пр. № 1-кп/336/216/2015
№ 336/1554/15-к
ВИРОК
Іменем України
10 грудня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, освіта середня, мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
10 лютого 2015 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух про проїжджій частині автодороги Харків-Симферополь від вул. Кузнецова в напрямку вул. Магістральної, наближаючись до вул. Базової у м. Запоріжжя.

В цей же час водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110557, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював виїзд на автодорогу Харків-Сімферополь на перехресті з вул. Базовою у м. Запоріжжя, рухаючись зліва направо за ходом руху водія ОСОБА_8 на дозволяючий зелений сигнал світлофора. На передньому пасажирському місці автомобілю перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Водій ОСОБА_4 , в порушення вимог п.п. 8.7.3 «е», пункту 16.3 Правил дорожнього руху України, які вказують, що червоний сигнал світлофору забороняє рух, а у разі необхідності надання переваги у русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед світлофором так, щоб бачити його сигнали, маючи об`єктивну можливість виявити регульоване перехрестя та те, що сигнал світлофора для нього змінився на забороняючий червоний, не зупинив автомобіль перед перехрестям та продовжив рух через перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, а, побачивши автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , застосував заходи гальмування та маневр відвороту праворуч, але допустив зіткнення передньою частиною автомобілю ВАЗ 21099 з правою боковою частиною автомобілю ЗАЗ 110557.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю ЗАЗ 110557 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого двокісточкового перелому правого гомілковостопного суглобу з підвивихом стопи кпереду, що кваліфікується як середньої тяжкості тілесне пошкодження, що не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 дінь, а також тілесні ушкодження у вигляді саден в тім`яній області в центрі, на тильній поверхні правої кісті у основи 1 пальця, на лівій гомілці, крововиливів на правому стегні, нижньо-зовнішньому квадранті правої сідниці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні підсудний вину у скоєнні злочину визнав частково, вказавши, що 10.02.2015 року близько 14.00 години рухався на автомобілі ВАЗ 21099 по автодорозі Харків-Симферополь зі швидкістю 60-70 км/год. Наближаючись до перехрестя з вул. Базовою на жовтий сигнал світлофору, виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору, побачив автомобіль ЗАЗ та намагався загальмувати, але з якихось причин гальма не спрацювали, після чого ОСОБА_8 знову загальмував та намагався змінити напрямок руху вправо, однак, уникнути зіткнення не зміг. Вважає, що частково причиною отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості є те, що на передньому пасажирському сидінні автомобілю ЗАЗ перебувало двоє осіб, замість однієї, що могло підвищити ризик отримання потерпілим тілесних ушкоджень та збільшити ступень їх тяжкості.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 10.02.2015 року приїхав на фірму «Оліс» для працевлаштування. Виходячи, ОСОБА_6 побачив, що ОСОБА_7 на автомобілі ЗАЗ збирається виїжджати та попросив підвезти його, на що водій погодився. Таким чином, автомобілем керував ОСОБА_7 , на передньому пасажирському сидінні розмістилось двоє пасажирів: ОСОБА_9 ближче до водія, а ОСОБА_6 ближче до передньої правої двері. Рухаючись по вул. Базовій, автомобіль ЗАЗ під`їхав до перехрестя з автодорогою Харків-Симферополь та почав рух через перехрестя на зелений сигнал світлофору, однак через кілька секунд ОСОБА_6 відчув удар. В результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, лікується до цього часу та потребує операції, однак, за відсутністю коштів зробити її неможливо. ОСОБА_4 матеріальну або моральну шкоду не компенсував.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що працює на фірмі «Оліс ЛТД» механіком. 10.02.2015 року разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який попросив його підвезти, на автомобілі ЗАЗ їхали по вул. Базовій в сторону автодороги Харків-Симферополь. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обидва розмістились на передньому пасажирському сидінні, хоча спереду лише одне місце для пасажира. ОСОБА_6 сидів біля передньої правої двері. Під`їхавши до перехрестя, водій ОСОБА_7 зачекав, коли сигнал світлофору зміниться на зелений, після чого розпочав перетинати перехрестя, однак, вже ближче до завершення маневру свідок відчув удар, який прийшовся у передню праву частину автомобілю, та від якого автомобіль ЗАЗ відкинуло у кювет.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що 10.02.2015 року разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на автомобілі ЗАЗ їхали по вул. Базовій у м. Запоріжжя, при цьому ОСОБА_6 сидів на передньому пасажирському сидінні ближче до двері, а ОСОБА_9 ближче до водія. Фактично переднє пасажирське сидіння автомобілю призначене для одного пасажира, однак, вони їхали удвох. На перехресті з автодорогою Харків-Симферополь водій ОСОБА_7 зупинився, дочекався зеленого сигналу світлофору та розпочав перетинати перехрестя, але наприкінці перехрестя раптово вони відчули удар, від якого автомобіль відкинуло у кювет. Удар прийшовся у передню праву частину автомобілю.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.02.2015 року зі схемою ДТП та фототаблицею (а.с. 80-95) вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась на перехресті автодороги Харків-Симферополь та вул. Базової у м. Запоріжжя, яке регулюється світлофором, що працює в звичному режимі, дорожнє покриття чисте та сухе, автомобіль ЗАЗ на момент огляду перебуває поза межами проїжджої частини. Автомобіль ЗАЗ має пошкодження в основному у правій частині в області правого переднього крила та пасажирської двері, ввімкнута 2 передача. Автомобіль ВАЗ має пошкодження у передній частині, ввімкнута 5 передача.

