Справа № 317/494/15-к
№/п 1-кп/317/95/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в кримінальне провадження № 0001169 від «19» липня 2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Розумівка, Запорізького району, Запорізької області, українки, громадянки України, освіта 4 класи, пенсіонерки, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
19.07.2014 року близько 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 знаходячись на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно нанесла їй близько 5-ти ударів дерев`яною палицею по лівій руці та тулубу останньої, чим завдала ОСОБА_7 закритий перелом ліктьової кістки в нижній треті лівого передпліччя з задовільним станом кісних фрагментів, закритий субкапітальний перелом головки 5-ої п`ясткової кістки правої кисті зі зміщенням кісткових фрагментів, які, згідно висновку експерта № 3153 від 21.07.2014 як поодинці, так і в сукупності кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Допитана в ході судового засідання обвинувачена ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 122 КК України не визнала та пояснла, що 19.07.2014 року вона потерпілу не била, а навпаки ОСОБА_7 того дня напала на її сестру ОСОБА_8 , а після того, як ОСОБА_5 прийшла сестрі на допомогу, потерпіла відібрала у неї палицю для ходьби та втікала на сусідній город. Сусідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 забрали у ОСОБА_7 палицю, після чого потерпіла почала втікати та впала на городі ОСОБА_9 . Крім того зазначила, що руку потерпіла пошкодила в березні 2014 року, жодних ударів ОСОБА_7 обвинувачена не завдавала, вважає, що потерпіла навмисно обмовляє її через спадок, який залишився від матері.
З огляду на вищевикладене, обвинувачена та її захисник, посилаючись на відсутність в діях ОСОБА_5 умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, просили суд виправдати обвинувачену у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України
Після детальної перевірки версії обвинуваченої, суд знаходить її неспроможною, що підтверджується, в своїй сукупності, наступними доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 19.07.2014 року з ранку, вона приїхала до будинку АДРЕСА_2 , для того, щоб зібрати врожай. На територію присадибної земельної ділянки вона зайшла разом із сусідом ОСОБА_11 . В цей час на городі знаходився онук ОСОБА_5 , який також збирав врожай, ОСОБА_7 зробила йому зауваження, після чого з кукурудзи вийшла ОСОБА_5 та, наблизившись до ОСОБА_7 , почала наносити їй удари палицею, яку вона використовувала для ходьби. Після того, як ОСОБА_5 завдала потерпілій кілька ударів палицею, ОСОБА_7 , забрала палку у ОСОБА_5 , відбігла від неї на декілька метрів та викинула палицю. Після чого ОСОБА_10 принесла ОСОБА_5 іншу палицю, якою остання знову вдарила потерпілу. Також потерпіла зазначила, що між нею та її сестрами ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , тривалі неприязні стосунки, через спадщину померлої матері, в зв`язку з чим обвинувачена та ОСОБА_8 постійно нападають на неї, зокрема в березні 2014 року ОСОБА_8 умисно нанесла їй два удари дерев`яним брусом по правій руці, чим завдала останній закритий перелом нижньої третини правої ліктьової кістки без зміщення фрагментів, за що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 27.10.2014 року ОСОБА_8 було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України і призначено їй покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, звільнено від відбуття покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році».

Крім того потерпіла заявила цивільний позов відповідно якого, просить суд стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на свою користь 5000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, які потерпіла зазнала в результаті протиправних дій обвинуваченої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що він мешкає поряд з будинком АДРЕСА_2 . Зранку 19.07.2014 року до нього завітала ОСОБА_7 та попрохала проводити її на город, оскільки, приїхали її сестри, а сама вона йти боялась. Зайшовши на город ОСОБА_11 побачив хлопця який рвав кукурудзу. Через кілька хвилин з кукурудзи вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та почали ображати ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_5 почала розмахувати палицею, намагаючись вдарити потерпілу. ОСОБА_12 почав їх розбороняти та стояв обличчям до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в свою чергу, стояла за спиною у ОСОБА_12 , обличчям до його спини. Впродовж цього, ОСОБА_13 махала палицею, зліва від свідка, та наносила удари ОСОБА_7 по лівій руці.

ОСОБА_8 наблизилась до ОСОБА_7 , вхопила її та вони разом впали на землю, ОСОБА_13 продовжувала нападати на потерпілу, після чого ОСОБА_7 , підвелась, вихопила палицю у обвинуваченої та відбігла на сусідній город до ОСОБА_9 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що 19.07.2014 року вона разом з ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 приїхали на город, для того, щоб зібрати врожай. Через певний проміжок часу на город прийшла ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . ОСОБА_8 почала проганяти ОСОБА_7 з городу, а та в свою чергу напала на ОСОБА_8 , почала її бити, та вони вдвох впали на землю, після чого ОСОБА_7 підвелась, наблизилась до ОСОБА_5 , забрала в неї палицю для ходьби і втікала на сусідній город. Крім того зазначила, що ОСОБА_7 ніхто не бив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що вона є донькою ОСОБА_7 , 19.07.2014 року біля 14-00 годин, їй зателефонувала потерпіла та повідомила, що її побили сестри, тоді вона порекомендувала матері самостійно звернутись до лікарні. Також суду повідомила, що бійку не бачила, однак про неї їй відомо зі слів матері та свідка ОСОБА_11 . Крім того зазначила, що між ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 тривають довгі неприязні стосунки, через спадок їх матері. До цього часу між сестрами періодично виникають скандали, зокрема у квітні 2014 року, вони також побили ОСОБА_7 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вранці 19.07.2014 року вона разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебувала на городі, за адресою: АДРЕСА_2 , де вони збирали врожай. Через деякий час на город прийшла ОСОБА_7 та почала нападати на ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_7 ніхто не бив. А через один день свідок знову бачила ОСОБА_7 на городі без гіпсу та без будь-яких слідів побоїв

