Справа № 305/452/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.10.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали апеляційного провадження № 11-кп/777/487/15 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.06.2015.
Зазначеним вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Малукса Кіровського району Ленінградської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , судимого 10.02.2012 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України, визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рахівського районного суду від 10.02.2012 та визначено остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 196,56 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Речовий доказ бензопилу «STIHL MS-650», що знаходиться на зберіганні в камері речових доказів Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області ухвалено передати потерпілому ОСОБА_7 , як законному володільцю.
Вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 09.11.2014, біля 19 год., в с. Луг Рахівського району Закарпатської області проник через незачинені ворота до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , після чого через незачинені вхідні двері до будинку, де виявив та повторно таємно викрав належну ОСОБА_7 бензопилу «STIHL MS-650» та з викраденим зник, а в подальшому розпорядився вказаною бензопилою на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 800 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок від 22.06.2015 щодо нього скасувати, як незаконний, а кримінальне провадження «направити на досудове розслідування»; змінити застосований щодо нього запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що суд першої інстанції визнав його винуватим у злочині, якого ОСОБА_6 не вчиняв; при цьому, місцевим судом порушено права обвинуваченого на захист обмежено його в можливості довести свою невинуватість, не допитано відповідних свідків: ОСОБА_8 (його співмешканку) та ОСОБА_9 (його брата) про те, що вказану бензопилу ОСОБА_6 не викрадав, а придбав (купив) її за 400 грн. у потерпілого, який звернувся із заявою про її крадіжку до правоохоронних органів через неприязні стосунки з обвинуваченим. Також судом не допитано свідка ОСОБА_10 , а свідків сторони обвинувачення допитано неповно.

Також ОСОБА_6 посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні наступні документи: заява від потерпілого про крадіжку бензопили, протоколи допиту свідків органом досудового розслідування та запис фіксування судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частинами 1,2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги , однак вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим ; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Отже, законним є вирок, ухвалений судом за умови правильного застосування в ньому матеріального закону і дотримання в кримінальному провадженні кримінально-процесуального закону під час всіх стадій кримінального провадження.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.

Так, на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України слідчим в обвинувальному акті зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування; також міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення. Крім того, обвинувальний акт містить неприпустимі перекреслення його тексту кульковою ручкою (а.п.1, абз.2 знизу; а.п.2, абз.5-8).

Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував своє право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.3 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

В той же час, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, а також приймати відповідне рішення згідно ч.3 ст.314 КПК, що віднесено до компетенції місцевого суду.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання.

Так, ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.03.2015 (а.п.10) призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , у яке вирішено викликати сторони, в тому числі й потерпілого ОСОБА_7 , участь якого на даній стадії процесу є обов`язковою згідно вимог ч.2 ст.314 КПК України.

Однак, як вбачається з журналу судового засідання та ухвали місцевого суду від 22.04.2015, потерпілий не був присутнім у підготовчому судовому засіданні (а.п. 23-25,26-28).

Судове провадження у першій інстанції відбувається з обов`язковим призначенням і проведенням підготовчого судового засідання у відповідності та в порядку ст.314 КПК України.

Відповідно до ч.1,2 ст.314 КПК України після отримання обвинувального акта суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Отже, участь на першій стадії судового провадження підготовчому судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілого є обов`язковою, про день його проведення вони мають бути обов`язково повідомленими, оскільки порушення цих вимог закону може обмежити їх права, а відтак скасування постановлених в подальшому судових рішень.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Судовим провадженням відповідно до п.24 ч.1 ст.3 КПК України є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження (яке в свою чергу включає і підготовче судове засідання), судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення.

Також, як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції хоч і дотримався вимог ст.ст. 27 ч.5, 103, 107 ч.4 КПК України, однак не в повному обсязі, оскільки на технічному засобі фіксування кримінального провадження в суді першої інстанції відсутній запис судового засідання від 26.03.2015 (журнал судового засідання міститься на а.п.15). Крім цього, місцевим судом не проголошено ухвалу про призначення судового розгляду від 22.04.2015 (а.п. 23-25), що стверджується відповідним звукозаписом судового засідання.

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів визнає, що оскаржуваний вирок підлягає безумовному скасуванню відповідно до вимог ст.412 КПК України з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду відповідно до ст.ст. 415,416 КПК України згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу.

Під час нового розгляду провадження в суді першої інстанції слід врахувати наведені в мотивувальній частині даної ухвали недоліки судового провадження, після вирішення питання в порядку ст.314 КПК України ретельно перевірити вказані вище доводи апеляційної скарги сторони захисту, дотримати вимоги щодо кримінального провадження, об`єктивно з`ясувати всі обставини, які підтверджені доказами, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та оцінці судом відповідно до статті 94 КПК, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших ніж зазначено в апеляційній скарзі підстав, апеляція підлягає задоволенню частково.

Вимога ОСОБА_6 про зміну застосованого щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який, задоволенню не підлягає, оскільки апеляційний суд, з урахуванням особи обвинуваченого, який судимий за аналогічний злочин, в якому він підозрюється, вважає наявними ризики, передбачені п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України обвинувачений може переховуватися від судута незаконно впливати на потерпілого, свідка.

Керуючись ст.ст. 404,407,409,412,415,418,419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.06.2015 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в тому ж місцевому суді, але в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід залишити без змін тримання під вартою строком на 60 днів до21.12.2015.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку відповідно до ч.2 ст.424 КПК України не підлягає.

Судді: