Ухвала іменем україни 04 лютого 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000021, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мичкове Борисоглібського району Ярославської області Російської Федерації, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , яка визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор висуває вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 і призначення нового розгляду провадження у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог прокурор, надаючи свою оцінку доказам, зазначає, що ОСОБА_5 , зловживаючи своїм становищем, усупереч нормам Водного кодексу України, Земельного кодексу України, Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, наказу «Про Порядок погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок», затверджений Міністерством охорони навколишнього природного середовища 05 листопада 2004 року за №434, постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» від 08 травня 1996 року № 486 протиправно визнала законність складання розробником саме технічної документації замість проекту відведення, що потягло безпідставну передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку, вартістю 107900 грн. Стверджує про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції і невмотивованість висновків суду про безпідставність апеляції прокурора щодо незаконності виправдання ОСОБА_5 місцевим судом.

На касаційну скаргу прокурора подано заперечення ОСОБА_5 в яких вона звертає увагу на те, що прокурор надає свою оцінку доказів і не наводить таких обставин і доводів, які б не були предметом перевірки і оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2015 року ОСОБА_5 виправдана у зв`язку з недоведеністю в її діяннях складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст.366 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року з урахуванням виправленої описки, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо необхідності скасування ухвали суду апеляційної інстанції із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 , якапрацювала на посаді тимчасово виконуючої обов`язки начальника Запорізького районного відділу земельних ресурсів Запорізького районного відділу земельних ресурсів, тобто була службовою особою, яка виконувала адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі обов`язки, підозрювалася у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, вчинених за таких обставин.
ОСОБА_5 , обіймаючи указану вище посаду та маючи в розпорядженні відповідну документацію, достовірно знала про те, що: межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1293 га, яку на той час планувалося передати у власність, в натурі, тобто на місцевості, раніше не встановлювалися та межовими знаками не закріплювалися; наявно рішення Розумівської сільради від 29 березня 2007 року № 95, «Про надання дозволу ОСОБА_7 на складання проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку» за тією ж адресою, яке є складовим землевпорядної та технічної документації; указана земельна ділянка знаходиться у безпосередній близькості до водного об`єкта і є землею водного фонду, перебування яких у приватній власності громадян статтею 84 Земельного кодексу Українизаборонено.

В червні 2007 року ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем своєї роботи у приміщенні Запорізького районного відділу земельних ресурсів, що розташоване по АДРЕСА_3 , за результатами ознайомлення та вивчення наданої технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 , достовірно знаючи про вказані вище обставини, умисно, всупереч інтересам служби та статтям 88, 89 Водного кодексу України, статтям 60, 61, 118 Земельного кодексу України, статтям 50, 60 Закону України «Про землеустрій» пунктам 1.12, 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», діючи в інтересах ОСОБА_7 із метою отримання ним безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку, зловживаючи своїм службовим становищем, своїм підписом погодила експлікацію земельних угідь та ситуаційну схему на кадастровому плані технічної документації, чим фактично протиправно визнала законність складання розробником саме технічної документації замість проекту відведення, який має більш складну процедуру отримання у власність земельної ділянки і потребує отримання погоджень органів санітарно-епідеміологічної служби, природоохоронного органу, органів архітектури та містобудування.
21 червня 2007 року ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем своєї роботи за вищевказаною адресою, склала і підписала висновок від 21 червня 2007 року № 01-12/920, в якому зазначила про відсутність будь-яких обмежень і можливість складання на підставі наданої для погодження технічної документації державного акту на право власності на вищевказану земельну ділянку ОСОБА_7 усупереч тому, що ця ділянка знаходилася на відстані 9 метрів від урізу ставка та частина якої, площею 0,04 га, знаходиться в межах нормативної 25-тиметрової прибережно-захисної смуги, тому відповідно до ч. 4 ст. 49, ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України не могла бути приватизована, а лише надаватися в користування на умовах оренди.
Враховуючи складений та виданий ОСОБА_5 висновок від 21 червня 2007 року та погоджену останньою технічну документацію, Розумівська сільська рада 19 липня 2007 року прийняла рішення «Про затвердження технічного звіту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», а 06 листопада 2007 року ОСОБА_5 видала на ім`я ОСОБА_7 державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1293 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На момент передачі ОСОБА_7 вказаної земельної ділянки її вартість згідно з експертною оцінкою складала 107 900 грн, що більш ніж у 250 разів перевищувала неоподаткований мінімум доходів громадян.

