Справа № 314/4029/15-к Провадження № 1-кп/314/26/2016
ВИРОК
іменем України
15.02.2016 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження №0001000 від 23 червня 2015 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта не повна середня, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.07.1997 року Коммунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.206, ч.1 ст. 142, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 22.06.2000 року на підставі ст.8 ЗУ «Про амністію» від 11.05.2000 року;

- 23.01.2002 року Коммунарським районним судом м. Запоріжжя за ст.94 (КК України - 1960), ч.2 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі. Звільнився 28.12.2011 року умовно-достроково, маючи не відбутий строк покарання 9 місяців 21 день

який обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченому за ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
23 червня 2015 року, приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_4 , пересуваючись на автомобілі «OPEL OMEGA» державний знак НОМЕР_1 , зупинився на зупинці маршрутного таксі розташованій в с. Українка, Вільнянського району, Запорізької області, де запропонувавши підвезти, запросив до свого автомобіля потерпілу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши їй на праве заднє сидіння автомобіля, куди потерпіла сіла. Після чого, проїхавши приблизно 500 метрів, з`їхавши з дороги в сторону лісосмуги, зупинив автомобіль на ґрунтовій дорозі, поблизу смт. Українка, Вільнянського району, пояснивши потерпілій, що в нього є потреба справити природну потребу, вийшов з автомобіля та пішов до лісосмуги. Повернувшись, ОСОБА_4 маючи умисел направлений на заволодіння майном потерпілої, усвідомлюючи, що праві задні двері автомобіля де сидить потерпіла ОСОБА_3 , закриті на «дитячий замок», що унеможливлює відкриття дверей автомобіля з салону, присів на заднє ліве сидіння автомобіля після чого усі двері автомобіля були зачинені автоматично.

Розуміючи, що потерпіла ОСОБА_3 перебуває з ним у зачиненому автомобілі, та позбавлена можливості самостійно покинути автомобіль, ОСОБА_4 почав наполягати потерпілій ОСОБА_3 вступити з ним в статеві відносини, пояснивши що далі вони нікуди не поїдуть та двері зачинені. Потерпіла ОСОБА_3 після невдалої спроби відчинити двері почала кричати.

ОСОБА_4 , з метою подавлення волі потерпілої, здійснив напад та останню та вирвав у потерпілої сумку, почав притискати її руками до сидіння, після чого потерпіла укусила ОСОБА_4 за руку. З метою продовження подавлення противу потерпілої ОСОБА_4 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, вдарив потерпілу по голові та почав притискати потерпілу за шию пояснюючи, що у разі чинення подальшого опору їй буде гірше.

Продовжуючи утримувати потерпілу ОСОБА_3 за шию, ОСОБА_4 другою рукою намагався стягнути з потерпілої одяг, на що потерпіла чинила опір. Після цього ОСОБА_4 зазначив, що він відпустить потерпілу, за умови отримання компенсації ним за укус його руки у виді задоволення статевої пристрасті неприродним (оральним) способом, на що потерпіла ОСОБА_3 відмовила.

Протягом усього часу знаходження ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_3 в автомобілі, в сумці потерпілої періодично дзвонив її мобільний телефон. ОСОБА_4 зазначив, щоб ОСОБА_3 показала йому для огляду мобільний телефон та надав їй сумку, після чого остання виконала вимогу. Після того як ОСОБА_3 показала ОСОБА_4 мобільний телефон, ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів, зазначив щоб потерпіла ОСОБА_3 кинула телефон на переднє сидіння автомобіля, пояснивши, що після цього він її відпустить.

