Справа № 11-223/10 Головуючий у 1 інстанції:Василюк О.С.
Категорія:Ст.186 ч.2,187 ч.2 КК України Доповідач: Матвієнко Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2010 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвієнко Н.В.,

суддів Силки Г.І., Лозовського А.О.

з участю прокурора Смолюка Б.С.

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2

захисників - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1 та його захисника на вирок Ковельського міськрайонного суду від 03 березня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеним вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканець с. Бруховичі Ковельського району Волинської області, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодружений, не працює, судимий вироком Ковельського міськрайонного суду від 07.09.2009 року за ст.296 ч.1, ст. 75 КК України на 1 рік обмеження волі, з іспитовим строком 1 рік, -

- засуджений за ст.186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі;

На підставі ст.70 ч.4 КК України до покарання за даним злочином частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 07.09.2009 року з урахування ст.72 КК України і остаточно визначено до відбування 4 роки позбавлення волі.

За ст.187 ч.2 КК України засуджений на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст.71 КК України до даного покарання шляхом часткового складання призначених покарань частково приєднано покарання, призначене відповідно до ст.70 ч.4 КК України і остаточно визначено до відбування 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з 20 січня 2010 року.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_6, неодружений, не працюючий, не судимий, -

- засуджений за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ст.187 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 К України на 5 років позбавлення волі без конфіскації особистого майна.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим остаточно визначено до відбування 5 років позбавлення волі без конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обв'язки: повідомляти органи виконання покарання про зміну місця проживання та періодично з'являтись в ці органи на реєстрацію.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винними в тому, що в першій декаді червня 2009 року у вечірній час, за попередньою змовою між собою, біля залізничної колії неподалік стрілочного поста № 3 станції Ковель Львівської залізниці, з погрозою застосування фізичного насильства, що не є небезпечним для життя і здоров'я, відкрито у потерпілого ОСОБА_6 золоту обручку вартістю 500 грн.

Вони ж, в ніч з 15 на 16 вересня 2009 року, близько півночі в м. Ковель, неподалік прохідної пасажирського вагонного депо Ковель Львівської залізниці, що по вул., Ветеранів, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_7 з метою заволодіння його майном, якого ОСОБА_1 двічі вдарив кулаком по обличчю, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я, а ОСОБА_2 забрав з кишені потерпілого гаманець вартістю 30 грн., в якому знаходилось гроші в сумі 15 грн., банківська картка "Приватбанку" вартістю 5 грн. та учнівський квіток.

В поданій на вирок апеляції ст. помічника Волинського транспортного прокурора, кий брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій засуджених, посилається на те, що суд призначив їм надто м'яке покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, застосувавши щодо нього ст. ст.69, 75 КК України, не врахувавши тяжкість вчинених ним злочинів та даних про їх особу. Просить вирок суду скасувати і постановити свій вирок, яким призначити засудженим покарання, запропоноване державним обвинувачем в судовому засіданні.

