Код суду 233 Справа № 233/4020/13-к
Вирок
Іменем України
11 лютого 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, українця, має вищу освіту, не працює інвалід 2 групи, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,-
Так, ОСОБА_10 під час своїх протиправних та зухвалих дій протягом вказаного часу розбив заднє скло кришки багажника, бічне праве і ліве скло, скло опускне правої і лівої дверей, ліхтар задній правий і лівий, вітрове скло, блок фара 2 шт. в зборі з покажчиками повороту передні, дзеркало ліве і праве бічне зовнішнє, очисник (важіль) вітрового скла, а також пошкодив переднє ліве крило, ліві передні двері, кришку капота, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5686,80 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_10 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 07 квітня 2013 року у проміжок часу між 20 годиною 00 хвилин та 21 годиною 00 хвилин він повертався до себе додому на вул. Б.Хмельницького, спускаючись з проспекту Ломоносова м. Костянтинівки Донецької області. Було темно і він йшов по проїзній частині вулиці біля бордюру, праворуч, в 10 см від краю зі сторони руху, оскільки тротуарне покриття було пошкоджене. Раптом, проходячи біля магазину «Юний технік» він почув позаду звук автомобіля, який його майже не переїхав, бо він відскочив. Він розлютився і побіг за автомобілем на вул. Суворова, куди звернуло авто. Обурений поведінкою водія, побачивши схожий на модель ВАЗ 2108 автомобіль, він вважав, що це саме той автомобіль, який його майже не збив, тому підняв поряд великий камінь та почав цей автомобіль трощити. Після того як заспокоївся, він зрозумів, що пошкодив чуже майно, але не з ціллю порушення громадського порядку, а з причини обурення на водія автомобіля, внаслідок виниклих до нього неприязних відносин. Потім він спробував рукою кришку капота, вона була холодною і він зрозумів, що пошкодив не той автомобіль. Нікого в той час навколо себе не бачив, може і були люди, але їх не бачив. В у цей день спиртне не вживав, було якесь релігійне свято а він був співробітником внутрішніх справ, оскільки у них був посилений варіант несення служби, могли в будь-який момент відповідно до наказу, розпорядження викликати на роботу.
Під час пошкодження автомобіля не кричав та не висловлювався, зауважень йому ніхто не робив та після скоєного поклав камінь поруч з автомобілем та пішов до себе додому. Спочатку думав,що це авто належить потерпілому ОСОБА_11 і частку грошових коштів йому компенсував, але потім дізнався, що він не власник даного авто.
Користувався без переоформлення, приблизно три роки назад і за цей час ніяких проблем з автомобілем не виникало. У 2013 році, точної дати він не пам`ятає, після того як він відвіз людину на реабілітацію у м. Димитрів, поставивши під сигналізацію своє авто та залишивши його на вул. Суворова у м. Костянтинівка Донецької області, він разом із своєю родиною знаходився вдома у своїх батьків.
Приблизно о 20 годині йому подзвонив його знайомий ОСОБА_13 , прізвище якого він не пам`ятав та повідомив, що якийсь незнайомець б`є його автомобіль Коли він вийшовши до свого автомобіля, ОСОБА_8 побачив, що авто дійсно побите та поряд з ним стояв ОСОБА_10 , в руці якого був камінь та з руки йшла кров. Запитавши у ОСОБА_10 , чи не він пошкодив автомобіль та чи може він бачив хто це зробив, ОСОБА_10 сказав, що це не він зробив та швидко пішов вгору по вул. Суворова. Потерпілий ОСОБА_8 одразу подзвонив в міліцію. Приблизно через дві години приїхали працівники міліції.
В автомобілі були пошкоджені всі шість вікон, дві фари, задні стоп сигнали, відламані двірники, подряпаний капот та відламані дзеркала.