З дозволу ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_3 , сприймаючи реальність загрози життю та здоров`ю, дістала з телефону SIM карту та кинула телефон «LENOVO А670Т» вартістю 2500 гривень, який був в силіконовому чохлі, на переднє сидіння автомобіля, після чого ОСОБА_4 фактично заволодівши майном потерпілої, вийшов з автомобіля надавши потерпілій ОСОБА_3 можливість покинути автомобіль. Потерпіла ОСОБА_3 вийшла з автомобіля та побігла до автодороги. В результаті зазначених дій ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_3 майнові збитки на суму 2500 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та пояснив, що 23 червня 2015 року, приблизно о 13.00 годині, він на автомобілі «OPEL OMEGA» державний знак НОМЕР_1 , зупинився на зупинці маршрутного таксі розташованій в с. Українка, Вільнянського району, Запорізької області, де запропонувавши підвезти потерпілу ОСОБА_3 , вказавши їй на праве заднє сидіння автомобіля, куди потерпіла сіла. Проїхавши приблизно 500 метрів, з`їхавши з дороги в сторону лісосмуги, зупинив автомобіль на ґрунтовій дорозі, поблизу смт. Українка, Вільнянського району, пояснивши потерпілій, що в нього є потреба справити природну потребу, вийшов з автомобіля та пішов до лісосмуги. Повернувшись він сів в автомобіль на заднє ліве сидіння, після чого усі двері автомобіля були зачинені автоматично, та запропонував потерпілій вступити з ним у статеві відносини, на що остання відмовила, після чого він забрав у потерпілої сумку та прижав її до сидіння своєю рукою в області грудей. Обвинувачений пояснив, що сумку забрав оскільки думав, що у потерпілої там може бути газовий балончик, який вона може використати проти нього. Після цього потерпіла ОСОБА_3 його вкусила за руку, трохи вище ліктя. Також зазначив, що в голову потерпілу не бив та за шию не утримував. Погроз дістати ножа не висловлював. Він запропонував потерпілій задовольнити його статеву пристрасть неприродним (оральним) способом, на що потерпіла ОСОБА_3 відмовила. Після цього потерпіла ОСОБА_3 передала йому мобільний телефон. Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснити чому взяв телефон у потерпілої не зміг, при цьому зазначив, що умислу на заволодіння майном в нього не було, погроз відносно потерпілої та застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я він не висловлював та не здійснював. Факт заволодіння мобільним телефоном обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорював.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена в судовому засіданні, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою яка раніше вчиняла розбій.
Вина ОСОБА_4 встановлена сукупністю наступних досліджених в судовому засіданні доказів:

Показаннями потерпілої ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні в повному обсязі підтвердила обставини встановлені органами досудового розслідування на стадії досудового розслідування. Суд вважає показання потерпілої ОСОБА_3 послідовними, узгодженими з іншими доказами кримінального провадження та достовірними.

Протоколом огляду місця події від 23.06.2015 відповідно до якого на місці події знайдено чохол від мобільного телефону, протоколом проведення слідчого експерименту від 14.08.2015, протоколом проведення слідчого експерименту від 29.07.2015.

Протоколом пред`явлення особи до впізнання від 25.06.2015 відповідно до якого потерпіла ОСОБА_3 впізнала особу ОСОБА_4 . Захисником ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлено клопотання про визнання даного доказу недопустимим, оскільки під час проведення слідчої дії було порушено право ОСОБА_4 на захист. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що пред`явлення особи для впізнання проводилось з роз`ясненням йому його процесуальних прав та обов`язків. Як вбачається з відеозапису проведення пред`явлення особи до впізнання 25.06.2015, клопотань про залучення захисника до зазначеної слідчої дії ОСОБА_4 не заявлялось. В протоколі також відсутні застереження ОСОБА_4 про порушення його права на захист. Сам факт впізнання ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорював.

Висновком експерта №186 від 23.06.2015 відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_3 відмічається болісність при пальпації в тім`яній частині голови та лівій половині шиї, видимих тілесних ушкоджень не виявлено. На зовнішній поверхні середній треті правого передпліччя косо-вертикальна лінійної форми ссадина , розміром 9,0х0,1 см. Відповідно до висновку потерпілій ОСОБА_3 завдано легке тілесне ушкодження.

Висновком експерта №187 від 23.06.2015 відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_3 тілесні ушкодження виникли в результаті однократного травматичного впливу тупим об`єктом з обмеженою травмуючою поверхнею по касательній. Тілесне ушкодження могло виникнути в строк 23.06.2015 при обставинах вказаних потерпілою.

Висновком експерта №188 від 25.06.2015 та висновком експерта №189 від 25.06.2015 відповідно до якого у обвинуваченого ОСОБА_4 виявлено легке тілесне ушкодження, які могли виникнути при укусі людини.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що вона є лікарем, до неї на прийом зверталась потерпіла ОСОБА_3 , після чого лікарем поставлено діагноз стресовий розлад (внаслідок психотравматичної ситуації) про, що видано відповідну довідку. Довідкою лікаря невропатолога від 24.06.2015 відповідно до якої потерпілій ОСОБА_3 поставлено діагноз стресовий розлад (внаслідок психотравматичної ситуації).

Показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які пояснили, що про подію кримінального правопорушення їм стало відомо безпосередньо зі слів потерпілою ОСОБА_3 , після події кримінального правопорушення емоційний стан ОСОБА_3 змінився, вона перебувала у стані страху та емоційного хвилювання.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 23 червня 2015 року, приблизно о 13.00 годині, вона проїжджала на велосипеді біля зупинки маршрутного таксі розташованій в с. Українка, Вільнянського району, Запорізької області де бачила, як дівчина сідала до автомобілю зеленого кольору, після цього коли вона їхала далі по дорозі, то бачила, що цей автомобіль стояв біля лісосмуги, неподалік від дороги. Оскільки напередодні події злочину, її односельці повідомляли про вчинення інших злочинів в їх місцевості, свідок ОСОБА_10 подзвонила до Вільнянського РВ УМВС України в Запорізькій області та повідомила, що можливо вчиняється кримінальне правопорушення. Під час дзвінку вона не представлялася.

