Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/26/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 355 (198-2) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2016 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 , поданими на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, із трьома дітьми на утриманні, із повною загальною освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
23.06.2010 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч.1, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців;
23.05.2011 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, звільнений на підставі постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 липня 2012 року умовно-достроково на один рік один місяць двадцять вісім днів,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на с трок чотири роки; за ч. 3 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до призначеного покарання невідбуте покарання за попереднім вироком, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно; вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства; примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я.
Кримінальні правопорушення вчинені при наступних обставинах.
ОСОБА_7 , 11 лютого 2013 року о 18 годині 00 хвилин, перебуваючи на території автозаправної станції «ОККО», розташованої по вулиці Куйбишева, 95 у місті Олександрія Кіровоградської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з вітрини, розташованої на території даної автозаправної станції, таємно викрав дві каністри омивача скла ОККО-22С 4 л «Лінкс» ємністю 4 літри кожна, вартістю 83 гривні кожна, на загальну суму 166 гривень 00 копійок.
Після вчиненого ОСОБА_7 з викраденим майном зник, розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 , будучи інформованим про рід занять та майновий стан ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті обернення на свою користь чужого майна у вигляді грошових коштів шляхом незаконної вимоги про його передачу, вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням трьома особами чоловічої статі з метою втілення даного злочинного умислу.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 , разом із невстановленими особами чоловічої статі, підшукали предмети, схожі на бейсбольну биту та ніж, що можна використовувати для заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоровя особи.
Після чого, ОСОБА_7 , разом із невстановленими особами та ОСОБА_13 , який вказав місце перебування ОСОБА_12 , приблизно о 22 годині 30 хвилин, на автомобілі марки BMW, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , прибули до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , де перебував ОСОБА_12 .
Перебуваючи біля вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_14 дружину ОСОБА_12 , покликати останнього.
Після того, як ОСОБА_12 вийшов на вулицю, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами на прізвиська « ОСОБА_15 », « ОСОБА_16 », « ОСОБА_17 », реалізуючи спільний злочинний намір, за присутності останніх, демонструючи предмети, сході на бейсбольну биту та ніж, висловив на адресу ОСОБА_12 вимогу про негайну передачу йому грошових коштів у сумі 2 000 доларів США. На підтвердження дійсності намірів, у разі відмови виконання вимоги, ОСОБА_7 висловив на адресу ОСОБА_12 погрозу заподіяння каліцтва та смерті, пов`язуючи їх із застосуванням предметів, схожих на бейсбольну биту та ніж.
Також, як умову передачі йому грошових коштів, ОСОБА_7 висловив можливість продовження ОСОБА_12 у подальшому підприємницької діяльності.
Висловлені обвинуваченим вимоги, вчинені у нічний час доби, за підтримки трьох осіб чоловічої статі, пов`язані із демонстрацією предметів, схожих на бейсбольну биту та ніж, були сприйняті ОСОБА_12 як дійсні та поєднані з вимогами погрози, як реальна загроза його життю та здоров`ю.
У подальшому, ОСОБА_12 , скориставшись можливістю, втік за огорожу на подвір`я зазначеного домоволодіння, після чого, взявши до рук дерев`яний держак від лопати з метою самозахисту, став викрикувати у бік нападників вимоги залишити його у спокої.
Внаслідок вказаного, ОСОБА_7 та інші нападники зникли у невідомому напрямку, висловивши погрози у бік ОСОБА_12 .
Крім того, ОСОБА_18 , 07 липня 2013 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , побачив раніше знайомого йому ОСОБА_9 , котрий був винен йому гроші у сумі 40 гривень, після чого, діючи умисно, з метою примусити останнього до виконання вказаного цивільно-правового зобов`язання щодо повернення боргу, підізвав ОСОБА_9 до себе та, упереджуючи можливий опір, умисно наніс не менше п`яти ударів ногою в область голови та грудної клітини, не менше двох ударів кулаком правої руки в область обличчя та не менше трьох ударів кулаком правої руки в область лівого боку, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця та садна бічної поверхні грудної клітини, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Позбавивши ОСОБА_9 у вказаний спосіб можливості чинити опір, ОСОБА_7 заштовхав ОСОБА_9 у багажне відділення легкового автомобіля, закривши кришку цього відділення з обмеженим доступом повітря, позбавив потерпілого волі у спосіб, небезпечний для життя останнього.
У подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, протиправно протягом двох годин утримував ОСОБА_9 всупереч його волі у зазначеному багажному відділення автомобіля, постійно рухаючись на автомобілі, створюючи реальну небезпеку для здоров`я потерпілого та спричиняючи останньому фізичні страждання, що виразились у неодноразових больових відчуттях через транспортування у непристосованих для перевезення людей умовах.

