Справа №468/1350/15-к 25.12.2015 25.12.2015 25.12.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000438, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2015 року.

Обвинувачений:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

обвинувачений: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.

Просить вирок суду змінити, призначити йому більш м`яке покарання.

Апеляційних скарг від інших учасників процесу не надходило.

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/848/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ст. 185 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.10.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавленні волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.12.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вказує, що він щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, у потерпілого не має до нього жодних претензій.

Вважає, що суд не в повній мірі врахував вищезазначене, а також дані про його особу та визначив йому суворе покарання, яке не відповідає суспільній небезпеці вчиненого, чим порушив принцип індивідуалізації покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05 липня 2015 року о 04 годині ОСОБА_5 проходячи по вул. Полтавській в м. Баштанка біля магазину «Макс» побачив незнайомого йому ОСОБА_9 , біля якого лежав мобільний телефон «Леново А895» в чорному захисному чохлі. Маючи корисливий мотив та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу останній взяв із порогу вказаного магазину телефон, вартістю 2 000 грн., в якому знаходилися сім-картки по 20 грн. та пластиковий чехол вартістю 200 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання справедливим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії середньої тяжкості, даних про особу винного, який раніше судимий, злочин вчинив в період іспитового строку, вину визнав повністю, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини скоєного злочину та думку потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого, а також пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, на яку і посилається обвинувачений; обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочину.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, що не є максимальним розміром, передбаченим санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. (зі змінами) у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України.

Виходячи із зазначеного, а також змісту ч.3 ст. 78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину має розцінюватися як порушення умов ст. 75 то ж кримінального закону, що унеможливлює повторне ухвалення рішення суду про звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням.

Згідно викладеного, враховуючи те, що злочин ОСОБА_5 вчинив в період іспитового строку, призначене йому покарання. за сукупністю вироків є справедливим і призначено у відповідності до вимог ст. 71 КК України з використанням більш м`якого принципу приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком часткового. Остаточне покарання визначено більшим, від покарання, призначеного за новим вироком і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а також того, що потерпілий немає до нього претензій є надуманими, оскільки саме ці обставини були враховані судом.

Як видно з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_5 був неодноразово засудженим за скоєння злочинів, останній раз - 25 грудня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання.

Незважаючи на звільнення від покарання з випробувальним терміном ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, належних висновків для себе не зробив і невдовзі знову скоїв злочин. Вказане характеризує обвинуваченого як небезпечну для суспільства особу.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Тому відсутні підстави для зміни даного вироку та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2015 р. відносно ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: