№ 321/8993/15-к
Пр. № 1-кп/336/109/2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 в кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
17 грудня 2015 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого заявила клопотання, яке підтримав її підзахисний, про повернення прокурору обвинувального акту в зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінального процесуального законодавства.
Необхідність вчинення зазначеної процесуальної дії захисник пояснила тим, що в порушення вимог ст. 291 КПК України акт містить невірні посилання на анкетні дані обвинуваченого, зокрема: замість ОСОБА_7 його по батькові зазначено як ОСОБА_8 ; в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений не одружений, тоді як 30 грудня 2014 року був зареєстрований його шлюб з ОСОБА_9 , який не розірваний; в якості адреси його проживання зазначені дві адреси, до яких він не має жодного відношення, - будинок АДРЕСА_1 , де він дійсно проживав, але до укладення шлюбу; та будинок АДРЕСА_2 , де ані обвинувачений, ані його рідні і оточення, ніколи не проживали і не були зареєстрованими. Між тим адреса фактичного проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_3 , де він мешкає з родиною своєї дружини з моменту укладення шлюбу і жив за цією адресою на момент складання обвинувального акту, в акті не зазначена.
Крім зазначеного порушення процесуального законодавства, захисник звертає увагу на відсутність посилання в обвинувальному акті на суму грошових коштів, відкрито викрадених ОСОБА_5 та його співучасником, а лише зазначення в акті вартості спричиненої потерпілому майнової шкоди. Між тим вартість викраденого майна і розмір майнової шкоди, зазначає захисник, не є тотожними поняттями, оскільки в силу цивільного законодавства майнову шкоду утворюють втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також упущена вигода.

Що ж стосується розміру майнової шкоди, спричиненої потерпілому, автор обвинувального акту є непослідовним в його зазначенні: якщо у викладі фактичних обставин кримінально караного діяння зазначена шкоду у сумі 1400 грн., то у відомостях про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наявне посилання на суму в 1409 грн.

Невідповідністю вимогам КПК, на думку захисника, є відсутність у обвинувальному акті посилання на те, чи зазнала потерпіла ОСОБА_4 , до якої було застосовано насильство під час вчинення протиправних дій, матеріальної шкоди.

Невірним, на думку захисника, є і незазначення в якості обтяжуючої обставини вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, хоча із змісту обвинувального акту вбачається, що обвинуваченому інкриміновано вчинення грабежу у співучасті з двома невстановленими особами.

Відсутність у обвинувальному акті посилання на наявність або відсутність процесуальних витрат на залучення експерта при тому, що в провадженні призначалось кілька судових медичних експертиз, також не відповідає вимогам КПК.

Крім того, повернення обвинувального акту прокуророві, на думку захисника, зумовлено невідповідністю реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, вимогам процесуального закону.
Зокрема, відомості про першу процесуальну дію прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення не містять часу її проведення.

У відомостях про процесуальну дію № 2 (огляд місця події), під час якої вилучено дев`ять слідів папілярних узорів, не зазначено місце їхнього зберігання.

У відомостях про процесуальну дію № 27 (роз`яснення процесуальних прав та обов`язків представнику потерпілого) є невірне посилання на правову кваліфікацію кримінального правопорушення (замість ч. 2 ст. 186 КК України зазначена ч. 3 ст. 186 КК України), тоді як, за відомостями про процесуальну дію № 28, в цей же день (5 листопада 2015 року) проведено допит представника потерпілого в кримінальному провадженні за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України.

В реєстрі слідчих дій є зазначення клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання від 27.11.2015 року (№ 32), проте відсутнє посилання на наслідки його вирішення слідчим суддею, а є лише згадування (№ 1 розділу Ш. Заходи забезпечення кримінального провадження) ухвали слідчого судді про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту від 27.11.2015 року, однак реєстр не містить посилання на клопотання про застосування цього запобіжного заходу.