Виправдовуючи ОСОБА_5 у зв`язку з недоведеністю в її діяннях складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст.366 КК України, суд указав наступне.
Згідно з наказом начальника Запорізького обласного головного управління земельних ресурсів від 08 вересня 2006 року №82-к на ОСОБА_5 було покладено виконання обов`язків начальника Запорізького районного відділу земельних ресурсів, а не призначено її на посаду виконуючої обов`язки начальника Запорізького районного відділу земельних ресурсів, як це вказано в обвинувальному акті.
Оскільки на посаду начальника відділу земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області ОСОБА_5 була призначена з 10 серпня 2007 року, тобто після події злочинів, в яких вона підозрювалася, надані стороною обвинувачення в як докази у кримінальному провадженні посадова інструкція, затверджена начальником Головного управління земельних ресурсів у Запорізькій області 10 серпня 2007 року, Положення про відділ земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області, затверджене наказом головного управління земельних ресурсів у Запорізькій області №58 від 07 серпня 2007 року, не є належними доказами.
Сторона обвинувачення не довела, що ОСОБА_5 умисно скористалася повноваженнями, якими вона наділена у зв`язку із зайняттям посади і здійсненням службової діяльності, а підписавши кадастровий план земельної ділянки і надавши висновок про обмеження земельної ділянки, вчинила незаконні дії. Також не було доведено, що ОСОБА_5 ,погодивши своїм підписом на кадастровому плані земельної ділянки експлікацію земельних угідь і ситуаційну схему, достовірність яких не спростована, та, надавши замовнику висновок щодо відсутність обмежень на використання земельної ділянки, протиправно визнала законність складання розробником технічної документації замість проекту відведення.

