УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,
суддів ОСОБА_15 і ОСОБА_16,
за участю прокурора в режимі відеоконференції: захисника та засудженого при секретарі ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_18,

розглянувши в судовому засіданні 10 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2004 року за ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 18 березня 2005 року умовно-достроково на строк 9 місяців і 25 днів,

за п. п. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років;

за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років і 1 місяць без конфіскації майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 2 жовтня 2005 року близько 23 години, будучи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які засуджені вироком Роздільнянського районного суду від 11.07.2011 року, прибули до вагончику у виноградних полях ВАТ «Шлях Ілліча», де перебував охоронець ОСОБА_10, та на ґрунті помсти через відібрані напередодні останнім у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 горіхи, які ті назбирали на території вказаного господарства, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_10, завдали останньому численні удари руками і ногами у життєво-важливі органи.

Через деякий час, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змусили ОСОБА_10 сісти за кермо власного автомобіля та їхати з ними за горіхами. Приїхавши до лісосмуги між с. Лимаське та с. Степове Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_10 спробував утекти, однак, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наздогнали його і завдали численні удари руками та ногами у життєво-важливі органи, а ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 декілька ударів в область шиї металевим ліхтарем. У результаті заподіяння тяжких тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого.

Окрім того, ОСОБА_6, після скоєння вбивства ОСОБА_10, незаконно заволодів його автомобілем «Москвич ІЖ-комбі» та разом із ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 поїхав із місця скоєння злочину в с. Степове Роздільнянського району Одеської області, де в подальшому залишив даний автомобіль.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить рішення судів скасувати у зв'язку їх незаконністю та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду про доведеність його вини за п. п. 8, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 289 КК України не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на суперечливих доказах та показах свідків. Крім того, з матеріалами кримінального провадження ознайомлений не в повному обсязі, що вказує на порушення його права на захист.

Заслухавши доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримання скарги, пояснення прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Із огляду на це, судова колегія при вирішенні питань, поставлених у касаційній скарзі виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції і в межах поданої апеляції перевірених колегією суддів апеляційного суду.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проваджень підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, і є обґрунтованим.

Хоча засуджений своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, не визнав, але його винуватість підтверджується показаннями свідків - очевидців ОСОБА_13 та ОСОБА_11, які підтвердили, що ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завдавали удари потерпілому руками й ногами в різні частини тіла, а потім ОСОБА_6 заволодів автомобілем ОСОБА_10

Також у ході відтворення обстановки та обставин події, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 детально показали на місці механізм нанесення ними разом із ОСОБА_6 удари потерпілому в життєво-важливі органи.

За висновком судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_10 є закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток зведення і основи черепа, а також закрита травма шиї з множинними ушкодженнями хрящів гортані і під'язикової кістки, що викликала механічну асфіксію.

Окрім того, як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнанні винними та засуджені вироком Роздільнянського районного суду від 11.07.2011 року за п. п. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України за умисне вбивство ОСОБА_10 Згідно цього вироку, в своїх показаннях ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтверджували, що вони разом із ОСОБА_6 завдавали ОСОБА_10 численні удари руками та ногами у життєво-важливі органи.

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі, та давши належну оцінку всім його доводам, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за п. п. 8, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд урахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та дані про особу засудженого, і призначив покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України. Воно є правильним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи засудженого, аналогічні тим, що наведені у його касаційній скарзі. Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви визнання цих доводів безпідставними, є обґрунтованими. Свої висновки з цього питання, із якими погоджується колегія суддів, суд 2-ї інстанції належним чином умотивував.

Посилання засудженого, що він із матеріалами кримінального провадження був ознайомлений не в повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки за наслідками перевірки встановлено, що він таким правом скористався ( т. 2 а.п. 228, 229).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, не встановлено.

Керуючись статями 433, 436, 438 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21