В апеляційних скаргах:
-прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за: ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 3 ст. 355 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років; на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі на строк сім років; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.
В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.
Судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не у повній мірі враховано, що обвинувачений вчинив середнього ступеня тяжкості та тяжкі умисні кримінальні правопорушення, не працює, характеризується посередньо, притягався до кримінальної відповідальності у минулому, має дві непогашені судимості, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з приводу вживання алкоголю із шкідливими наслідками.
Крім того, не враховано, що ОСОБА_7 засуджений 15 травня 2015 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 146 КК України, проте вирок не набрав законної сили, оскільки оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченими.
Вказане свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, до того ж останній в судовому засіданні неодноразово погрожував розправою та вбивством стосовно судді, прокурора, потерпілих, у зв`язку із чим, 04 серпня 2015 року, дані відомості внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 377 КК України, і провадиться досудове розслідування.
-потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_7 винуватим за ч. 3 ст. 355 КК України скасувати, закрити кримінальне провадження за цим обвинуваченням щодо ОСОБА_7 .
Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.
Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, судове слідство проведено неповно (за епізодом ч. 3 ст. 355 КК України).
Про винуватість ОСОБА_7 суд першої інстанції прийшов до висновку на підставі його показань, протоколу відеозапису слідчого експерименту, висновку судово-медичного експерта про наявність тілесних ушкоджень.
Проте, відповідно до показань свідка ОСОБА_19 , він самостійно зробив висновок, що ОСОБА_7 , ніби то вимагав у нього 400 гривень, наносив тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя чи здоров`я.
Згідно із висновком судово-медичної експертизи, у нього наявні лише легкі тілесні ушкодження, що не можуть становити загрози для його життя та здоров`я.
Також, суд першої інстанції, у порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, взяв до уваги його показання, надані ним під час досудового розслідування, які він надавав під тиском працівників Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, та при цьому ігноровані його правдиві показання у судовому засіданні, якими спростовується винуватість ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 355 КК України, і де він вказував, що обмовив останнього під впливом тиску працівників міліції.
Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження, процесуальний прокурор чинив на нього тиск, бажаючи, щоб він підтримував раніше надані ним показання.
-захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за всіма статтями пред`явленого обвинувачення.
Апеляційні вимоги мотивує наступними доводами.
За епізодом обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, - вказує на відсутність кваліфікуючих ознак даного кримінального правопорушення, відсутність умислу на вчинення крадіжки у ОСОБА_7 , оскільки останній, виявивши, що за омивачі скла не заплачено, - розрахувався за них самостійно наступного дня.
Вказане підтверджується показаннями свідків ОСОБА_20 (працівник АЗС «ОККО»), згідно із якими ОСОБА_21 запитував у нього про омивачі скла та забув розрахуватися, та показаннями свідка ОСОБА_21 , згідно із якими коли він разом із ОСОБА_7 перебували у приміщенні АЗС «ОККО», останній попросив його купити два омивачі скла, на що він погодився, обвинувачений вийшов з приміщення АЗС, проте свідок забув розрахуватися за омивачі, про що телефонним зв`язком повідомив обвинуваченого, який наступного дня розрахувався за вказані омивачі самостійно.
За епізодом обвинувачення за ч. 3 ст. 355 КК України зазначає про таке.
Відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_9 надав в судовому засіданні показань, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_7 його не бив, у багажне відділення автомобіля не заштовхував, травму ребра він отримав на ОСОБА_22 з власної необережності, про що потерпілий повідомляв у своїх заявах суду.
Потерпілий повідомляв про те, що розіграв сцену зі своїм побиттям та перебуванням у багажнику з метою, що свідок ОСОБА_19 , пожалівши його, дав йому грошей.
Показання під час досудового розслідування надані ним під тиском з боку працівників Олександрійського МВ УМВС України, які скористались тим, що він є наркозалежним, і ці показання є неправдивими, він оговорив ОСОБА_7 .
За епізодом обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України.
Відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона кримінального правопорушення.
Показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , Пісчанського, Новоковської підтверджується той факт, що ОСОБА_7 в день вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_12 перебував вдома. автомобіль марки BMW, належний ОСОБА_7 , перебував у районі місця знаходження ОСОБА_12 , так як на ньому проїжджали свідок ОСОБА_23 разом із ОСОБА_13 , і у них скінчилося пальне.
