УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/822/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.135 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2015 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 - особисте зобов`язання.
Позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті вимог відмовлено.
Речові докази по справі:
- автомобіль марки «Opel Vivaro» державний номер НОМЕР_1 залишено ОСОБА_10 ;
- мобільний телефон марки «Самсунг» залишено ОСОБА_7 ;
- посвідчення водія на ОСОБА_7 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль «Opel Vivaro» державний номер НОМЕР_1 , що знаходяться в матеріалах кримінального провадження постановлено повернути ОСОБА_7 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі УДКСУ у м. Житомирі витрати за проведення експертиз в розмірі 2617, 68 грн.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, близько 20 години 20 хвилин 25 грудня 2014 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vivaro» державний номер НОМЕР_1 рухався по проїзній частині вул. Залізничної в смт. Гранітне Малинського району в напрямку центру селища. Неподалік будинку № 4 вул. Залізничної смт. Гранітне скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась по дорозі у попутному автомобілю напрямку. Внаслідок даної ДТП потерпіла ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала на місці події від закритої черепно - мозкової травми з переломами кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під м`які мозкові оболонки та забоєм головного мозку, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання. Після здійснення наїзду на потерпілу, ОСОБА_7 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо - транспортної пригоди в порушення вимог п.2.10 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо - транспортну пригоду орган міліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди і з метою уникнення відповідальності за скоєне, на автомобілі, причетному до ДТП зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілу, яка перебувала у небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілій допомогу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 та фактичних обставин справи, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого: наявність на утриманні малолітньої дитини. Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 до 300 000 грн. Виправити описки в судовому рішенні. Посилається на те, що судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м?якості. Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 має підвищену суспільну небезпечність. Судом безпідставно застосовано положення ст.ст. 75,76 КК України. Призначене судом покарання не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання. При визначені міри покарання суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, не врахував думку потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначенні реальної міри покарання, невірно визначено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 . Дії ОСОБА_7 свідчать про те, що він свідомо вживав заходів для уникнення кримінальної відповідальності та були направлені на спробу приховування слідів вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_7 лише на стадії судового розгляду відшкодував потерпілій ОСОБА_9 шкоду в сумі 5050 грн., незважаючи на час який минув від вчинення кримінального правопорушення. В судовому засіданні ОСОБА_7 висловив позицію, що буде здійснювати відшкодування моральної шкоди виключно у розмірі, який визначить суд. Вважає, що вказані факти свідчать про відсутність щирості його розкаяння у вчиненому. У вступній частині вироку судом не вірно зазначено номер кримінального провадження. У мотивувальній частині вироку вказано, що з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню «судові витрати», що не відповідає вимогам ч.2 ст. 124 КПК України. У резолютивній частині не вказано строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання його копій.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілу, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши відповідно ст.404 КПК України вирок суду в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України відповідає обставинам кримінального провадження і ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах і апелянтом не оскаржується.
Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд дотримався загальних засад передбачених ст.ст. 50, 65 КК України. Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те що вчинене ОСОБА_7 правопорушення є невеликої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання, роботи та попереднього проходження служби характеризується виключно позитивно, не є суспільно-небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вибачився перед потерпілою, відшкодував матеріальну шкоду. Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено те, що він щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
За наведених обставин доводи прокурора, що судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м?якості, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 має підвищену суспільну небезпечність, що судом безпідставно застосовано положення ст.ст. 75, 76 КК України, а призначене покарання не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, що при визначені міри покарання суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.
Щодо доводів прокурора, що судом не враховано думку потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначенні реальної міри покарання обвинуваченому, то такі доводи не можуть бути ґрунтовними, оскільки така думка потерпілої врахована з врахуванням матеріалів провадження та вимог закону.
Безпідставними є доводи прокурора про відсутність у ОСОБА_7 щирості розкаяння у вчиненному. Щире каяття припускає критичну оцінку винною особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини, готовності нести кримінальну відповідальність. Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 визнав вину у вчиненому, добровільно, до постановлення вироку, відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину. Крім того слід відмітити непослідовну позицію прокурора в цій частині. Направляючи обвинувальний акт до суду прокурор погодився з органом досудового слідства про визнання обставиною, яка пом?якшує покарання ОСОБА_7 , щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину і підтримав таку позицію в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в ч.1 ст. 66 КК України. Визнання судом першої інстанції обставини, що пом?якшує відповідальність ОСОБА_7 , наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини відповідає обставинам провадження і не суперечить вимогам закону. Доводи прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку посилання на таку обставину є безпідставним.
Безпідставними є доводи прокурора, що ОСОБА_7 залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди, його дії були направлені на спробу приховування слідів вчинення кримінального правопорушення, він свідомо вживав заходів для уникнення кримінальної відповідальності. ОСОБА_7 обвинувачується саме в тому, що він залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди, завідомо залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан.
Цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди вирішений відповідно до ст. 23 ЦК України. При цьому, як вбачається з матеріалів провадження, визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції, врахувавши характер правопорушення, ступень вини правопорушника, глибину фізичних і душевних страждань потерпілої, виходив з принципів розумності та справедливості.
Доводи прокурора щодо допущених судом першої інстанції в судовому рішенні помилок і описок, в номері кримінального провадження, назві процесуальних витрат, заслуговують на увагу. Проте допущені помилки і описки можуть бути виправлені судом першої інстанції в порядку визначеному статтею 379 КПК України.
Щодо доводів прокурора, що в резолютивній частині вироку не вказано строк і порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання його копій то такі доводи частково мають місце, але такі порушення не є такими, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку.
За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: