких вбачається, що у березні 2014 року, після смерті її чоловіка,

її родичі та ОСОБА_12 , у якості робітника, викопали могилу для померлого чоловіка на території кладовища АДРЕСА_4 , для чого демонтували металеву огорожу, яку ОСОБА_6 , як доглядач кладовища, запропонував залишити йому на зберігання біля його сторожки на території кладовища, на що вона погодилася. При чому, ОСОБА_12 запитав у неї, чи можливо йому забрати собі вказану огорожу, на що вона відповіла, що ОСОБА_12 може забрати собі огорожу у випадку, якщо вона їй буде не потрібна. У квітні 2014 р., від ОСОБА_15 , вона дізналася, що огорожа була вкрадена, а через деякий час, з`ясувалося, що її огорожу вкрав ОСОБА_12 , якому вона пообіцяла, що можливо, в майбутньому вона дасть йому дозвіл безоплатно забрати огорожу, так як він допомагав її родичам на кладовищі, однак конкретної згоди йому не давала. В даний час вкрадені металеві огорожі, які їй належать їй повністю повернуті і будь-яких претензій матеріального чи морального характеру у неї ні до кого немає ;

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , доглядача кладовища АДРЕСА_4 , про те, що у лютому 2014 р., на землі, біля своєї сторожки на території кладовища, він залишив 8 секцій металевої огорожі, які йому на зберігання біля його сторожки передала ОСОБА_13 . Так, 22.04.2014 р. о 08:30 год., коли він прийшов на кладовище, він виявив відсутність вищевказаної металевої огорожі та сітки «Рабиці». Після цього, в цей же день, біля 10:00 год., після дзвінка робітника міліції, він приїхав до Овідіопольського РВ, де в причепі а/м «ВАЗ 2104» д/н НОМЕР_1 він впізнав металеву огорожу та сітку «Рабиця», які були вкрадені з території кладовища, які прийняв від робітників міліції на відповідальне зберігання і які належать ОСОБА_13 , яка в свою чергу залишила їх на зберігання йому на території кладовища ;

-показаннями свідка ОСОБА_16 , співмешканки ОСОБА_12 , з яких вбачається, що 21.04.2014 р., в ранковий

час, вони разом із ОСОБА_12 знаходилися на кладовищі № 1 по вул. К. Маркса в смт. Овідіополь, де облаштовували могили своїх родичів, в процесі чого, вони демонтували дві секції металевої огорожі, які залишили біля сторожки на території кладовища, де знаходилися інші металеві секції огорожі. Близько 12:00 год, коли вони йшли з території кладовища, ОСОБА_12 зателефонував своєму приятелю ОСОБА_14 з проханням допомогти у перевезенні зазначеної огорожі на своєму автомобілі з причепом в пункт прийому металу, на що останній погодився. Також, цього ж дня, після 19:00 год., ОСОБА_12 разом з ОСОБА_14 , на автомобілі останнього, крім їхньої огорожі, привезли у двір їхнього будинку АДРЕСА_2 ще металеву огорожу, яка знаходилася на кладовищі, біля сторожки, після чого, ОСОБА_14 залишив причіп з огорожею у їхньому дворі, а ОСОБА_12 розпилив декілька фрагментів огорожі. 22.04.2014 р., коли вона повернулася з роботи додому, від ОСОБА_12 вона дізналася, що його затримали робітники міліції при здачі металевої огорожі в пункт прийому металу ;

-показаннями свідка ОСОБА_17 , з яких видно, що 22.04.2014 р. приблизно 09:00 год., коли він знаходився

біля буд. № 43 по вул. Т. Шевченка в смт. Овідіополь, до нього під`їхав а/м «ВАЗ 2104» зеленого кольору, за кермом якого знаходився ОСОБА_14 , а на пасажирському місці ОСОБА_12 . У причепі вказаного автомобілю знаходилися розпилені секції металевої огорожі з сіткою «Рабиця», які вони запропонували йому купити, від чого він відмовився та відразу зателефонував робітнику Овідіопольського РВ ОСОБА_18 з повідомленням про підозрілі металеві огорожі, після чого, приїхали робітники міліції, які разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_14 поїхали до Овідіопольського РВ ;

-протоколом огляду місця події з фото-таблицею до нього від 22.04.2014 р., а саме кладовища № 1 по

АДРЕСА_4 , на території якого, зліва від воріт входу, знаходиться одноповерхова будівля підсобного приміщення (сторожка), на відстані 10 м. від якого, зі слів потерпілого ОСОБА_6 (доглядача кладовища) повинні розташовуватися металеві огородження у кількості 8 штук, які на момент огляду відсутні (а.с. 112-115) ;

- протоколом огляду місця події з фото-таблицею до нього від 29.04.2014 р., а саме території кладовища № 1 по вул. К. Маркса, 29 в смт. Овідіополь, вхід на територію якого здійснюється через ворота, де на відстані 20 м. від входу, на землі розташовані 8 фрагментів металевої огорожі блакитного кольору з узорами з проволоки, 2 прямокутні секції блакитного кольору з узорами з проволоки, загальними розмірами 2Х1 м., 2 фрагмента із сіткою «Рабиця» та узорами блакитного кольору, 2 прямокутні секції чорного кольору з привареними прутами, розмірами 1Х1 м. кожна, також 2 аналогічні секції металевої огорожі з однією трубою збоку, довжиною 2 м., прямокутна секція білого кольору із ржею з привареними вертикальними прутами у кількості 14 штук з узором у вигляді ромбу з кругом по центру, розмірами 2Х1,5 м., одна секція розмірами 1,5Х1,5 м. з проволоки, 4 труби блакитного кольору, довжиною 1,5 м. кожна, які віддані під розписку ОСОБА_6 (а.с. 121-129) ;

- протоколом огляду місця події та фото-таблиці до нього від 22.04.2014 р., а саме причепу д/н НОМЕР_2 , який припаркований по АДРЕСА_5 , в середині якого знаходяться 8 штук фрагментів металевої огорожі, покрита фарбою блакитного та чорного кольорів, 4 металевих стовпчика, довжиною 1,5 см., які були оглянуті, сфотографовані та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 (а.с. 116-120).

