АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1004/15-к Номер провадження 11-кп/786/840/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000223 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з внесеними доповненнями на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клюшниківка Миргородського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:
за участю прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА :

На вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу з внесеними доповненнями, в якій просить вказаний вирок суду скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що на думку суду показання свідків є одним із головних доказів, про обставини вчинення даного кримінального правопорушення. Суд відхилив клопотання захисника про недопустимість протоколу та відеозапису проведення слідчого експерименту від 2.03.2015 року, оскільки обвинувачений перебував у поганому самопочутті після вживання алкогольних напоїв. Обставини встановлені під час слідчого експерименту, не повинні були братися до уваги судом, бо не були підтверджені іншими доказами по справі.

Крім того, стороною обвинувачення не надано жодних прямих доказів, а зі змісту показань свідків сторони обвинувачення ніхто із них безпосередньо не знаходився на місці вчинення злочину та не бачив завдання тілесних ушкоджень, від яких померла ОСОБА_9 суд не врахував, що вбивство ОСОБА_10 могла вчинити інша особа в той час, як обвинувачений спав. Відповідно вважає , що вирок суду э незаконним та необгрунтованим. У зв*язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінально- процесуального закону і прохає скасувати вирок .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 27 лютого 2015 року, близько 17 год. 00 хв., знаходячись у своєму житловому будинку по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпивав спиртні напої з знайомою ОСОБА_9 , під час чого, на грунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, між ними виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . Реалізовуючи цей умисел, ОСОБА_7 взяв із поверхні столу кухонного ножа, і, тримаючи ножа у правій руці, наніс один удар клинком у область задньої поверхні грудної клітини ОСОБА_9 зліва. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 56 від 06.04.2015р. смерть ОСОБА_9 настала внаслідок колото-різаного поранення грудної клітини з ураженням легені, яке ускладнилося гострою крововтратою організму.

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 491,04 грн. у відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів.

Вирішено питання речових доказів.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції захисника в інтересах обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини скоєного злочину та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину за який він засуджений. Винуватість обвинуваченого доведена сукупністю доказів, зібраних та перевірених у відповідності до чинного законодавства, достовірність яких не викликає сумніву. Судова колегія вважає, що суд дав належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку дій із відповідною їх кваліфікацією. Даних про те, що у справі допущені порушення кримінально - процесуального чи матеріального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено. У вироку суду щодо ОСОБА_7 відсутні посилання на нелегітимні докази. Всі докази зазначені у вироку суду першої інстанції колегія суддів також визнає легітимними та достовірними, відповідно до вимог діючого законодавства щодо їх правомірності.

Суд першої інстанції правильно оцінив матеріали кримінального провадження та поставився критично до пояснень ОСОБА_7 , що він не вчиняв інкримінованого злочину, а заснув за столом під час вживання спиртних напоїв, з загиблою не сварився та не пам`ятає, щоб бив ОСОБА_9 , бо не було для цього підстав, оскільки це суперечить зібраним матеріалам справи в їх сукупності.

Винуватість ОСОБА_7 в заподіяння смертельного удару ножем потерпілій ОСОБА_9 за обставин викладених у вироку матеріалами справи доведена.

У вироку суду першої інстанції наведено правильне спростування доводів обвинуваченого про не визнання ним вчинення інкримінованого злочину.

Доводи апеляції захисника про недопустимість, як доказу протоколу та відеозапису проведення слідчого експерименту від 02.03.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними. Слідчий експеремент проведений у відповідності з вимогами ст.240 КПК України. ОСОБА_7 були роз`яснені його права та забезпечена участь захисника, при цьому про своє погане самопочуття підозрюваний не заявляв та клопотань про це від його захисника не надходило. Слідчий експеримент був проведений в присутності понятих, статиста, двох експертів та захисника більш ніж за добу, після скоєння обвинуваченим злочину ( перед скоєнням якого обвинувачений вживав алкоголь) з застосуванням фото та відео зйомки, згідно матеріалів яких зафіксовано адекватну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , без будь яких ознак наслідків сп*яніння та його хворобливого стану за відсутність будь якого тиску та впливу на підозрюваного з боку працівників міліції під час проведення експерименту. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений також вказав та описав, яким із 6 наявних в будинку ножів, завдав удару потерпілій та куди його поклав після скоєного вбивства ( Вказані показання обвинуваченого в повному обсязі підтверджуються протоколом огляду місця скоєного злочину згідно якого вбачається , що саме на полиці на стіні був виявлений ніж з білою пластиковою рукояткою, яким згідно висновків судово-медичної експертизи № 232- МК і могло бути скоєно вбивство.) Обставини, встановлені під час слідчого експерименту, за виключенням локалізації тілесних ушкоджень, колегія суддів також приймає до уваги, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні. При цьому враховується, що краплі крові ОСОБА_9 , виявлені на брюках ОСОБА_7 , утворилися в результаті падіння крапель «мілких», рідкої крові, з предмету, несучого її на собі (вказаного кухонного ножа), отже не могли виникнути при перетягуванні ним трупа потерпілої в кладову, оскільки на той момент кровотеча вже припинилася, що підтверджується і поясненнями у судовому засіданні і експерта ОСОБА_11 . Щодо незначній невідповідності показань обвинуваченого щодо локалізації тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, що підтверджується медичним висновком, ОСОБА_7 міг не запам`ятати, куди точно він вдарив потерпілу ножем.