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що вона її будинок знаходиться по сусідству з будинком АДРЕСА_2 . 19.07.2014 року у першій половині дня вона почула крики з городу сусідів, а коли вийшла, побачила ОСОБА_7 , яка бігає по її городу, на що остання попросила її піти, бійки свідок не бачила, жодних предметів у ОСОБА_7 в руках вона також не бачила. Наполягала на свідченнях наданих нею під час досудового розслідування.

В судовому засіданні також були досліджені наступні письмові докази:

З висновку судово-медичного експерта № 3153 від 04.08.2014 року вбачається, що у потерпілої виявлені: закритий перелом ліктьової кістки в нижній треті лівого передпліччя з задовільним станом кісних фрагментів, закритий субкапітальний перелом головки 5-ої п`ясткової кістки правої кисті зі зміщенням кісткових фрагментів, які як окремо так і в сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої степені тяжкості, не небезпечні для життя, однак які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день; рана в нижній треті правої голені у потерпілої кваліфікується як легке тілесне ушкодження, яке потягнуло за собою короткочасний розлад здоров`я; крововилив на лівому стегні у потерпілої, кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

З огляду на вищевикладену експертизу, суд вважає правдоподібними покази свідка ОСОБА_11 , який зазначав, що більшість ударів прийшлася саме по лівій стороні потерпілої ОСОБА_7 .

З висновку судово-медичного експерта № 3916-д від 16.09.2014 року також вбачається імовірність виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень в результаті обставин, які зазначив свідок ОСОБА_11 в ході його допиту на досудовому слідстві, та в результаті обставин на які посилається потерпіла в ході її допиту на досудовому слідстві, що в свою чергу суд приймає до уваги як, доказ який підтверджує позицію потерпілої.
В судовому засіданні було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 04.12.2014 року та переглянуто відеозапис слідчого експерименту, на якому потерпіла спробувала відтворити механізм спричинення їй тілесних ушкоджень.
З висновку судово-медичного експерта № 5193-д від 25.12.2014 року вбачається, що не виключається можливість утворення ушкоджень верхніх кінцівок при обставинах на які вказала ОСОБА_7 , про проведення слідчого експерименту від 04.12.2014 року.
Беручи до уваги висновки експертизи, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченої ОСОБА_5 , щодо невизнання своєї провини, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами, що дослідженні судом та є, на думку суду, способом захисту від обвинувачення із метою уникнути покарання.
Також суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_8 , оскільки остання відчуває явну неприязнь до потерпілої ОСОБА_7 , а крім того ОСОБА_8 була засуджена за аналогічний злочин у відношенні ОСОБА_7 , та її свідчення не можуть бути об`єктивними.
Що стосується показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд вважає, що їх також не можна брати до уваги, оскільки вони в свою чергу не узгоджуються з іншими доказами по справі та різняться поміж собою.
Протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 22.08.2014 року складений слідчим СВ Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_16 , на який посилався захисник обвинувачної адвокат ОСОБА_6 суд не може визнати допустимим доказом, оскільки він протирічить вимогам ст. 23 КПК України.
Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доказаною вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину). Дії обвинуваченої, а саме: завдання умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, судом кваліфікуються за частиною 1 статті 122 КК України.

Вивченням особистості обвинуваченої встановлено, що вона є особою похилого віку, раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, з боку сусідів скарг не надходило.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), який відноситься до злочинів середньої степені тяжкості, сукупність усіх обставин, що характеризують даний злочин, який є умисним, особистість обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, є особою похилого віку, пенсіонерка, за місцем проживання характеризується позитивно, провину у вчиненому золочені не визнає.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив.

Таким чином, суд доходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання достатнього для її виправлення у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з частковим покладанням на обвинувачену обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відсутній.

Щодо стягнення з обвинуваченої суму моральної шкоди, суд вважає що в цій частині позовна заява підлягає частковому задоволенню, при цьому погоджуючись з потерпілою, що протиправними діями ОСОБА_5 їй були спричинені фізичний біль та душевні страждання, які виходячи з вимог розумності та справедливості, та приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд оцінює у 1000 грн.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити їй покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, у разі, якщо вона на протязі двох років випробувального строку не вчинить нового кримінального правопорушення

На протязі випробувального строку, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 1000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1