Справа №11-434/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Ященка В.А.

суддів - Борсая В.М., Забари І.К.

з участю прокурора - Паливоди Л.В.

потерпілого - ОСОБА_2

засудженого - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 6 липня 2010 року, яким:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_2 моральну шкоду 5000 грн. та на користь держави витрати, повязані з проведенням судових експертиз в розмірі 4026 грн. 60 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він 28 серпня 2009 року о 1 годині, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем ВАЗ-2108, державний номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі між селами Красочка та Гутка Ожинка Середино- Будського району Сумської області, дозволив пасажиру ОСОБА_4, яка теж знаходилася в стані алкогольного спяніння, сісти на сидіння водія попереду нього та керувати автомобілем за допомогою рульового колеса, в той час як він сам переключав передачі та використовував педалі зчіплення і гальмування, а також регулював швидкість автомобіля.

В порушення вимог п.п. 2.3, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, рухаючись в напрямку села Гутка Ожинка Середино-Будського району, ОСОБА_3 керуючи таким чином автомобілем, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну для руху швидкість, в результаті чого не впорався з керуванням, зїхав у лівий кювет дороги, де автомобіль перекинувся. Пасажир автомобіля ОСОБА_4, вибивши своїм тілом лобове скло автомобіля, вилетіла із салону автомобіля, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася крововиливом в мяку мозкову оболонку з втратою свідомості. Коли ОСОБА_4 впала на землю, то потрапила під дах автомобіля, що перекинувся, який придавив її до землі з одночасним тиском на живіт, що призвело до механічної асфіксії внаслідок закриття дихальних шляхів блювотними масами, від чого вона померла.

У апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду змінити та призначити йому покарання, не повязане з позбавленням волі, оскільки він сприяв розкриттю злочину, займається суспільно-корисною працею, позитивно характеризується, частково відшкодував завдані збитки, має на утриманні неповнолітню дитину.

Крім того у поданій апеляції засуджений також зазначив, що при розгляді справи судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, зокрема ОСОБА_3 стверджував, що причиною зїзду автомобіля з дороги в кювет є пошкодження заднього лівого колеса, з якого вийшло повітря, є лише ймовірність смерті потерпілої за вказаних у вироку обставин, органами досудового слідства була проведена експертиза, для виконання якої без його відома був пошкоджений автомобіль, з якого зрізали дах кузова.

При розгляді справи в апеляційному суді засуджений уточнив свої вимоги і просив лише помякшити призначене покарання та передати його на поруки трудовому колективу, не досліджуючи питання щодо допущених, на його думку, порушень судом в частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи та доводи апеляції, засудженого, який просив апеляцію задовольнити, потерпілого, який з вироком суду згоден, міркування прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджена сукупністю зібраних у справі, правильно оцінених та обгрунтовано покладених судом в основу вироку доказів, що в апеляції, по суті, не заперечується. Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною і теж не оспорюється.

Що стосується обраної судом ОСОБА_3 міри покарання, то її визначено правильно, відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних про його особу, а також усіх обставин справи. У вироку достатньо вмотивовано прийняте рішення, а саме зазначено, що ОСОБА_3, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, частково відшкодував заподіяну ним шкоду.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_3 мінімальну межу основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, яке, на переконання колегії суддів, є справедливим.

З огляду на це передбачених законом підстав для задоволення апеляції, зміни вироку суду і помякшення засудженому покарання немає.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 6 липня 2010 року відносно ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляцію засудженого - без задоволення.

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_6