Ні ОСОБА_23 , ні ОСОБА_13 не бачили того дня ОСОБА_7 біля помешкання ОСОБА_12 .
Обвинувачений приїхав на своєму автомобілі за вимогою працівника міліції вже тоді, як подія кримінального правопорушення вже сталася.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_23 , будучи допитаними у ході судового слідства, повідомили, що під час досудового розслідування надали показань щодо того, що до будинку ОСОБА_12 їх підвозив ОСОБА_7 під тиском працівників міліції.
На місці події не вилучено предметів, схожих на бейсбольну биту та ніж.
ОСОБА_13 не підтвердив того, що він повідомив адресу ОСОБА_12 під тиском невстановлених досудовим розслідуванням осіб та обвинуваченого, пояснив, що взагалі не знає місця проживання ОСОБА_12 .
Відсутні докази, які б вказували на причетність до вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_7 , крім показань ОСОБА_12 та його дружини ОСОБА_14 , що суттєво різняться між собою та показаннями інших свідків.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, просить також врахувати, що ОСОБА_7 має родину, трьох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, подану прокурором, просила вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за: ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 3 ст. 355 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років; на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі на строк сім років; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, обвинуваченого ОСОБА_7 , та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , котрі просили закрити кримінальне провадження стосовно обвинуваченого, за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, потерпілого ОСОБА_9 , котрий просив закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ст. 355 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.
По причині скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції в зв`язку із істотними порушеннями кримінального процесуального закону та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, - суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Згідно із ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення; судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, по одному із епізодів злочинного діяння, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (викрадення майна ПП «ОККО»), потерпілим (представником потерпілого) визнано ОСОБА_26 (аркуш провадження 101, том кримінального провадження № 0000888 досудового розслідування, обвинувальний акт), вказану особу у подальшому допитано органом досудового розслідування, відповідно, як потерпілу (аркуші провадження 104, 18, том кримінального провадження № 0000888 досудового розслідування).
Відповідно до ч. 4 ст. 58 КПК України представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.
Представника потерпілого ОСОБА_26 судом першої інстанції під час судового розгляду не допитано, в судове засідання не викликано, про призначені судові засідання належним чином не повідомлено.
З матеріалів кримінального провадження слідує наступне.
Судовий розгляд кримінального провадження по суті фактично розпочато з 06 червня 2014 року (до цього розгляд провадження з тих або інших процесуальних підстав відкладався, що фіксовано у томі 1 /судового провадження/ кримінального провадження), однак про дату даного судового засідання, а також і наступного 18 червня 2014 року представника потерпілого ОСОБА_26 , судом не повідомлено (аркуші 51-75 том 2 матеріалів судового провадження).
У подальші судові засідання представника потерпілого також не викликано, про дату та час судового розгляду не повідомлено, - зокрема, у судові засідання 27 червня 2014 року, 10 вересня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 22 жовтня 2014 року, 12 та 27 листопада 2014 року, 10 грудня 2014 року, 25 грудня 2014 року, 19 січня 2015 року, 06 лютого 2015 року, 11 березня 2015 року, 06 та 29 квітня 2015 року, 06, 14 та 27 травня 2015 року, 11 та 24 червня 2015 року, 06 липня 2015 року (аркуші 117-142, 149-162, 169-196, 201-226, 232 том 2 матеріалів судового провадження, аркуші 1-3, 11-27, 30-46, 49-64, 71-84, 87-94, 106-123, 127-133, 146-152, 176-180, 184-198, 213-217, 221-242 том 3 матеріалів судового провадження).
Судові дебати по кримінальному провадженню призначено на 23 липня 2015 року, про дату даного судового засідання представника потерпілого ОСОБА_26 судом не повідомлено; у судових дебатах представник потерпілого свою думку не висловлювала.
Відтак, під час судового провадження істотно порушено права потерпілого передбачені ст. 56 КПК України, зокрема, бути повідомленим про свої права та обов`язки, подавати докази суду, заявляти відводи та клопотання, давати пояснення, показання, бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, брати участь у безпосередній перевірці доказів, висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, знайомитися з судовим рішенням та оскаржувати його, тощо.
Крім того, положеннями п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України встановлено: судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено, зокрема, за участі прокурора ОСОБА_10 (іншими прокурорами є ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ).

