Справа № 1-56/11

ПОСТАНОВА
Іменем України
09 грудня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Висоцько Бродівського району Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, військовозобов`язаного, непрацюючого, зареєстрованого і проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України,
встановив:
Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що працюючи з 25 серпня 2009 року на посаді начальника сектору дізнання Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, згідно з наказу №228 о/с від 21 серпня 2009 року, тобто будучи службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади, в обов`язки якого входить відповідно до наказу МВС України №422 від 02.09.2008 року «Про вдосконалення діяльності підрозділів дізнання органів внутрішніх справ України» вивчення кримінальних справ, що знаходяться в провадженні дізнавачів, перевірка фактичного виконання запланованих слідчих дій та оперативно-розшукових заходів, надання практичної допомоги працівникам структурних підрозділів органів внутрішніх справ під час розслідування кримінальних справ, вчинив дії, направлені на вимагання та одержання хабара при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , з метою особистого збагачення, за сприяння в непритягненні гр. ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності по кримінальній справі №139-2434, порушеній 13.01.2010 року по факту викрадення майна ТзОВ готель «Екран», за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яка знаходилась в провадженні дізнавача сектору дізнання Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, штучно створюючи умови його причетності до вчинення злочину, вимагав в гр. ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 300 доларів США як хабар за вирішення питання щодо не притягнення її сина до кримінальної відповідальності. 25.02.2010 року біля опорного пункту міліції, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Антоненка-Давидовича, 9, на вулиці, одержав частину із зазначеної суми грошових коштів в сумі 100 доларів США як хабар, що станом на 25.02.2010 року згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 799,00 грн. ( сімсот дев`яносто дев`ять гривень нуль копійок) та домовився про час і місце отримання другої частини грошових коштів, а саме 02.03.2010 року.

02.03.2010 року, ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, в приміщенні кафе, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Любінська, 92, де одержав від гр. ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 200 доларів США, як хабар, що станом на 02.03.2010 року згідно офіційного курсу Національного банку України становить 1598,00 грн. (тисяча п`ятсот дев`яносто вісім гривень нуль копійок).

Після чого ОСОБА_6 був затриманий співробітниками 14-го ВВБ (у Львівській області) СВБ ГУБОЗ МВС України, а предмет хабара в розмірі 200 доларів США вилучений з його гаманця.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника сектору дізнання Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, будучи службовою особою, з метою особистого збагачення, своїми умисними діями вчинив одержання хабара у гр. ОСОБА_4 за вирішення питання щодо непритягнення її сина ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності в сумі 300 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 2397,00 (дві тисячі триста дев`яносто сім гривень нуль копійок), поєднане з вимаганням хабара, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.368 КК України.

Справа перебувала на розгляді у судах різних інстанції тривалий час. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.07.2014 року задоволено частково апеляції прокурора та засудженого ОСОБА_6 , вирок Залізничного районного суду м.Львова від 18.10.2011 року про визнання винним ОСОБА_6 за ч.2 ст.368 КК України (в редакції станом на 2 березня 2010) і призначення йому покарання на 5 років позбавлення волі, із позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на 3 роки, з конфіскацією належного йому майна скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у цей же суд.

Справа перебувала в провадженні судді ОСОБА_8 .

Згідно протоколу від 17.09.2015 року на підставі розпорядження керівника апарату суду №151/15/В від 17.09.2015 року у зв`язку з закінченням строку повноважень судді ОСОБА_8 проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого справу передано до провадження судді ОСОБА_1 .

В ході судового розгляду підсудний ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення справи на додаткове розслідування у зв`язку з порушеннями вимог КПК України в редакції 1960 року,неповнотою та неправильністю досудового слідства, без усунення яких не можна розглядати дану справу, посилаючисьна те, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним, а також виявлені істотні порушення норм кримінально-процесуального законодавства, які не можуть бути усунені під час розгляду справи в суді. Зокрема, обставини вчинення злочину та місце його вчинення не знайшли свого відображення в пред`явленому обвинуваченні, а саме: не зазначено якими конкретно діями і в якій формі ОСОБА_6 штучно створив умови причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину. Вказане обвинувачення, як вбачається з постанови про притягнення як обвинуваченого від 26.08.2010 року, не було зрозумілим йому на час оголошення постанови, про що ним зроблено відповідну заяву та не є зрозумілим до цього часу.

Захисник підсудного адвокат ОСОБА_5 клопотання свого підзахисного підтримав, покликаючись на мотиви такого, та доповнив, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним, оскільки позбавляє ОСОБА_6 можливості захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення, а його, як захисника, здійснювати захист прав і законних інтересів підсудного, що є порушенням права на захист і в свою чергу є прямим порушенням ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд і згідно якої кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього. Крім цього, відмітив, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.07.2014 року встановлено, що органом досудового розслідування допущено неповноту досудового розслідування, а ОСОБА_6 пред`явлено неконкретне обвинувачення, що порушувало його права на захист, що є істотним порушенням прав обвинуваченого на захист. Проте, прокурор протягом тривалого часу з дня постановлення такої ухвали, яка набрала законної сили, жодним чином не відреагував та таку, не змінив в порядку ст.277 КПК України 1960 року пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення. За таких обставин вважає, що справа підлягає поверненню для проведення додаткового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, посилаючись на безпідставність доводів підсудного ОСОБА_6 і його захисника.