Засуджений ОСОБА_1 та його захисник, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, вважає, що обране йому судом покарання у вигляді позбавлення волі є надто суворим. Зазначають, що ОСОБА_1 явився з повинною, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіянні збитки, характеризується позитивно, потерпілі просили не позбавляти його волі, він є напівсиротою та помічником матері, яка має на утриманні його неповнолітнього брата. Просять врахувати наведені вище пом'якшуючи обставини та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст.69. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, прокурора, який підтримував свою апеляцію і заперечував проти апеляції засудженого ОСОБА_1 та його захисника, засудженого ОСОБА_1 та його захисника, які просили призначити засудженому покарання без позбавлення волі, залишивши апеляцію прокурора без задоволення, засудженого ОСОБА_2, який заперечував апеляцію прокурора і підтримав апеляції засудженого ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_1 та його захисника до задоволення не підлягає, а апеляція прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вчинення злочинів засудженими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, та не оспорюються в апеляціях. Кваліфікація дій засуджених за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, як відкрите викрадення чужого майна та розбій, вчинені групою осіб, є вірною.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_2 суд врахував тяжкість вчинених ними злочинів, дані про його особу. Застосовуючи ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.187 КК Украйни і обираючи йому покарання нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції статті, суд врахував ряд обставин, що пом'якшують покарання: явку з повинною ОСОБА_2 по епізоду пограбування потерпілого ОСОБА_6, про який не було відомо органам слідства, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків потерпілим, думку потерпілих, які просили суд не позбавляти його волі. При наявності перелічених обставини, що пом'якшують покарання, та істотно знижують тяжкість вчиненого ним злочину, з врахуванням даних про особу ОСОБА_2, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, не був ініціатором злочину, є особою молодого віку, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення йому покарання нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції статті 187 ч.2 КК України, та звільнення його від покарання на підставі ст.75 КК України. Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_2 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, тому підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_2 з підстав м'якості призначеного йому покарання, про що просить в апеляції прокурор, не вбачає.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_1 суд також врахував тяжкість вчинених ними злочинів, дані про його особу та обставини, що пом'якшують покарання обставин, явку з повинною по епізоду пограбування потерпілого ОСОБА_6, про який не було відомо органам слідства, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків потерпілим, думку потерпілих щодо «покарання, призначивши мінімальне покарання, передбачене законом за вчинення злочину. Разом з тим, врахувавши також те, що ОСОБА_1 раніше судимий, злочин вчинив в період іспитового строку, який був йому встановлений за попереднім вироком, був ініціатором злочину, суд обґрунтовано дійшов висновку, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому колегія суддів підстав для призначення ОСОБА_1 більш м'якого покарання і повторного застосування ст.75 КК України не вбачає.

Що стосується апеляції прокурора, в який він просить призначити ОСОБА_1 більш суворе покарання, яке було запропоновано державним обвинувачем під час судового розгляду, то, як вбачається з протоколу судового засідання, державний обвинувач просив призначити ОСОБА_1 мінімальне покарання за ч.2 ст.187 КК України, яке і було йому призначено судом першої інстанції, тому колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними.

Разом з тим, суд невірно застосував ст.ст.70, 71 КК України при призначенні ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, в зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним змінити вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання не допускається, тому рішення суду про призначення ОСОБА_1 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України є неправильним.

Оскільки ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів і після постановлення вироку Ковельським міськрайонним судом від 7.09.2009 року, суд повинен був призначити покарання спочатку на підставі ст.70 ч.І КК України , після чого призначити покарання на підставі ст.71 КК України, в зв'язку з чим вирок суду першої інстанції в цій частині слід змінити.

Що стосується посилання в апеляціях, що вирок суду постановлений ні до той особи, тому що в копії вироку зазначено ім'я засудженого ОСОБА_1 ні ОСОБА_1, а Володимир, то як вбачається з оригіналу вироку, він постановлений щодо ОСОБА_1, а в копії вироку при її виготовленні допущена технічна помилка, яка виправлена суддею (а.с. 181-185)

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 356, 366 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію ст. помічника Волинського транспортного прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково, а апеляції засудженого ОСОБА_1 та його захисника - залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду від 03 березня 2010 року в частині засудження ОСОБА_1 и ОСОБА_2, кваліфікації їх дій та призначеного засудженому ОСОБА_2 покарання залишити без змін.

Цей же вирок в частині призначення ОСОБА_1 покарання на підставі ст.70 та ст.71 КК України змінити.

Залишити засудженому ОСОБА_1 призначене судом покарання за ст.186 ч.2 КК України 4 роки позбавлення волі та за ст.187 ч.2 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного цим вироком покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 07.09.2009 року з врахуванням вимог ст.72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає 2 дні обмеження волі, у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточно призначити покарання 7 (сім) років 1 (один) місяць позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді: