Справа № 1-172/11
Вирок

Іменем України

26 жовтня 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Рябих С.В., Павловського С.О..

потерпілого ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого ТОВ «Феррострой», не одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 раніше не судимого:

за ч.1 ст.122 КК України,

встановив:

Підсудний вчинив умисний злочин середньої тяжкості проти здоровя особи за таких обставин:

03 липня 2009 року в вечірній час ОСОБА_2, знаходячись разом із своїми знайомими ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 біля магазину «Смачна лавка», розташованого по вул. Леніна 54 А в м. Комсомольську, під час суперечки з потерпілим ОСОБА_1, що виникла між ними з приводу першочергового обслуговування в магазині, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи умисел на заподіяння шкоди здоровю потерпілого, умисно здійснив в сторону останнього декілька пострілів із травматичної вогнепальної зброї, внаслідок чого заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді вогнепального, кульового, сліпого поранення мяких тканин правої пахової області, що викликала гематому та рану, які потягли за собою тривалий розлад здоровя.

Свою вину в предявленому обвинуваченні підсудний визнав частково. Не заперечуючи самого факту заподіяння потерпілому вогнепального поранення, суду показав, що здійснюючи неприцільні постріли, знаходився в стані необхідної оборони.

Потерпілий ОСОБА_1 підтвердив суду, що тілесні ушкодження були заподіяні йому підсудним під час здійснення останнім прицільних пострілів, як наслідок ініційованої ОСОБА_2 та його знайомим сварки біля магазину. Потерпілий заперечив ту обставину, що здійснюючи постріли, ОСОБА_2 перебував в стані необхідної оборони, оскільки отримавши удар пляшкою по голові, він /потерпілий/ фізично не здатен був чинити будь-який опір і становити будь-яку загрозу. В звязку із перенесеною травмою предявляє по справі цивільний позов про компенсацію завданої моральної шкоди.

За висновком судово-медичної експертизи (а.с. 45-46) виявлена у потерпілого рана на голові утворилася від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару пляшкою, в зазначений строк та при зазначених обставинах, і за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоровя.

Органом досудового слідства було встановлено /і знайшло своє підтвердження в суді/, що удар пляшкою по голові потерпілому в ході виниклої сварки наніс ОСОБА_3, в порушенні кримінальної справи відносно якого було відмовлено на стадії досудового слідства.

Допитані по справі свідки очевидці подій 03 липня 2009 року ОСОБА_5, ОСОБА_4,ОСОБА_6 також підтвердили суду, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з одного боку та потерпілим ОСОБА_1 і ОСОБА_7 з іншого виникла сварка, яка поступово переросла в бійку і закінчилась лише після здійснення ОСОБА_2 пострілів.

Під час огляду місця події (а.с. 8) на місці вчинення злочину було виявлено чотири гільзи та гумову кулю, які за висновком криміналістичної експертизи (а.с. 92) є частиною пістолетного патрону калібру 9 мм, що споряджений снарядом несмертельної дії гумовою кулею, і відстріляні з одного екземпляра зброї.

Отже, розглядаючи справу в межах предявленого обвинувачення, з огляду на законодавчо закріплений принцип змагальності сторін, суд надавши оцінку зібраним у справі доказам та враховуючи, що умисел підсудного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоровю потерпілого, з огляду на що відповідальність в даному випадку настає за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне, тобто приходить до висновку, що дії підсудного, які виразились в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесного ушкодження, органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.

Належним чином суд оцінює також і вважає безпідставними показання підсудного щодо субєктивної сторони вчиненого ним діяння, та його доводів відносно необхідності відвернення незаконного посягання, що мало місце з боку сторонніх осіб.

Відповідно до загальної норми кримінального права, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави-юридичного факту. Відповідно до ч.1 ст.36 КК України такою підставою є вчинення особою суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про необхідну оборону» посяганням визнаються дії особи, якими вона вже заподіює шкоду, або створює реальну і безпосередню загрозу заподіяння такої шкоди.