Органом досудового розслідування, ОСОБА_14 обвинувачується в тому, що 21.04.2014 року, близько 12:00 год., на своєму автомобілі «ВАЗ 2104» д/н НОМЕР_1 з причепом д/н НОМЕР_2 , який він взяв у свого знайомого, вступивши у злочинну змову, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на території кладовища № 1, що розташоване по вул. К. Маркса, 29 в смт. Овідіополь, таємно викрали металеву огорожу чорного кольору з поперечно привареними металевими прутами, яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 2Х1 м. та дві 3Х1 м., загальною вартістю 2000 грн. та металеву огорожу блакитного кольору з сіткою «Рабиця», яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 1,5Х1,5 м. та дві 2,5 Х 1,5 м., вартістю 1000 грн., які належать ОСОБА_13 , спричинивши тим самим останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, після чого, з місця скоєння злочину зникли та викраденим майном розпорядилися на свій розсуд, і дії обвинуваченого ОСОБА_14 в цій частині кваліфіковані за ст. 185 ч. 2 КК України, а саме повторне, таємне викрадення майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_14 , свою вину не визнав повністю, показавши суду, що ніякої участі у крадіжці вищевказаної металевої огорожі разом із ОСОБА_12 він не приймав, а лише допоміг йому, як своєму приятелю, на його прохання перевезти вищевказані металеві огорожі (секції) до пункту прийому металу на своєму автомобілі, для чого орендував причеп, не знаючи при цьому, що їх таємно вкрав ОСОБА_12 , який в свою чергу запевнив його, що вказані металеві огорожі належать особисто йому.

Прокурором не було надано суду жодних належних та допустимих доказів про причетність обвинуваченого ОСОБА_14 до повторного таємного викрадення вищевказаних металевих огорож за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 .

Статтею 17 КПК України передбачено особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статті 22,23 КПК України прямо вказують, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

У зв`язку з чим, судом було відмовлено у задоволенні клопотання державного обвинувача про дослідження в судовому засіданні та приєднання до матеріалів кримінального провадження заяв ОСОБА_12 та ОСОБА_14 про зізнання у вчиненні скоєного злочину, враховуючи приписи ч. 4 ст. 95 КПК України, якою передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, і суд не в праві обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки свідків, шляхом здійснення судового виклику.

На підставі викладеного, суд вважає, що в частині обвинувачення ОСОБА_14 за ст. 185 ч. 2 КК України, його слід виправдати у зв`язку з недоведеністю, що дане кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_14 .

З урахуванням викладеного вище, а саме отриманих безпосередньо в суді показань обвинуваченого ОСОБА_12 , всіх свідків по справі та ОСОБА_14 , змісту характеризуючих матеріалів обвинуваченого ОСОБА_12 , а також неможливості спростування виправдувальних показань Каранфілова, суд, у відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, тлумачить це на користь ОСОБА_14 і приходить до висновку, про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що має наслідком його виправдування.

В той же час, судом не приймаються до уваги як безпідставні, необґрунтовані і такі, що спростовуються вищенаведеними матеріалами справи та поясненнями свідків, які збігаються між собою і є послідовними - твердження свідка з боку обвинувачення ОСОБА_18 , який, станом на 22.04.2014 р. працював о/у СКР Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області про те, що коли він знаходився біля буд. № 43 по вул. Т. Шевченка в смт. Овідіополь, він побачив а/м ВАЗ 2104 з причепом, в якому знаходилися металеві огорожі, і за кермом якого знаходився ОСОБА_14 , якого він знає як раніше судиму особу, а на пасажирському місці ОСОБА_12 , і ОСОБА_14 на його запитання з приводу вказаних металевих огорож, пояснив йому, що вкрав їх разом із ОСОБА_12 , і які в подальшому написали йому заяви про спільне скоєння ними крадіжки вказаного металу.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_12 одноособово таємно викрав металеву огорожу чорного кольору з поперечно привареними металевими прутами, яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 2Х1 м. та дві 3Х1 м., загальною вартістю 2000 грн. і металеву огорожу блакитного кольору з сіткою «Рабиця», яка складається з чотирьох секцій, розмірами : дві 1,5Х1,5 м. та дві 2,5 Х 1,5 м., вартістю 1000 грн., які належать ОСОБА_13 , спричинивши тим самим останній матеріальну шкоду на вищевказані суми, а тому дії ОСОБА_12 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочину, першу судимість, вік обвинуваченого, особу винного, знаходження на його утримані малолітнього сина, 2001 р.н. та відсутність шкоди.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_12 повинно бути призначено у вигляді позбавлення волі, однак його виправлення, на думку суду, можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

Керуючись ст.ст. 368-371,373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до ст. 76 КК України виконає покладені на нього обов`язки : не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися в цю інспекцію для реєстрації, повідомляти інспекцію про зміну свого місця проживання, роботи.

ОСОБА_10 за ст. 185 ч. 2 КК України виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_12 та виправдуваним ОСОБА_14 у той же строк з дня вручення їм копії вироку.

Суддя ОСОБА_1