Цивільний позов підтримав частково , просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 суму матеріальної шкоди у розмірі 686,80 грн., оскільки іншу частину матеріальної шкоди ОСОБА_10 йому відшкодував та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Не зважаючи на те що ОСОБА_10 не визнає себе винуватим у вчиненні хуліганських дій, які виразилися у пошкодженні майна потерпілого, вина обвинуваченого підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що 7 квітня 2013 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, вона прокинулась від звуків сигналізації, та розбитого скла, у зв`язку з чим вийшла на балкон та побачила, що на відстані приблизно стоїть автомобіль 60-70 м. від перехрестя вулиць Суворова-Богдана Хмельницького, а чоловік який бив скло стояв до неї спиною та комусь телефонував. Перший раз вийшла на звук сигналізації, а потім на звук битого скла. Вона сказала своєму чоловіку що якийсь чоловік побив автомобіль а потім мабуть став дзвонити до автосервісу. В той момент на вулиці людей не було, сигналізацію та розбите скло вона чула на протязі однієї години, її спокій було порушено оскільки вона після цього із-зі хвилювання не змогла спати. Вранці наступного дня, гуляючи із своєю собакою вона побачила розбиті фари.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона приблизно о 21 годині 00 хвилин почула як б*ється скло а коли вийшла на балкон то побачила, що чоловік рукою б*є автомобіль, бив скло зі сторони водія, автомобіль був від неї на відстані 20 метрів, вона із-зі цього не хвилювалась оскільки автомобіль їй не належить , автомобіль стояв передньою частиною на перехресті вулиць Суворова - Б.Хмельницького, цей автомобіль належить її сусідам, що проживають по АДРЕСА_2 . Це відбувалось приблизно 5 хвилин. Також вона помітила, що за цим спостерігають з балкону і власники автомобіля, проте на вулицю не виходили.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що точної дати та часу вона не пам`ятає, але це відбувалося у вечорі, на вулиці було темно, вона разом зі своїм другом ОСОБА_17 та його родичем спускались по проспекту Ломоносова в бік вул. Суворова по проїжджій частині дороги з правого боку, ближче до магазину «Мойдодир» та бачили, як дуже швидко проїхав автомобіль та майже не збив чоловіка, який йшов попереду на відстані 30-50 м від них, недалеко від бордюру. Автомобіль не подавав сигналу та мало не збив чоловіка, який встиг відскочити в сторону. Вони бачили, як автомобіль не знижуючи швидкості звернув праворуч та як за ним пішов той чоловік. Йдучи далі вони побачили, що той чоловік стояв біля машини з боку водія. Вона хотіла запропонувати чоловіку допомогу, однак її друг ОСОБА_17 сказав, що знає цього чоловіка, що це ОСОБА_18 , він працює у міліції і сам розбереться.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що у квітні 2013 року о восьмій годині вечора він йшов по вулиці Суворова в магазин під назвою "Мій" і побачив, як незнайома йому людина била автомобіль якимось предметом. Через 20 хвилин він йшов назад та побачивши номерний знак НОМЕР_2 на машині він зрозумів, що цей автомобіль марки ВАЗ 2108 належить йому знайомому ОСОБА_20 , а чоловік який б*є автомобіль тримає в руках камінь після чого він йому подзвонив і повідомив, що б`ють його машину. Документів, що автомобіль належить саме ОСОБА_11 він не бачив. У даного авто було розбито лобове скло, поряд лежали розбиті дзеркала. На його думку, та людина, котра була біля автомобіля поводила себе агресивно, кричала,розмовляла по телефону.
Згідно з протоколом слідчого експерименту від 26 травня 2013 року, свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка пошкоджувала автомобіль ВАЗ 2108, сірого кольору, який стояв на узбіччі по вул. Суворова, біля буд. № 32 в м. Костянтинівка Донецької області (том № 1, а.с. 55-56).