Як встановлено матеріалами кримінального провадження та як зазначає обвинувачений ОСОБА_7 , зокрема, у запереченні на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції неодноразово заявляв відводи прокурору ОСОБА_10 , у зв`язку із тим, що означений прокурор є родичем потерпілому ОСОБА_12 .

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 червня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід прокурора ОСОБА_10 .

При цьому, як зазначено в указаній ухвалі, прокурор пояснив, що дружиною ОСОБА_12 є його троюрідна сестра; його брат працював в прокуратурі слідчим, однак прокурору невідомо, чи розслідував брат дане кримінальне провадження. За цих обставин, суд, зважаючи на те, що прокурор ОСОБА_10 не є близьким родичем потерпілого ОСОБА_12 , зробив висновок, що прокурор не несе відповідальності за поведінку родичів, і не зацікавлений у справі (аркуш провадження 51 том 2 матеріалів судового провадження, - ухвала від 06.06.2014 року).

Наступний відвід обвинуваченого ОСОБА_7 , заявлений прокурору ОСОБА_10 з цих же підстав, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2014 року залишений без розгляду (аркуш провадження 62 том 2 матеріалів судового провадження).

Згідно із п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані у результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Та обставина, що прокурор ОСОБА_10 являється, хоч і не близьким, але родичем сім`ї потерпілого по даному провадженні ОСОБА_12 , надає обґрунтованих підстав піддавати сумніву неупередженість означеного прокурора по даному кримінальному провадженні.

Вказана обставина суперечить вимогам ст. 77 КПК України, що їх наведено вище, і є безумовною підставою до відведення даного прокурора від участі у кримінальному провадженні. Проте, відведений від участі від кримінального провадження прокурор ОСОБА_10 судом першої інстанції не був.

За вказаних вище підстав, у зв`язку із істотними порушеннями кримінального процесуального закону, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
До того ж, колегія суддів зауважує про наступне.
Статтею 94 Кримінального процесуального кодексу України вимагається: слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як то встановлено главою 4 § 3, показання свідків є доказами у кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону України судом першої інстанції порушено.
Судом безпідставно вказано про неприйняття до уваги показань свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 з тих підстав, що останні не допитувалися під час досудового розслідування та є, відповідно дружиною обвинуваченого та друзями сім`ї обвинуваченого.

По-перше, показання вказаних осіб взагалі не наведені у вироку.

По-друге, цим показанням не надано оцінки у сукупності із іншими показаннями допитаних осіб, не мотивовано належно, порівняно з іншими показаннями свідків, що їх покладено в основу вироку, зокрема такими є й показання свідка ОСОБА_14 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_12 , показання свідка ОСОБА_13 , який є також приятелем обвинуваченого, чому саме показання свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 (дружини та друзів обвинуваченого) суд оцінює критично, чому їх показання не узгоджуються та суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні.
До того ж, є некоректним і неправильним процесуально зазначення у вироку наступного: «… Показання свідків ОСОБА_29 дружини обвинуваченого ОСОБА_30 , ОСОБА_31 про те, що під час здійснення двох останніх злочинів обвинувачений …» (аркуш провадження 19, вирок).
Зазначення фактів та висновків суду у вироку має бути конкретним, тлумачення яких не має викликати сумнів або бути неоднозначним.
З наведеного вище зазначення є незрозумілим, - які останні два злочини суд мав на увазі.
Також, зазначаючи у вироку докази на доведеність винуватості обвинуваченого по факту вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб з погрозою вбивства, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, судом, не встановлено, відповідно до показань потерпілого, ні дати вчинення кримінального правопорушення, ні часу події, - тобто, цими показаннями не встановлено належно обставини кримінального правопорушення аркуш провадження 17 вирок).
Аналогічно невстановлені ці обставини і у відповідності до показань свідка ОСОБА_14 .
Крім викладеного вище, судом першої інстанції не вирішено належним процесуальним чином питання про відвід прокурора ОСОБА_27 .
Клопотання про відвід прокурора ОСОБА_27 подано обвинуваченим ОСОБА_7 16 квітня 2014 року до апеляційного суду Кіровоградської області, листом голови апеляційного суду вказане клопотання скеровано до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для розгляду і вирішення питання у відповідному процесуальному порядку в судовому засіданні, місцевим судом клопотання отримано 13 травня 2014 року (аркуш провадження 27, том 2 матеріалів судового провадження).
У наступному за цією датою судовому засіданні, 21 травня 2014 року, за участі, до речі прокурора ОСОБА_27 , означене клопотання обвинуваченого не поставлене не обговорення учасників судового провадження та не вирішено (аркуш провадження 39, том 2 матеріалів судового провадження); не вирішено дане питання і у подальших судових засіданнях.
Зважаючи на зазначені обставини та наведені вище норми Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду слід належним чином дослідити всі обставини кримінального провадження, та, взявши до уваги підстави, за яких дане судове рішення скасовано судом апеляційної інстанції, прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 416, 419, 424 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 , задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити у Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 .

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити у вигляді тримання під вартою, продовживши строк тримання під вартою на 60 днів, - тобто, з 21 січня 2016 року до 13 березня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .
Відповідає оригіналу:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2