Справа № 369/2180/15-К Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/906/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 22.09.2015

УХВАЛА
Іменем України
22 вересня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
представника потерпілого: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисника та представника потерпілого на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярки, Києво-Святошинського району, Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у виді застави залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 3773 (три тисячі сімсот сімдесят три) грн. 08 коп., в якості відшкодування матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вироку, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

25.01.2015 року о 18 год. ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_7 , яка сталася на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в область нижньої щелепи справа та один удар кулаком правої руки в ліву скроневу ділянку ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому згідно висновку експерта № 12 від 05.02.2015 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, уламкового перелому суглобового відростка нижньої щелепи справа зі зміщенням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення перелому щелепи необхідно більше 21 дня.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого зазначає, що під час досудового розслідування та при винесенні вироку судом першої інстанції не були дотримані вимоги КПК України.

Так, під час досудового розслідування, медична документація ОСОБА_7 отримана слідчим з невідомих джерел, а тому висновок експерта №12 від 15.02.2015 року на думку апелянта є недопустимим доказом, оскільки він здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення вимог КПК України та Основ законодавства України про охорону здоров`я.

Дослідженні в суді першої інстанції надані прокурором в підтвердження вини ОСОБА_9 обвинувальні докази не містять клопотання слідчого та ухвали слідчого судді про надання дозволу на огляд і проведення виїмки медичної документації, на підставі якої було проведено судово-медичну експертизу та наданий висновок експерта, який є обов`язковим в даному кримінальному провадженні.

Доводи захисту з приводу зазначеного, судом першої інстанції залишені поза увагою, відповідна оцінка їм не надана, що в даному випадку є істотним порушенням вимог КПК України.

В зв`язку з цим, захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 КК України закрити у зв`язку з не доведеністю його вини і вичерпанню можливості отримати додаткові докази.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином не врахував, що останнім, відповідно до ст. 12 КК України вчинено злочин середньої тяжкості, який є умисним, під час проведення дебатів ОСОБА_9 просив його виправдати, що в свою чергу свідчить про те, що останній вину свою не визнає та не кається, а тому призначене судом покарання не можна вважати необхідним та достатнім для його виправлення, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Крім цього, на думку прокурора, суд у своєму рішенні формально частково задовольнив позовні вимоги потерпілого.

В зв`язку з цим, апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

В апеляційній скарзі представник потерпілого погоджуючись з вироком суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, зазначає, що вирок є необґрунтованим та незаконним в частині вирішення цивільного позову та в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, яке є занадто м`яким.

На думку апелянта, під час розгляду судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом першої інстанції було порушено право потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування завданої злочином шкоди та попри наявні у справі докази завдання шкоди, цивільний позов був задоволений частково. ОСОБА_7 самостійно оплачував своє лікування, здійснюючи купівлю всіх необхідних медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення для відновлення власного здоров`я, а тому його вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягають повному задоволенню.

Крім цього, у позовній заяві потерпілим чітко зазначено, в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Однак, не звертаючи уваги на моральні страждання потерпілого, судом чомусь враховано матеріальне становище обвинуваченого та призначено відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 в сумі лише 10000 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_9 жодного разу не намагався відшкодувати завдані злочином збитки, участі у відновленні здоров`я потерпілого під час лікування не приймав, тобто фактично не визнав наслідків своїх злочинних дій. Тому, визнання вини ОСОБА_9 у суді є формальним і не щирим, а отже застосування до нього ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, є необґрунтованим.

В зв`язку з цим, представник потерпілого просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника представник потерпілого зазначає, що апеляційна скарга захисника є безпідставною, а викладені в ній доводи необґрунтованими та не відповідають дійсності, в зв`язку з чим просить залишити її без задоволення.

До початку апеляційного розгляду, 04.09.2015 року потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 надали суду зміни до апеляційної скарги де просять їх апеляційну скаргу залишити без розгляду, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього за ч.1 ст. 122 КК України закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого та прокурор відмовилися від своїх апеляційних скарг.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку потерпілого та його представника,обвинуваченого, його захисника та прокурора, які заяви про відмову від апеляційних скарг та закриття кримінального провадження підтримали та просили їх задовольнити, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом п.1 ч.1 ст. 477 КПК України провадження, передбачене ч.1 ст. 122 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до положень ч.4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно вимог п.7 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

П.5 ч.1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження щодо апеляційних вимог представника потерпілого, захисника обвинуваченого та прокурора підлягає закриттю у зв`язку з їх відмовою від них, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.2 ст. 122 КК України підлягає закриттю в зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення.

За змістом ч.11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст. 26, ст. 182, п.7 ч.1 ст. 284, ст. ст. 403, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Прийняти відмову представника потерпілого, захисника обвинуваченого та прокурора від апеляційних скарг.

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого, захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України закрити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України - скасувати, провадження в справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Запобіжний захід у виді застави скасувати та повернути заставодавцю ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 24 360 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят) грн., внесені на депозитний рахунок Києво-Святошинського районного суду Київської області: код 02892161; банк ГУ ДКСУ в Київській області; код банку 821018; дебет рахунку № 2053.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4