З протоколів додаткового огляду місця події (а.с. 96-107) від 17.02.2015 року вбачається, що водій ОСОБА_4 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди в присутності захисника самостійно вказав місце зіткнення, а також точку, на якій він виявив, що сигнал світлофора для нього змінився на червоний. Так, таку точку ОСОБА_4 визначив на відстані 41 м від світлофору перед перехрестям за ходом його руху, а місце зіткнення розташоване на відстані 1,4 м за лінією перехрестя.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 108/15 від 25.02.2015 року (а.с. 111-116) в дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій автомобілю ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 8.7.3, 12.4, 12.9, 16.3 Правил дорожнього руху України, а водій автомобілю ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 8.7.3 та 12.3 Правил дорожнього руху.

Дії водія автомобілю ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , не відповідають вимогам пп. 8.7.3, 12.4, 12.9 та 16.3 Правил дорожнього руху України. Невідповідності вимогам пп. 8.7.3 та 16.3 Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_4 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією.

Дії водія ОСОБА_7 вимогам ПДД України не суперечать. Водій автомобілю ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти події шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця зіткнення, в момент виникнення небезпеки для руху.

Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 85/15 від 24.02.2015 року (а.с. 122-129) на момент експертного дослідження рульове управління, робоча гальмівна система та ходова частина автомобілю ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться у працездатному стані.

Як вбачається з висновку судової медичної експертизи № 581 у ОСОБА_6 виявлено закритий двокісточковий перелом правого гомілковостопного суглобу з підвивихом стопи кпереду, що кваліфікується як середньої тяжкості тілесне пошкодження, що не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 дінь, а також садна в тім`яній області в центрі, на тильній поверхні правої кісті у основи 1 пальця, на лівій гомілці, крововиливи на правому стегні, нижньо-зовнішньому квадранті правої сідниці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Пошкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитись від ударів об виступаючі предмети в салоні транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

З висновку комплексною автотехнічної та медичної експертизи № 465/15-127/к (а.с. 208-214) вбачається, що невідповідності вимогам пп. 8.7.3 та пункту 16.3 Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль в силу призначення та конструкції є об`єктом з підвищеним ризиком травмування як всередині нього, так і назовні. До елементів пасивної безпеки для пасажиру переднього сидіння відносяться вибір нежорстких елементів оздоблення салону, вигин сидіння із елементами підтримки тулуба, ремінь безпеки. Крім того, простір одного посадкового місця розраховується відповідно до фізичних параметрів однієї пересічної людини і також є елементом безпеки, адже дозволяє певний обсяг переміщення тіла до контакту із елементами конструкції салону.

Таким чином, перебування двох осіб на одному передньому пасажирському сидінні може підвищити ризик травмування через неможливість використання в повному обсягу елементів пасивної безпеки.

Аналізуючи в сукупності відомості, зазначені в протоколі огляду місця події та схемі до протоколу, пояснення ОСОБА_4 як в ході судового слідства, так і при огляді місця події, які узгоджуються між собою та не суперечать одне одному, суд дійшов висновку, що червоний забороняючий рух сигнал світлофору ОСОБА_4 виявив за кілька десятків метрів до перехрестя, гальмувати розпочав після виїзду на перехрестя та проїхавши світлофор, а рухався зі швидкістю, яка відповідає 5 передачі автомобілю.

При цьому посилання ОСОБА_4 на те, що виявивши загрозу зіткнення з автомобілем ЗАЗ він почав гальмувати, але з першого разу гальма не спрацювали, на думку суду, нічим не підтверджені, оскільки за висновком експерта гальмівна система автомобілю ВАЗ 21099 навіть після аварії перебувала на час дослідження в працездатному стані.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 рухався по автодорозі у будній день в денний час доби, завідомо знаючи, що в цей час та на цій ділянці дороги жвавий рух транспорту, однак, задовго до лінії розташування світлофору побачивши червоний сигнал світлофору, перед яким ще були зелений миготливий та жовтий сигнали, на досить високій швидкості, яка відповідала 5 передачі автомобілю та довжині гальмівного сліду, розпочав перетинати перехрестя, зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України та створюючи небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