Стороною обвинувачення не надано доказів, що висновок відділу земельних ресурсів, де вказано на можливість складання державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язував в силу закону колегіальний орган приймати рішення про затвердження технічного звіту із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, оскільки до компетенції ОСОБА_5 , на яку тимчасово було покладено виконання обов`язків начальника Запорізького районного відділу земельних ресурсів, не входило ставити вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання юридичними і фізичними особами, пов`язані із передачею земельних ділянок у власність громадян. Суд констатував, що висновок №01-12/920 від 21 червня 2007 року, підписаний ОСОБА_5 , не був обов`язковим для сільської ради, яка приймала рішення про передачу ділянки у власність громадянина.
При цьому розпорядником земель виступила Розумівська сільська рада, яка рішенням №109 від 19 липня 2007 року безкоштовно передала у власність ОСОБА_7 земельну ділянку та замовила виготовлення державного акту на право власності на землю, а тому відповідно дії ОСОБА_5 не потягли за собою незаконне вибуття з державної власності земельної ділянки на підставі погодженої нею технічної документації.
Одночасно суд визнав, що дані довідки Запорізького районного відділу земельних ресурсів про правовий статус земельної ділянки від 18 червня 2007 року, достовірність якої обвинувачення не заперечує, спростовує що ОСОБА_5 із технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку достовірно знала про те, що межі земельної ділянки площею 0,1293 га в натурі (на місцевості) раніше не встановлювались і що земельна ділянка належить до земель водного фонду.
При цьому суд врахував, що у рішенні Запорізького районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року, суд з посиланням на статті 58, 60, 61 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України, пункти 1, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, дійшов висновку, що основним підтвердженням відведення прибережної захисної смуги є відповідні проекти прибережних захисних смуг, що розроблені на замовлення органів водного господарства на основі нормативно-технічної документації. Доказів, які б підтверджували відведення в межах спірної земельної ділянки прибережних захисних смуг та виготовлення відповідних проектів прибережних захисних смуг, суду надано не було. З матеріалів справи беззаперечно було встановлено, що проект землеустрою прибережної захисної смуги в межах спірної земельної ділянки не виготовлявся. Вказаними рішеннями судів встановлено, що відповідно до карти-схеми меж с. Нижня Хортиця Розумівської сільської ради, технічної документації на землю вбачається, що зазначена вище земельна ділянка входить до складу земель громадської та житлової забудови в межах населеного пункту с. Нижня Хортиця Розумівської сільської ради.
Суд звернув увагу, що зазначеними судовими рішеннями спростовується твердження сторони обвинувачення про незаконність вибуття з державної власності земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_7 , на підставі висновку ОСОБА_5 від 21 червня 2007 року, оскільки судами не було встановлено порушень закону.
Зазначена в обвинувальному акті відстань 9 метрів від урізу ставка, на якій знаходилася запроектована земельна ділянка станом на 21 червня 2007 року, належними доказами також не підтверджена.
Одночасно звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки не є належним та допустимим доказом розміру завданої матеріальної шкоди, так як не в повній мірі відповідає вимогам п. 60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 є такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленим вироком місцевого суду щодо ОСОБА_5 , прокурор звернувся із апеляційною скаргою на це судове рішення, порушуючи питання про його скасування через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду, що потягло незаконність рішення про виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, апеляційний суд із посиланням на відповідні докази не спростував твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 вчинила злочини у сфері службової діяльності, що спричинило незаконне вибуття з державної власності земельної ділянки.

Зокрема, прокурор, посилаючись на норми чинного законодавства, та докази, наявні в матеріалах провадження, які були перевірені судом, стверджував про помилковість висновку місцевого суду про те, що ОСОБА_5 не є суб`єктом злочинів, у вчиненні яких вона підозрювалася стороною обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції належним чином ці доводи сторони обвинувачення не перевірив і не спростував, констатувавши лише що ОСОБА_5 не суб`єктом злочинів у сфері службової діяльності, оскільки до її компетенції, як саме службової особи, не входило приймати рішення, які пов`язані з передачею земельних ділянок у власність громадян та які є обов`язковими для виконання юридичними чи фізичними особами.
При цьому поза увагою апеляційного суду залишилося те, що Державний комітет земельних ресурсів згідно з Положенням про цей орган, затвердженим Указом Президента України від 14 серпня 2000 року № 970/2000, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. У випадках, передбачених законодавством, рішення Держкомзему України є обов`язковими для виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Держкомзем України здійснює свої повноваження безпосередньо та через єдину систему державних органів земельних ресурсів. Його територіальні підрозділи також мають статус органів виконавчої влади.
У судових рішеннях констатовано, що ОСОБА_5 була наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями.
Відповідно до Положення про Запорізький районний відділ земельних ресурсів начальник відділу, окрім іншого, здійснює керівництво діяльністю відділу, несе персональну відповідальність перед начальником обласного управління головного управління земельних ресурсів за виконання покладених на відділ завдань і виконання своїх функцій, здійснює інші повноваження, передбачені законодавством та положенням про відділ.
При цьому основними завданнями відділу є участь у реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин, участь у розробленні та здійсненні заходів щодо розвитку ринку земель, організація та ведення державного земельного кадастру відповідно до чинного законодавства України, організація і здійснення землеустрою та моніторингу земель.
Одночасно діяльність районного відділу земельних ресурсів, очолюваного ОСОБА_5 , наділеної рядом повноважень правами і обов`язками, природа та сукупність яких позиціонувала її як керівника цієї установи, була спрямована на дію в інтересах певних соціальних груп.

