АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/790/1366/14 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія : ст.183 КПК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.10.2014 року м. Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
законного представника
підозрюваного - ОСОБА_8 ,
підозрюваного - ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
До Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, що має середню освіту, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.10.2014 року клопотання слідчого задоволено частково. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: 1) прибувати до слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за першою вимогою; 2) не відлучатися із м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора, або суду; 3) повідомляти слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУ МВС в Харківській області про місце свого проживання та роботи.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував наявності двох ризиків, передбачених п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неповнолітній вік підозрюваного, а також оцінуючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, визнання ним вини, застосував запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
З таким рішенням не погодився прокурор, який подав апеляційну скаргу і обґрунтовує її тим, що при застосуванні ОСОБА_9 запобіжного заходу слідчим суддею не враховано, що діями ОСОБА_9 вчинені тяжкі кримінальні правопорушення, які спрямовані на незаконне заволодіння транспортними засобами, за попередньою змовою групою осіб, що характеризує підозрюваного як соціально небезпечну особу, схильну до скоєння тяжких корисних злочинів. Тому апелянт вважає, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може продовжити вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.
Крім того автор апеляційної скарги зазначає, що до цього часу не виконані всі необхідні слідчі дії спрямовані на встановлення істини по справі, зокрема не проведено одночасні допити, слідчі експерименти тощо, і вважає, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тобто вважає наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У зв`язку з викладеним апелянт просить ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.10.2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, підозрюваного, його законного представника та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ухвали яка оскаржується, ОСОБА_9 підозрюється у тому, що 14.10.2014 року у нічний час, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи біля б. 145-в по вул. Салтівське шоссе у м. Харкові, маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вступив у змову на вчинення даного злочину з раніше знайомим йому ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого вони діють таємно, незаконно заволоділи автомобілем Opel Kadet державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 ,, яким на підставі довіреності користується ОСОБА_13 , після чого на вказаному автомобілі з місця злочину зниклу, рухаючись у межах м. Харкова та Харківського району Харківської області та залишили даний автомобіль на діленні місцевості у с. Кутузівка Харківського району Харківської області, де бажаючи знищити сліди злочини, пошкодили йому шляхом підпалу.
З вивчених апеляційним судом матеріалів вбачається, що 15.10.2014 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України.
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у їх вчиненні, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання слідчого та прокурора на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Разом із тим, частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримуючись вказаних вище положень закону, враховуючи наявність наведених ризиків, тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , переконливо аргументував можливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, врахувавши неповнолітній вік підозрюваного, відсутність у нього судимостей, запевнення його матері, яка є його законним представником, про забезпечення виконання ОСОБА_9 цих обов`язків.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Москоського районного суду м. Харкова від 16.10.2014 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 залишити без змін.
Оскарження вказаної ухвали в касаційному порядку не передбачено.
Судді