Розділ П «Прийняті в ході досудового розслідування рішення» містить інформацію про винесення постанови від 30.09.2015 року про зміну юридичної кваліфікації кримінального провадження за ознаками ч. 3 ст. 186 КК України, проте не містить інформації про норму матеріального закону, на яку змінено кваліфікацію, при цьому в постановах про процесуальні рішення, винесені пізніше за часом, а саме: 2 жовтня 2015 року, наявне посилання на норму первісної правової кваліфікації ч. 3 ст. 186 КК України (процесуальне рішення № 6).

У відомостях про процесуальне рішення № 8 про визнання і залучення речових доказів не зазначено місце знаходження (зберігання) цих доказів.

Реєстр не містить посилання на прийняте процесуальне рішення щодо невстановлених осіб, які, за версією слідства, вчинили злочин у співучасті з обвинуваченим.

30 листопада 2015 року захисник зверталася до прокурора з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України про проведення слідчих дій (одночасного допиту осіб), яке фактично залишено без задоволення без ухвалення процесуального рішення, але реєстр не містить інформації ані про саме клопотання, ані про наслідки і процесуальну форму його вирішення.

З урахуванням викладеного захисник просить про задоволення клопотання.

Підтримавши, як зазначено, клопотання захисника, обвинувачений суду пояснив, що при проведенні слідчих дій він пред`являв слідчому паспорт громадянина України, який надав і суду і в якому вірно зазначені його прізвище, ім`я та по батькові, а також повідомляв про належну адресу свого проживання.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечує, зазначивши, що перелічені захистом недоліки є наслідком описок та технічних помилок, які не перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд знаходить за необхідне повернути обвинувальний акт прокуророві у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з таких міркувань.
Підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Однією з умов можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, є відповідність його вимогам КПК України, а згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні, яке відбувається за обов`язкової участю обвинуваченого та його захисника, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення.
Обвинувальний акт не відповідає наведеним вимогам, оскільки анкетні відомості про обвинуваченого є невірними.
Зокрема, по батькові обвинуваченого, зазначене в паспорті громадянина України, наданому суду, - ОСОБА_7 . Між тим обвинувальний акт містить посилання на по батькові ОСОБА_8 .
У відомостях про місце проживання зазначені три адреси, в тому числі і та, яка не має відношення до цієї фізичної особи, проте зазначені відомості не мають посилання на адресу фактичного проживання обвинуваченого, яка, за його поясненнями в суді, співпадає з будинком АДРЕСА_3 , де він оселився після одруження, що мало місце 30 грудня 2014 року.
Дійшовши висновку, що наведені порушення вимог КПК перешкоджають призначенню судового розгляду, суд не погоджується з думкою прокурора про те, що невірні посилання на анкетні дані є формальністю, яка не повинна впливати на вирішення долі обвинувального акту під час підготовчого засідання, оскільки неправильне зазначення прізвища, ім`я, по батькові особи, адреси її проживання не лише свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, а й здатне викликати ускладнення в організації викликів особи, чия участь в судових засіданнях є обов`язковою, у зв`язку з направленням кореспонденції за невірною адресою.
Що стосується тверджень захисту про неправильне зазначення сімейного стану обвинуваченого, суд враховує, що ця інформація про обвинуваченого не є обов`язковою за змістом п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, проте за умови її наведення в обвинувальному акті вона мала б бути перевіреною і об`єктивною, тим більш, що в силу ст. 91 КПК України обставини, що характеризують особу обвинуваченого, є обставинами, що підлягають доказуванню.
Погоджуючись з доводами клопотання про незазначення суми грошових коштів, викрадених ОСОБА_5 та його співучасником, суд вважає, що це свідчить не лише про недбалість при складанні обвинувального акту, але й про порушення вимоги до обвинувального акту щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, виходячи з таких міркувань.