Та обставина, що в повноваження ОСОБА_5 безпосередньо не входило приймати рішення, які пов`язані з передачею земельних ділянок у власність громадян та які є обов`язковими для виконання юридичними чи фізичними особами, не свідчить про те, що вона не була службовою особою, уповноваженою на прийняття рішень, спрямований на дію в інтересах певних соціальних груп, для організації і здійснення землеустрою, що полягало у вжитті заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.
У судових рішеннях не спростовано, що ОСОБА_5 була наділена повноваженнями щодо встановлення кола осіб, яким могли бути видані відповідні довідки, що стосувалися питання організації і здійснення землеустрою, визначати наявність чи відсутність певних охоронних зон, черговість виготовлення довідок тощо.
Та обставина, що на ОСОБА_5 були тимчасово покладені обов`язки начальника Запорізького районного відділу земельних ресурсів не свідчить про те, що вона не була службовою особою.

Також апеляційний суд передчасно, буз урахування сталої судової практики дійшов висновку про те, що висновок від 21 червня 2007 року, підписаний ОСОБА_5 , не був обов`язковим і не мав характер рішення для сільської ради, яка є колегіальним органом, який єдиний приймає рішення про передачу земельних ділянок у власність громадянина.

У контексті конкретних фактичних обставин провадження суд не проаналізував і не спростував того, що висновок про наявність обмежень на використання земельної ділянки, що безоплатно передано у власність, погодження (підписання) експлікація земельних угідь та ситуаційної схеми на кадастровому плані технічної документації, підписані ОСОБА_5 як в. о. начальника районного відділу земельних ресурсів, є тією необхідною і обов`язковою складовою технічної документації із землеустрою, що забезпечило можливість та у загальному підсумку стало підставою Розумівській сільській раді Запорізького району Запорізької області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1293 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , передати йому у власність цю земельну ділянку, замовити виготовлення Державного акту на право власності на землю в ліцензованій землевпорядній організації та провести його державну реєстрацію згідно з чинним законодавством.
При цьому не було спростовано апеляційним судом і ті доводи апеляції прокурора в яких наголошувалося, що ОСОБА_5 не мала права на підписання висновку про наявність обмежень на використання земельної ділянки, що безоплатно передано у власність, погодження (підписання) експлікації земельних угідь та ситуаційної схеми на кадастровому плані технічної документації, оскільки це суперечило рішенню Розумівської сільської ради від 29 березня 2007 року №95 «Про надання дозволу ОСОБА_7 на складання проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки, а в пояснювальній записці до технічної документації із землеустрою були відсутні будь-які посилання чи описання водного об`єкту та відстані, на якій вказана земельна ділянка розташована від водного об`єкту, хоча на експлікації земельних угідь та ситуаційній схемі на кадастровому плані міститься схематичне зображення земельної ділянки, яка розташована у безпосередній близькості із водним об`єктом, відстань між якими можливо було додатково перевірити з урахуванням масштабу зображення.

Також без належної перевірки і об`єктивної оцінки залишилися твердження прокурора, викладені в апеляції, про те, що ОСОБА_5 попри даних документів, які вона підписала, із березня 2007 року достовірно знала про розташування земельних ділянок біля ставка с. Н. Хортиця, оскільки була присутня при перенесенні в натуру меж земельної ділянки, наданої на умовах довгострокової оренди на 25 років ОСОБА_8 для облаштування берегозахисної смуги шляхом залуження, залісення та берегоукріплення. Земельна ділянка, надана ОСОБА_8 розташована поряд із земельною ділянкою, яка була виділена ОСОБА_7 .

Суд мав критично оцінити показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з урахуванням наведених вище підстав, а також з огляду на те, що показання цих свідків суперечать даним, наявним у документах, досліджених судом.