Встановивши хронологію подій, а саме ту обставину, що бійка закінчилась лише із здійсненням пострілів, суд приходить до висновку про те, що травму на голові потерпілий отримав раніше, ніж вогнепальне поранення, що дає беззаперечну підставу стверджувати, що на момент здійснення підсудним пострілів, потерпілий не міг заподіювати шкоду або створювати реальну загрозу заподіяння такої шкоди, з огляду на що субєктивна сторона вчиненого підсудним злочину не викликає будь-якого сумніву і є доведеною в розумінні норми кримінального права.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний ОСОБА_2 злочини не є тяжким, але приймає до уваги суспільну небезпечність злочину проти особи, та обставини, за яких його було вчинено.

За висновком ЛКК ОСОБА_2 практично здоровий, працездатний, примусового лікування від наркоманії та алкоголізму не потребує. .

За характеристикою, наданою директором ЧП «Сервіс-житло», за місцем проживання характеризується як особа, що має позитивну характеристику, проживає в родині з матірю. Працює, за місцем роботи характеризується добре.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, приймаючи до уваги дані про особу підсудного, який не заперечує власної вини у вчиненні злочину, визнає завдані збитки і готовий до їх відшкодування, враховуючи також наявність заявлених по справі матеріальних вимог і реальну можливість їх відшкодування за умови призначення покарання, не повязаного з ізоляцією від суспільства, суд, призначаючи підсудному покарання у вигляді позбавлення волі вважає можливим його виправлення без відбування покарання, з встановленням іспитового строку в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Звільняючи ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, суд, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за його поведінкою, покладає на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених по справі позовів, суд наголошує про наступне:

Відповідно до ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, положення ст.11206 ЦК України передбачають обовязок фізичної особи, яка вчинила злочин, відшкодувати закладові охорони здоровя витрати на лікування потерпілого від цього злочину

Прокурором в інтересах держави в особі Комсомольської ЦМЛ предявлено позов (а.с. 277) про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди на суму 1174 грн.91 коп., що підтверджується реєстром про розмір понесених на лікування потерпілого витрат. Покладаючи на підсудного обовязок відшкодувати понесені в звязку з лікуванням потерпілого витрати, суд виходить з встановленого законом правила про те, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання щодо вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди (а.с. 292), суд виходить з наступного:

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпілий зазначив, що через отримане ушкодження фактично втратив сімю, тілесні ушкодження призвели до погіршення здоровя, викликали постравматичні фактори, вплинули на реалізацію планів. Душевні страждання відчуває до наступного часу. Моральну шкоду оцінює в розмірі 200 000 грн.

Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_2 та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.

Наявність моральної шкоди обґрунтована потерпілим обставинами, які він довів суду частково, тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги також реальну можливість відшкодування ОСОБА_2 завданої моральної шкоди, позов потерпілого суд вважає обґрунтованим частково, і розмір моральної шкоди, що має бути відшкодованим на його користь визначає в розмірі 20 000 грн.

Питання про речові докази вирішене судом відповідно до положень ст.81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324, 328 КПК України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України до трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю на три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобовязати засудженого не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично зявлятися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому залишити попередній підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягти з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілого компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Цивільний позов прокурора задовольнити повністю. Стягнути з засудженого на користь Комсомольської ЦМЛ витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину в розмірі 1174 грн.91 коп.

Речові докази по справі (а.с.90): чотири гільзи та гумову кулю знищити, одяг потерпілого ОСОБА_1 повернути потерпілому, як йому належні.

На користь НДЕКЦ при УМВС України стягнути з засудженого судові витрати, повязані з проведенням балістичної експертизи в розмірі 202 грн.82 коп.

На вирок суд протягом 15 днів з часу його проголошення сторони можуть подати апеляційні скарги до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя Т.В.Окунь