Відповідно до роз`яснень п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Згідно роз`яснень п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного суду небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Як встановлено обставинами кримінального провадження, при вчиненні злочину з боку ОСОБА_4 були насильницькі дії відносно потерпілої ОСОБА_3 , які не призвели до наслідків легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, однак на переконання суду були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення, а саме удар по голові та придушення за шию, що підтверджується висновком експерта №186 від 23.06.2015, висновком експерта №187 від 23.06.2015, показаннями потерпілої ОСОБА_3 .

До показань обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не здійснював удар в голову потерпілій та не утримував потерпілу за шию, суд ставиться критично, вважаючи їх недостовірними та неправдивими, направленими на уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються іншими доказами, а саме показаннями потерпілої, висновками експерта №186 від 23.06.2015, №187 від 23.06.2015.

Отже, судом встановлено, що мав місце напад поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я насильство відносно потерпілої ОСОБА_4 .

Відповідно до змісту ст.187 КК України розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того, чи вдалося винному заволодіти майном (усічений склад злочину). Насильство при розбої застосовується з метою заволодіння майном або з метою його утримання.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність у нього умислу на заволодіння майном потерпілої суд відкидає, оскільки як встановлено в судовому засіданні на момент нападу ОСОБА_4 фактично заволодів сумкою потерпілої з речами, що перебували в ній та фактично забезпечував її утримування до передачі ОСОБА_3 йому мобільного телефону. Наявність умислу з боку ОСОБА_4 на заволодіння майном підтверджується також самими діями ОСОБА_4 , який не відмовився від отримання мобільного телефону, а навпаки вчинив подальші дії на його залишення у своєму володінні. Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на наявність у нього умислу на вступ з потерпілою у статеві відносини, суд, вирішуючи питання в межах пред`явленого обвинувачення, не вважає такими які виключають наявність умислу на заволодіння майном безпосередньо на момент нападу. Посилання обвинуваченого на те, що він забрав сумку, оскільки думав, що у потерпілої там може бути газовий балончик, який вона може використати проти нього, суд вважає неправдивими, оскільки спростовуються безпосередньо подальшими діями обвинуваченого ОСОБА_4 , коли він передав сумку потерпілій для того, щоб вона показала йому мобільний телефон, враховуючи те, що обстановка місця злочину перебувала під контролем обвинуваченого та об`єктивно не змінилась.

Посилання сторони захисту та пояснення потерпілої ОСОБА_3 про те, що на момент передачі мобільного телефону обвинувачений ОСОБА_4 не здійснював фізичного насилля відносно потерпілої, суд не бере до уваги, оскільки злочин передбачений ст.187 КК України є закінчений з моменту нападу, ОСОБА_4 в момент нападу фактично заволодів майном потерпілої її сумкою.

Отже суд приходить до висновку, що на момент нападу у обвинуваченого ОСОБА_4 був умисел направлений на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_3 .

Встановивши в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив напад, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою яка раніше вчиняла розбій.
Оскільки кваліфікація є встановлення відповідності між ознаками діяння і нормою (Постанова Верховного суду України від 24.10.2013 по справі 5-34кс13), суд, змінюючи ознаки об`єктивної сторони складу злочину в межах однієї частини тієї ж статті, не змінює правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а отже відсутній вихід за межі пред`явленого обвинувачення за визначенням ч.3 ст. 337 КПК України.

Суд на підставі досліджених доказів, враховує також наступні обставини:

Потерпіла ОСОБА_3 перебувала з обвинуваченим ОСОБА_4 в салоні автомобіля з автоматично закритими дверцями, контроль за якими здійснював безпосередньо ОСОБА_4 . Обвинувачений усвідомлював, що потерпіла ОСОБА_3 позбавлена буде можливості вийти з автомобіля, оскільки включений «дитячій» замок на двері з боку задньої пасажирської двері, де сиділа потерпіла ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснили, що обвинувачений ОСОБА_4 самостійно вказав на місце куди повинна сісти потерпіла. ОСОБА_4 будучи особою, яка постійно надає послуги таксі на вказаному автомобілі, враховуючи те, що ОСОБА_4 безпосередньо перед подією злочину надавав послуги таксі, повинен був бути обізнаним про включений «дитячій» замок на двері з боку задньої правої пасажирської двері.