Як вбачається з висновку експерта № 71, на підставі огляду громадянина ОСОБА_10 , 1980 року народження, виявлена у ОСОБА_10 рана другого пальця правої кісті руки утворилася від дій тупого предмету, можливо 07 квітня 2013 року та за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних пошкоджень (том № 1, а.с.70).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 10 за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, знищенням чи пошкодженням майна, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю або такі, які особа тривалий час уперто не припиняла.
В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що свої дії обвинувачений здійснив в громадському місці на вулиці у вечірній час доби біля житлових будинків, а також що обвинувачений скоїв злочин пов*язаний із знищенням майна потерпілого, та дії обвинуваченого були тривалими у часі.
Його дії порушили громадський порядок який слід розуміти як стан суспільних відносин, що винник сформувався та існує під впливом дії правових норм і виявляється у безпечності громадського спокою, прав та свобод людини в повазі та ставленні громадян до членів суспільства.
Суд не погоджується з доводами сторони захисту, що своїми діями обвинувачений не порушив громадський порядок а хотів покарати винного на його думку власника автомобіля який порушив правила дорожнього руху.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_10 на той час був працівником міліції та маючи юридичну освіту, перебуваючи в громадському місці в пізній час доби, в той час коли відпочивають мешканці вказаний будинків, завчасно розуміючи, що його дії посягають на громадський порядок, та не мають під собою правових підстав , розуміючі що його дії позбавленні будь-якої необхідності та існує інший встановлений законом порядок для вирішення подібних відносин, бажаючи показати свою винятковість, пов*язанною з неповагою до громадян, людської гідності, та байдужим ставленням до законів і правил поведінки, скоїв злочин в вечірній час, в громадському місці, вчиняв злочин тривалий час, діяв з особливою зухвалістю порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось пошкодженням майна.
Таким чином, суд вважає, що доводи обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України не підтверджені, а в судовому засіданні, дії обвинуваченого свідчать про хуліганські мотиви вчиненого, розмір спричиненої шкоди доведено, а показання потерпілого та свідків про вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_10 нічим не спростовуються.
За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю - хуліганство.
При призначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, дані про особу ОСОБА_10 , який раніше не судимий, не одружений, не працює є інвалідом 2 групи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд приймає до уваги що згідно вироку Костянтинівського міськрайонного суду від 09.12.2013 року обвинуваченого ОСОБА_10 було визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченому ч.1 ст. 296 КК України, та було призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі, та на підставі ст. ст. 78,76 КК України від покарання було звільнений з іспитовим строком 1 рік а Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду від 23.12.2014 року ОСОБА_10 був звільнений від відбуття покарання, по відбуттю покарання.
27.05.2015 року ухвалою апеляційного суду Запоріжської області вирок Костянтинівського міськрайонного суду від 09.12.2013 року було скасовано а справу направлено на новий розгляд після того як він відбув покарання, після вироку суду.
Враховуючи наведене та відповідно до вимог ч.2 ст.2 КК України якою передбачено що ніхто не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.
Відповідно до ст. 61. конституції України - Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Оскільки ОСОБА_10 не може притягуватись більше одного разу за вчинення одного і того діяння, суд вважає необхідним звільнити його від покарання, за вказане кримінальне правопорушення.
Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов на суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 5686,80 грн. та моральної шкоди у сумі 5000 грн., в судовому засідання потерпілий зміни свої вимоги та пояснив , що йому було відшкодовано обвинуваченим 5000 грн. матеріальної шкоди тому просив стягнути з обвинуваченого залишок невідшкодованої шкоди у розмірі 686,80 грн., суд вважає необхідним в цій частині цивільний позов необхідним задовольнити, а в частині стягнення моральної шкоди вважає необхідним позов задовольнити частково та враховуючи спричинені йому фізичні та душевні страждання у зв`язку із пошкодження автомобіля, вважає можливим стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.296 ч.1 КК України.
Звільнити ОСОБА_10 від покарання за ч.1 ст. 296 КК України.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 80 копійок та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку.

Суддя