Перебування ж на передньому пасажирському сидінні двох пасажирів та, як наслідок зменшення вільного простору всередині салону автомобілю для кожного з них, дійсно могло вплинути на серйозність отриманих ОСОБА_10 травм, однак, на переконання суду, такий вплив не мав вирішального чи принаймні істотного значення, оскільки, по перше, як вбачається з фототаблиці до протоколу огляду місця події (а.с. 94) удар прийшовся більшою частиною в область передньої правої двері автомобілю, тобто у безпосередній близькості до пасажира, по-друге, сила удару, ступінь деформації та вигину правої двері всередину салону автомобілю ВАЗ у будь-якому випадку обумовлювали спричинення пошкоджень особам, які перебували на пасажирському сидінні, по-третє, немає підстав вважати, що у разі перебування ОСОБА_6 на пасажирському сидінні одного він не сидів би безпосередньо біля двері.

Таким чином, суд вважає, що в результаті саме невиконання ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України сталась дорожньо-транспортна пригода та саме його дії перебувають у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Проаналізувавши в сукупності пояснення підсудного, потерпілого, протоколи огляду місця події та висновки експертиз, суд дійшов висновку, що вина підсудного повністю доведена дослідженими доказами, та кваліфікує його дії як необережне порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ст. 286 ч. 1 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд вбачає підстави віднести лише часткове визнання вини у скоєному.

Щире каяття, визначене пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України в якості обставини, яка пом`якшує вину, передбачає, що особа дає критичну оцінку своїй протиправній поведінці, засуджує її, висловлює готовність понести за вчинене передбачену законом відповідальність.

Враховуючи зайняту обвинуваченим в ході судового слідства позицію, яка була направлена на зменшення ступеню своєї вини та перекладання відповідальності за негативні наслідки на інших учасників дорожньо-транспортної пригоди, невжиття обвинуваченим заходів для відшкодування потерпілому завданої шкоди, суд не вбачає наявності з боку ОСОБА_4 критичного ставлення до скоєного та внутрішнього засудження своєї поведінки, тож не має і підстав вважати, що обвинувачений дійсно щиро розкаявся.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50, 65 КК України, які вказують, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вивченні даних про особу підсудного судом встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, не одружений, є раніше не судимим (а.с. 222), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 223), на обліку в наркологічному та психіатричному диспансері не перебуває (а.с. 224), має батьків-пенсіонерів (свідоцтва про народження не надане), зі слів працює (документів на підтвердження наявності офіційного працевлаштування не надано).

При призначенні покарання суд також враховує, що ОСОБА_4 , отримавши посвідчення водія у 2006 році, з того часу систематично порушує Правила дорожнього руху України (за відомостями ДАІ має 15 порушень у сфері ПДД України, останнє у грудні 2014 року а.с. 174-188), що, на думку суду, свідчить про ігнорування ним необхідності суворого дотримання таких правил та нехтування можливим спричиненням шкоди як майну, так і здоров`ю оточуючих.

Враховуючи думку учасників провадження, обставини скоєння злочину, відомості про особу обвинуваченого, його особисте ставлення до скоєного, суд вважає, що для досягнення мети покарання та виправлення ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи наявність відомостей про систематичне порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху та для досягнення мети запобігання скоєнню нового злочину суд також вбачає підстави для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді виправних робіт, що пропонувалось стороною захисту, суд не вбачає, оскільки відповідно до вимог ст. 57 КК України таке покарання відбувається за місцем роботи засудженого, натомість, суду не надано документів на підтвердження того, що ОСОБА_4 офіційно працевлаштований.

Водночас, враховуючи, що ОСОБА_4 є раніше не судимим та загалом у побуті характеризується з позитивного боку, суд вважає можливим виправлення його без відбування покарання та наявність підстав для звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В ході судового розгляду справи цивільний позивач ОСОБА_6 подав цивільний позов до ОСОБА_4 та ПрАТ «СК Провідна» про стягнення моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, який заявою від 06.08.2015 року просив залишити без розгляду (а.с. 165), пояснивши, що питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вирішуватиме в порядку цивільного судочинства.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 проти залишення позову без розгляду не заперечував.

Оскільки підтримання позову є безперечним правом позивача, суд вбачає підстави для залишення цивільного позову без розгляду.

У відповідності до вимог ст. 124 ч. 2 КПК України з обвинуваченого також повинні бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз (автотехнічні експертизи 982,08 гривень та 736,56 гривень, комплексна експертиза 1536 гривень).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 286 ч. 1 КК України, ст. 75, 76 КК України
ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням терміном на два роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом строку випробування обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Речові докази по справі: автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_4 , залишити ОСОБА_4 ; автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_7 , залишити ОСОБА_7 .

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 3254,64 гривні (три тисячі двісті п`ятдесят чотири гривні 64 коп).

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1