Одночасно колегія суддів констатує, що судами першої та апеляційної інстанції помилково враховано як доказ невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, в яких вона обвинувачувалася, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2013 року, залишеним без зміну хвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року, якими визнано встановленим, що спірна земельна ділянка входить до складу громадської житлової забудови в межах населеного пункту с. Нижня Хортиця і будь-яких порушень закону внаслідок її виділення у власність ОСОБА_7 не встановлено.
Так, зазначеними судовими рішеннями, постановленими у цивільній справі, встановлено, що державний акт на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд отримано в установленому законом порядку, у тому числі після затвердження технічного звіту з землеустрою. Зокрема, із цих підстав відмовлено у задоволенні позову Запорізького міжрайонного екологічного прокурора в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним виданого на його підставі державного акту.
Проте, предметом розгляду у цивільній справі, як вбачається з копій досліджених судом рішень, була законність видачі органом місцевого самоврядування ОСОБА_7 державного акту на земельну ділянку на підставі поданої технічної документації. При цьому ОСОБА_5 обвинувачувалася у тому, що вона зловживаючи службовим становищем, усупереч чинному законодавству, діючи в інтересах ОСОБА_7 склала та видала завідомо неправдиві офіційні документи, які стали невід`ємною і обов`язковою частиною технічної документації з урахуванням якої Розумівська сільська рада у подальшому прийняла рішення про видачу державного акту на земельну ділянку. Ці обставини також не були перевірені судом апеляційної інстанції, хоча прокурор наголошував на безпідставному врахуванні рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2013 року, залишеним без зміну хвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року, як преюдиційних у кримінальному провадженні при вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину.

Колегія суддів також вважає безпідставними висновки суду апеляційної інстанції про правильність визнання місцевим судом листів державних установ щодо неналежними доказами винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, в яких вона підозрювалася, з огляду на те, що ці листи містять виклад загальних положень чинного земельного і водного законодавства, тобто, не містять об`єктивних даних і зводяться лише до тлумачення норм чинного законодавства.
Так, відповідно до даних, які містяться в листі Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області № 6871 від 19 листопада 2013 року, вбачається, що висновок Запорізького районного відділу земельних ресурсів № 01-12/920 від 21 червня 2007 року, підписаний ОСОБА_5 , щодо про те, що земельна ділянка, надана в подальшому ОСОБА_7 , може бути відведена у власність для будівництва житлового будинку, і будь-які обмеження у її використанні відсутні, суперечить вимогам ч.2 ст. 89 Водного кодексу України, ч.2 ст.61 Земельного кодексу України. Також у листі вказано про те, що карти з інвентаризації земель 2005 року, розробленої «Запорізьким науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» (169-2005-01-В), земельна ділянка надана ОСОБА_7 знаходиться в прибрежно захисній смузі ставка, площею 1.0698 га, яка становить 25 метрів.
Такі ж обставини щодо порушень із боку ОСОБА_5 , допущені при підписанні документів, які стали складовою технічної документації із землеустрою, а також ту обставину, що ОСОБА_7 згідно з діючим законодавством мав право лише на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, підтвердили і свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитані в судовому засіданні.
Ці ж дані щодо неможливості надання позитивного висновку по узгодженню землевпорядної документації на земельну ділянку, яка розміщена у межах прибережних захисних зон, для будівництва і обслуговування житлового будинку, підтверджені листами Головного управління Держкомагенства у Запорізькій області № 09-06-14/9460 від 27 листопада 2013 року та Вільнянського міжрайонного управління Держсанепідслужби у Запорізькій області № 346 від 06 вересня 2013 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що пояснення вказаних свідків, правильно оцінені місцевим судом критично з огляду на те, що вони є думками окремих осіб щодо порушень вимог земельного законодавства, і не містять фактів чи обставин, які б підтверджували вчинення ОСОБА_5 злочинів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що всі твердження прокурора, наведені в апеляції, судом апеляційної інстанції не були перевірені і належно оцінені, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та потягло передчасний висновок про правильне застосування місцевим судом кримінального закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду провадження судом апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді суду належить перевірити доводи апеляції, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку і за доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, правильно кваліфікувати її дії, а також з урахуванням усіх обставин постановити законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3