У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Танечника І.І.

суддів Калиняк О.М., Михайлишин Г.Я.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 125 КК України, ОСОБА_3 за ст. 126 КК України за апеляцією ОСОБА_2 на вирок Миколаївського районного суду Львівської обл. від 10 червня 2010 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Миколаївського районного суду Львівської обл. від 10 червня 2010 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

с. Більче Миколаївського р-ну Львівської

обл., проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2,

АДРЕСА_1,

засуджений за ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання штраф у розмірі 510 грн.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 600 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вироком суду виправдано ОСОБА_3 за ст. 126 КК України за недоведеністю.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 05 червня 2009 року близько 19.00 год. в с. Більче Миколаївського р-ну Львівської обл. на ґрунті особистих неприязних відносин під час суперечки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 умисно наніс удари по тілу і ногах ОСОБА_3, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження.

На вирок суду засуджений подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати й постановити щодо нього виправдувальний вирок. В обґрунтування апеляції наводить такі доводи:

висновки суду про те, що саме він накинувся на ОСОБА_3 та завдав удари руками та ногами, є необ'єктивними і спростовуються дослідженими судом доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5, висновком судово-медичного дослідження, згідно з яким у ОСОБА_3 був лише синець на нозі й відсутні будь-які інші тілесні ушкодження; показаннями дільничного інспектора міліції ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_3 відмовився від обстеження у м. Роздолі і вимагав надати йому скерування у Львівське бюро судмедекспертизи, де когось знає; показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили факт нападу ОСОБА_3 на ОСОБА_4;

висновок суду побудований лише на необ'єктивних показаннях ОСОБА_3 та сумнівному висновкові судово-медичного дослідження;

суд при доведеності вини ОСОБА_3 у фізичному насильстві та нанесенні побоїв йому та його матері ОСОБА_4 безпідставно виправдав ОСОБА_3 за ст. 126 КК України.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_2, його захисника адвоката ОСОБА_1, потерпілу ОСОБА_4, які підтримали апеляцію, потерпілого та виправданого ОСОБА_3, який просить вирок залишити без зміни, обговоривши наведені в апеляції доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задоволити частково.

Вирок суду підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції з наступних підстав.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив однобічність і неповноту судового слідства, істотне порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.1, п.3, п.4 ст. 367 КК України є підставами для скасування вироку.

Відповідно до ст. 76 КПК України експертиза призначається обов'язково для встановлення тяжкості й характеру тілесних ушкоджень, і згідно з ч.2 ст. 65 КПК України саме висновок експерта є джерелом доказів у кримінальній справі.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08 жовтня 2004 року № 16 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" у кримінальному судочинстві обов'язковою умовою призначення експертизи є порушення кримінальної справи. У кримінальних справах, які порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, рішення про призначення експертизи може бути прийнято суддею при порушенні кримінальної справи або під час її судового розгляду шляхом винесення відповідної постанови.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд покликався на акт судово-медичного дослідження № 1422 від 10 червня 2009 року про наявність у ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень (а.с.5, оригінал на стор. 5 відмовних матеріалів ЖРЗПЗ № 697).

Однак суд не врахував, що судово-медичне дослідження проведене до порушення суддею кримінальної справи; належної оцінки акту дослідження не дав і не перевірив його відповідність критерію допустимості доказів.

Таким чином суд не дотримав вимоги ст. 65, 76 КПК України щодо обов'язкового призначення експертизи для встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

При новому судовому розгляді вказане порушення закону повинно бути усунуте з врахуванням норм ст.ст. 75, 76, 310 КПК України.

Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської обл. від 29 жовтня 2009 року щодо ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за ст. 126 КК України. Вироком Миколаївського районного суду Львівської обл. від 10 червня 2010 року ОСОБА_3 виправдано за ст. 126 КК України.

Між тим ст. 126 КК України складається з двох частин, і юридична кваліфікація дій особи без зазначення частини статті КК не відповідає законові.

Отже суд при кваліфікації дій ОСОБА_3 допустив неправильне застосування кримінального закону, що підлягає усуненню зі стадії порушення кримінальної справи.

ОСОБА_3 за ст. 126 КК України виправдано за недоведеністю.

За змістом закону й відповідно до ч.4 ст. 327 КПК України виправдувальний вирок постановляється за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно-небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

У мотивувальній частині вироку зазначено, що суд вважає недоведеним приватне обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про заподіяння ОСОБА_3 побоїв 05 червня 2009 року, розцінює їх як голослівні і такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому ОСОБА_3 за ст. 126 КК України слід виправдати.

Обґрунтовуючи рішення в частині виправдання ОСОБА_3, суд у вироку покликався на те, що показання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про нанесення побоїв ОСОБА_4 і ОСОБА_2 є голослівними, непослідовними, суперечливими, не відповідають встановленим обставинам справи, спростовуються поясненнями ОСОБА_3, показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, висновком судово-медичного дослідження про заподіяння ОСОБА_3 легкого тілесного ушкодження.

Таким чином зазначена судом підстава (недоведеність участі підсудного у вчиненні злочину) не відповідає наведеним у вироку мотивам виправдання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що 05 червня 2009 року він бачив, як ОСОБА_4 і ОСОБА_3 були на вулиці біля брами ОСОБА_3 ОСОБА_8 і ОСОБА_3 "щось почіпалися, кричали один до другого" (а.с.45 зворот).

Допитаний в судовому засіданні свідок - дільничний інспектор Михальський В.О. показав, що, коли він опитував ОСОБА_4, то вона говорила, що в них з ОСОБА_3 відбувся конфлікт, ОСОБА_3 схопив її за одяг, став душити. Показувала порвану майку і подряпини. Він сказав, що потрібно їхати для проходження судово-медичної експертизи, але ОСОБА_4 відмовилася, сказала, що це сусіди і вони не хочуть судитися. ОСОБА_4 жалілася на ушкодження. На ногах у ОСОБА_4 були ушкодження і майка розтягнута (а.с.58).

Показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 покладені в основу виправдувального вироку щодо ОСОБА_3

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції допустив однобічність і неповноту судового слідства, не провів належне дослідження та аналіз доказів, а викладена у вироку оцінка доказів є непереконливою й суперечливою.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на недотримання судом вимог ч.2 ст. 49, ч.1 ст. 50 КПК України, згідно з якими про визнання громадянина потерпілим, цивільним позивачем особа, яка проводить дізнання слідчий, суддя виносять постанову, а суд ухвалу.

Приймаючи рішення про порушення кримінальної справи за скаргою ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2, за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 і за наявності цивільних позовів (а.с.1-2, 15-16), суддя в порушення вимог закону потерпілими та цивільними позивачами зазначених осіб своєю постановою не визнав (а.с.12, 30).

Не було дотримано судом процесуального порядку визнання осіб потерпілими та цивільними позивачами і в ході судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, вирок підлягає скасуванню, справа поверненню на новий судовий розгляд, а в частині обвинувачення ОСОБА_3 зі стадії порушення кримінальної справи відповідно до ст. 251 КПК України.

При розгляді справи суд першої інстанції повинен усунути допущені процесуальні порушення, повно та всебічно дослідити обставини справи й постановити в справі законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію ОСОБА_2 задоволити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської обл. від 10 червня 2010 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати; справу повернути на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду, а в частині обвинувачення ОСОБА_3 зі стадії порушення кримінальної справи відповідно до ст. 251 КПК України.

С у д д і :

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11