Справа № 373/3194/15-к
В И Р О К
Іменем України
21 січня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження за № 0000239 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саранчівка Зіньківського району Полтавської області, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця солдата, який обіймає посаду механіка радіорелейної станції телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
09.02.2015 ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 58 від 12.03.2015 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення. Тим же наказом він призначений на посаду механіка радіорелейної станції телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління військової частини.

Відповідно до ч.ч. 3,8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 являється військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, який триває по цей час.
Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.

У відповідності до вимог ст. ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

22 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації на особливий період, діючи умисно всупереч інтересам служби, в порушення вищенаведених положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту, по закінченню чергової щорічної відпустки самовільно - без дозволу безпосереднього чи прямого командира та без поважних причин не з`явився на службу за місцем дислокації військової частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на службі з 22.10.2015 по 11.11.2015. Цей час він провів за місцем свого проживання, після чого 11 листопада 2015 року самостійно повернувся на службу до військової частини.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинувачений ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену після направлення обвинувального акта до суду, в м. Переяслав-Хмельницькому, 21.01.2016 в присутності адвоката ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили добровільність укладання угоди про визнання винуватості та присутність при цьому адвоката з моменту ініціювання угоди.

За змістом угоди обвинувачений визнав всі фактичні обставини вчиненого ним злочину та беззастережно визнав свою винуватість за ч.4 ст. 407 КК України, що додатково підтвердив в судовому засіданні.

Сторони погодили вид та міру покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України штраф в розмірі 8500 грн.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок, яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Перевіривши матеріали досудового розслідування та дослідивши угоду, судом встановлено, що зміст наданої суду угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального закону: викладені в ній обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, формулювання обвинувачення є такими як і в пред`явленому прокурором обвинуваченні; кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є правильною; умови угоди, в тому числі в частині покарання, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи інтереси сторін чи інших осіб; узгоджене сторонами покарання може бути реально відбуте (виконане) обвинуваченим, виключень для його застосування немає; підстав вважати, що укладання угоди не було добровільним також немає; фактичні обставини вчинення злочину судом перевірені та є достатніми для визнання винуватості..

Перед затвердженням угоди судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені в ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені в ч.2 ст. 473, ст. 476 КПК України, а також характер та суть обвинувачення, в якому він визнав себе винним. Скористатись своїм правом на судовий розгляд в загальному порядку обвинувачений не бажає та погоджується з видом та мірою покарання, визначеною в угоді.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, військовослужбовець ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Вирішуючи питання призначення узгодженого сторонами покарання, суд виходить з наступного.

Обставини які б у відповідності зі ст. 67 КК України обтяжували покарання винного відсутні.

Разом з тим існує кілька обставин, які згідно п. 1 ст. 66 КК України, пом`якшують відповідальність винного. Це з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилось в усвідомленні ним суспільної небезпечності вчиненого діяння, в засудженні своєї злочинної поведінки та в добровільному наданні слідству та суду показань по обставинам злочину.

Суд враховує поведінку винного після вчинення злочину, те, що він добровільно повернувся до місця проходження військової служби, і в суді заявив про свою готовність продовжувати службу зоні АТО за контрактом.

Суд також приймає до уваги те, що обвинувачений за місцем служби характеризується посередньо, за місцем проживання на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Все це в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вичиненого ОСОБА_4 злочину та дає можливість при призначенні йому основного покарання застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України - штрафу.

Отже, суд дійшов висновку про можливість затвердити угоду про визнання винуватості з ухваленням вироку та призначити винному узгоджену сторонами міру покарання штраф у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Запобіжний захід до обвинуваченого на досудовому розслідуванні не застосовувався. Клопотань про його обрання під час ухвалення вироку не надійшло.

Витрати на залучення експерта та речові докази, а також матеріальні збитки - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим за ч.4 ст. 407 КК України ОСОБА_4 в присутності адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з урахуванням положень ч.4 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя (підпис)
З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1