Показання потерпілої ОСОБА_3 свідчать про те, що ОСОБА_4 перебуваючи в салоні автомобіля був впевнений у тому, що потерпіла позбавлена можливості вийти з автомобіля, а отже суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 знав про включений «дитячій» замок на двері з боку ОСОБА_3 , оскільки, як пояснив ОСОБА_4 всі автоматично закриті двері відкриваються, шляхом підняття флажка на будь якій двері автомобіля. З урахуванням включеного «дитячого» замка на двері з боку ОСОБА_3 , підняття флажка на цій двері, не забезпечило б відкриття двері з боку ОСОБА_3 . Отже, суд приходить до висновку, що умисел обвинуваченого ОСОБА_4 направлений на забезпечення обстановки події злочину - блокування потерпілої в салоні автомобіля виник у обвинуваченого заздалегідь.

Враховуючи показання ОСОБА_3 , про те, що вона перебувала в фактично заблокованому салоні автомобіля з ОСОБА_4 , який є особою фізично сильнішою порівняно з потерпілою, який після припинення фізичного насилля не здійснював дій які б могли свідчити про припинення загрози для життя та здоров`я, з урахуванням незмінності обстановки події злочину, обмеженим простором місця злочину, нанесеними тілесними ушкодженнями потерпілій, області та механізму заподіяння цих тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що після припинення фізичного насилля ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 , остання перебувала у обстановці загрози застосування насилля, небезпечного для життя та здоров`я, сприймаючи таку загрозу як реальну, до моменту виходу з автомобіля.

Обставину кримінального правопорушення про те, що ОСОБА_4 в момент нападу погрожував потерпілій ОСОБА_3 , дістати ніж, поглядаючи на полицю, яка знаходиться під заднім склом автомобіля, суд вважає не доведеною в судовому засіданні на підставі наступного:

Обставини погрози обвинуваченого застосування ножа відносно потерпілої стороною обвинувачення доводяться виключно показаннями потерпілої ОСОБА_3 .

Як вбачається з протоколів слідчих експериментів від 14.08.2015 та від 29.07.2015 та відеозаписів (додатків до протоколів), проведених з потерпілою ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 орган досудового розслідування при проведенні слідчих експериментів обмежився лише встановленням місця події та допитом потерпілої та підозрюваного, фактично провівши повторний огляд місця події.

Відповідно до ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Відтворення дій потерпілої, обвинуваченого, їх послідовності та механізму в умовах обстановки події злочину (в салоні автомобіля) з метою встановлення обставин кримінального правопорушення органом досудового розслідування не проводилося.

Суд приходить до висновку, що доведеність погрози обвинуваченого застосування ножа, відносно потерпілої не може ґрунтуватись лише на підставі одного доказу показань потерпілої ОСОБА_3 , що також відповідає практиці Європейського суду з прав людини (п.49 справа «Луценко проти України», остаточне 18.03.2009). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про не доведеність в судовому засіданні обставини погрози обвинуваченого застосування ножа відносно потерпілої.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, конкретні обставини справи та дані про обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з даними, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , він є особою раніше судимою за вчинення особливо тяжкого та тяжкого злочинів, вчинених умисно із застосуванням фізичного насильства, психічними захворюваннями не страждає, на обліку в наркодиспансері не перебуває, характеризується за місцем проживання посередньо, офіційно не працевлаштований, є самозайнятою особою, проживає у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст.66 КК України в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його добровільне відшкодування завданого збитку, враховуючи, що шкоду відшкодовано в розмірі, який значно перевищує розмір завданої шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Приймаючи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальний злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

У задоволенні цивільного позову суд відмовляє, у зв`язку з фактичним відшкодування шкоди.

Судові витрати відсутні.

Питання речових доказів вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироку законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368,369, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання з 25.06.2015.

В порядку ч.5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з моменту фактичного затримання 25.06.2015 до набрання вироку законної сили.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироку законної сили.

В задоволенні цивільного позову відмовити.

Речові докази:

Силіконовий чохол, рожевого кольору для мобільного телефону, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області передати власнику ОСОБА_3 .

Мікрочастки, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області знищити.

Автомобіль «OPEL OMEGA» державний знак НОМЕР_1 , поміщений на штраф-майданчику при Вільнянському ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області та ключ з брелком, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області передати власнику ОСОБА_11 .

Футболка, шорти спортивні, сандалі, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Ленінського ВП ГУНП України в Запорізькій області передати власнику ОСОБА_4 .

DVD-R долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

15.02.2016