Згідно із ст. 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відносяться, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, тобто фактичні обставини справи.
Із викладу цих обставин вбачається, що особи вчинили відкрите заволодіння грошовими коштами, що зберігалися в двох місцях, а саме: на столі адміністратора і в сейфі, тобто загальну суму викраденого утворюють зазначені складові.
Між тим в описанні фактичних обставин не зазначено, яку суму грошей було викрадено в кожному з цих місць, чи утворюють ці доданки суму в 1400 грн., на яку посилається автор обвинувального акту як на майнову шкоду, спричинену потерпілому.
При цьому з викладу фактичних обставин кримінально караного діяння не можна вивести, кому належать гроші, викрадені зі столу адміністратора «Лотомаркета М.С.Л.», посаду якого обіймає потерпіла ОСОБА_4 , оскільки посилання на належність цих грошей будь-якій особі відсутнє, на відміну від зазначення, що гроші, викрадені з сейфу, належать «Лотомаркет М.С.Л.».
В обвинувальному акті у відповідності до вимог кримінального процесуального закону в якості потерпілого зазначено юридичну особу у формі товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.», і треба розуміти, що ця особа набула статусу потерпілого в силу ст. 55 КПК України як така, що зазнала майнової шкоди.
Проте з викладу обставин кримінального правопорушення не можна вивести, на яких підставах ТОВ «М.С.Л.» в цьому кримінальному провадженні набуло статусу потерпілого, так як виклад обставин справи містить посилання на те, що викрадені з сейфу грошові кошти належали «Лотомаркет М.С.Л.» без згадування, чим є «Лотомаркет М.С.Л.», чи належить він товариству з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.», або є самостійним суб`єктом господарювання.
Оцінюючи дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, прокурор згадує таку кваліфікуючу ознаку як застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і не посилається на заподіяну здоров`ю потерпілої шкоду, хоча з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в провадженні призначено дві судові медичні експертизи (№/№ 3, 4 розділу П. Прийняті рішення), між тим посилання на цю шкоду або її відсутність було б доречно зробити в інтересах конкретності обвинувачення та правильного встановлення обставин, що утворюють предмет доказування.
Враховуючи наведене, суд констатує, що наданий суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а перелічені порушення не є такими, що наповнені лише формальним змістом.
Згідно із ст. ст. 109, 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.
Згідно ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Як випливає з наведених норм процесуального закону, реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком і невід`ємною частиною обвинувального акту і має відповідати вимогам щодо нього, встановленим ст. 109 КПК України.
У зв`язку з викладеним суд погоджується з твердженнями захисту про те, що не зазначення часу проведення всіх процесуальних дій (№/ 1, 5, 6, 18 21, 23, 27 розділу І) є порушенням положень ст. 109 КПК України, як і незазначення серед заходів забезпечення кримінального провадження в розділі Ш реєстру матеріалів досудового розслідування запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого.
Суд звертає увагу на цю неповноту інформації щодо заходів забезпечення кримінального провадження, хоча в цьому розділі і є відомості про відмову у застосуванні щодо ОСОБА_10 домашнього арешту, тому що з переліку проведених під час досудового розслідування дій випливає, що прокурор звертався з клопотанням про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання (№ 32 розділу І «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії»), між тим реєстр не містить інформації про вирішення цього клопотання слідчим суддею, що унеможливлює встановлення інформації про наявність або відсутність запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Указані недоліки перешкоджають прийняттю судом рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що обвинувальний акт та додатки до нього не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Констатуючи наведені порушення кримінального процесуального законодавства, суд не погоджується з доводами захисника про безпідставне незазначення такої обтяжуючої обставини як вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, оскільки наявність цієї кваліфікуючої ознаки складу злочину в силу закону України про кримінальну відповідальність виключає її згадування в якості обтяжуючої покарання обставини.
Зауваження захисту щодо розбіжностей в посиланні на розмір шкоди (1400 грн. в одному випадку і 1409 грн. в іншому), найменуванні місця вчинення злочину («Лотомаркет М.С.Л.» і « ОСОБА_11 »), відсутність іменника між прикметниками «відкрите» і «чужого» в словосполученні «відкрите чужого майна», що, на думку захисту, позбавляє це словосполучення стилістичного сенсу, безпідставні посилання в реєстрі матеріалів досудового розслідування на ч. 3 ст. 186 КК України після винесення постанови про зміну правової кваліфікації, не свідчать про невідповідність цих документів вимогам кримінального процесуального законодавства, є наслідками описок, тому також не приймаються судом на користь рішення про повернення обвинувального акта прокурору.

Керуючись ст.ст. 291-293, 314, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,за ч. 2 ст. 186 КК України прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 через невідповідність обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1