Потерпіла ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила, зазначивши, що підстав для повернення справи на додаткове розслідування нема, а це затягне розгляд справи, яка і без того довго слухається, на тривалий час.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що справа підлягає направленню прокурору для організації додаткового досудового розслідування, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.1 ст.281 КПК України 1960 року, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», досудове слідство визнається неповним, якщо під час його проведення всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК України не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження або спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої обставини з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого, тощо).
Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.
Статтею ст.22 КПК України 1960 року визначено, що прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до вимог ст.64 КПК України 1960 року, при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання; 4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Виходячи із вказаних норм процесуального закону, під повнотою дослідження слід розуміти правильне визначення предмету доказування, тобто, з`ясування усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальній справі, системну оцінку всіх допустимих і належних доказів у сукупності, що є основою прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі.
У відповідності до вимог ч.2 ст.223 КПК України обвинувальний висновок складається з описової та резулятивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання.
Проте, орган досудового слідства цих вимог закону в повній мірі не виконав і описуючи обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві, зокрема місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вказав, що ОСОБА_6 отримав хабар в сумі 300 доларів США, поєднаного з вимаганням, штучно створюючи умови причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину. Орган досудового розслідування не вказав при цьому в обвинувальному висновку, якими своїми діями і в якій формі ОСОБА_6 штучно створював умови причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину.
Як вбачається із ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2014 року, за наведених обставин, органом досудового розслідування допущено неповноту досудового розслідування, а відтак ОСОБА_6 пред`явлено неконкретне обвинувачення.
У разі необхідності доповнити чи змінити пред`явлене обвинувачення, прокурор вправі у відповідності до вимог ст.277 КПК України, під час судового розгляду до закінчення судового слідства змінити пред`явлене особі обвинувачення.

Разом з тим, не зважаючи на висновки суду апеляційної інстанції, викладені у вказаній ухвалі, яка набрала законної сили, про неповноту досудового розслідування і пред`явлення ОСОБА_6 неконкретного обвинувачення, а також, що протоколи прослуховування звукозапису розмови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зроблених за допомогою диктофона з ініціативи ОСОБА_9 та інші, пов`язані з цими звукозаписами, докази є недопустимими, прокурор протягом тривалого часу з дня винесення ухвали від 17.07.2014 року не змінив пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, в судовому засіданні, яке проводилось новим складом суду, оголосив в повному обсязі обвинувальний висновок, складений 09.09.2010 року і затверджений прокурором 14.09.2010 року.

Поряд з цим, підсудний ОСОБА_6 заявив, що обвинувачення йому є незрозумілим, зокрема, яким чином він, як вказано в обвинуваченні, штучно створював умови причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину.
Оскільки, орган досудового розслідування не вказав в обвинувальному висновку, якими своїми діями і в якій формі ОСОБА_6 штучно створював умови причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину, тому суд позбавлений можливості роз`яснити підсудному суть обвинувачення в порядку ст.298 КПК України 1960 року.
Пред`явлене особі обвинувачення, згідно зі ст.132 КПК України 1960 року, має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
У відповідності до вимог ч.1 ст.275 КПК України 1960 року розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.
Відповідно до вимог ст.367 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції при розгляді справи в апеляційному суді є однобічність або неповнота дізнання, досудового чи судового слідства та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, порушення права обвинуваченого на захист.
У випадку пред`явлення неконкретного обвинувачення, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з підстав істотного порушення закону.
Згідно ст.16-1 КПК України на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві слідчим органам.
Суд, в судовому засіданні, позбавлений можливості з дотриманням процесуальної природи судового розгляду усунути вказані порушення вимог закону, оскільки у справі належить конктеризувати обвинувачення, в зв`язку з чим змінити обвинувальний висновок, що суперечить процесуальній природі судового розгляду.
За таких обставин, суд, враховуючи думку учасників процесу, приходить до висновку, що направлення кримінальної справи на додаткове розслідування забезпечить дотримання принципу повноти та об`єктивності розгляду справи, а також забезпечить усунення порушення права підсудного на захист.
Враховуючи, що справа підлягає безумовномунаправленню на додаткове розслідування, під час такого розслідування необхідно належним чином встановити об`єктивну сторону складу злочину, встановити та доповнити справу шляхом з`ясування обставин, вказаних у постанові суду, і відповідно конкретизувати обвинувачення, щоб обвинувальний висновок відповідав ст.223 КПК України .

Прокурору належить перевірити дотримання вимог кримінально-процесуального законодавства України щодо доказів, які зібрані у справі, оскільки від цього в значній мірі залежить визнання таких доказів допустимими.

За таких обставин, коли в судовому засіданні встановлена неповнота та неправильність досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні, справа підлягає поверненню прокурору для проведення додаткового розслідування відповідно до вимог ст. 281 КПК України.
Керуючись ст.ст. 21, 43, 64, 132, 223, 273, 281 КПК України 1960 року, суд -

постановив:
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, повернути прокурору для проведення додаткового розслідування.

На постанову може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом семи діб з моменту її винесення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1