Відповідно до акту комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 164 від 20.03.2015 року ОСОБА_7 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння. Наявний у підекспертного синдром залежності внаслідок вживання алкоголю не позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння і не позбавляє можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. На час інкримінованого йому діяння ОСОБА_7 не знаходився в емоційному стані, який міг істотно вплинути на його свідомість і діяльність у досліджуваній ситуації, або у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень обвинуваченого про те, що він не пам`ятає що наносив потерпілій удар ножем, та не міг цього зробити, тому що не було для цього підстав. Згідно вище зазначених матеріалів комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи (під час її проведення) ОСОБА_7 стосовно подій, що становлять суть даного кримінального провадження, детально розповідав та досить послідовно і точно, вказував, що вживав з потерпілою спиртні напої, яка почала його ображати, після чого взявши ніж вдарив ним ОСОБА_9 . Щодо наявності підстав для таких дій то обвинувачений пояснював, що потерпіла ОСОБА_9 інколи дратувала його своєю поведінкою та він з нею «скандалив» з приводу того, що вона приводила до нього в будинок сторонніх осіб. Отже, зазначені вище твердження обвинуваченого колегія суддів розцінює як обраний спосіб захисту від інкримінованого обвинувачення з метою уникнення покарання за скоєний злочин.

Доводи апеляції захисника про те, що вбивство ОСОБА_9 могла вчинити інша особа в той час, коли обвинувачений спав, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового та апеляційного розгляду, спростовуються показаннями самого обвинуваченого про те, що інших осіб, крім ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в будинку не було, ОСОБА_12 пішла спати, коли ОСОБА_9 була ще жива та спала на момент виявлення ним трупа.Свідок ОСОБА_12 вказала, що під час перебування в будинку вона закрила двері з середини, що підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснював, якщо приходив в гості до ОСОБА_7 то двері завжди були зачинені і ОСОБА_7 відкривав після того, як він дзвонив у дзвінок. При цьому пошкоджень вхідних дверей чи запірних пристроїв на них під час огляду місця події не виявлено.

Крім того ОСОБА_7 , сам, добровільно повідомив своїй співмешканці ОСОБА_12 та з невеликим інтервалом у часі і ще і знайомим: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що вбив ОСОБА_9 , тіло якої йому необхідно закопати та брав до рук для здійснення зазначеної мети лопату. При цьому вбачається , що вказані свідки труп ОСОБА_9 бачити не могли , оскільки труп обвинуваченим перед цим був захований до кладовки , а сліди крові на підлозі були ним присипані попелом, що на явно підтверджує добровільність зізнання обвинуваченим вказаним особам у скоєному вбивстві без зазначення інших обставин настання смерті загиблої.

Відповідно судом першої інстанції вірно встановлені мотиви дій обвинуваченого відповідно до встановлених під час кримінального провадження та судового слідства фактичних обставин інкримінованого злочину з належним дослідженням всіх можливих доказів у даному кримінальному провадженні. Факту не дослідження наявних доказів або їх не належного врахування судом першої інстанції під час судового розгляду даної справи, колегією суддів не встановлено.

Обране ОСОБА_7 покарання призначене в межах санкції ст. 115 ч.1 КК України, відповідає вчиненому та даним про особу обвинуваченого і є необхідним та достатнім для попередження нових злочинів. Колегія суддів не вбачає підстав для закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях обвинуваченого.

Відповідно вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, з вірно визначеним покаранням обвинуваченому на підставі вимог ст. 65 КК України, яке відповідає вчиненому та даним про його особу і є необхідним та достатнім для попередження нових злочинів .

Враховуючи викладене та керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4