АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року,
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням, правильність кваліфікації його дій і призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, просить вирок суду першої інстанції змінити, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновок суду про неможливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства є хибним оскільки, обвинувачений щиро покаявся, визнав свою вину, вжив заходи з відшкодування шкоди, примирився з потерпілим, сприяв розкриттю злочину та не перешкоджав слідству, злочин вчинено з необережності, має позитивні характеристики, утримує малолітню дитину та дружину.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оспорює доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням, правильність кваліфікації його дій і призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, просить вирок суду першої інстанції змінити, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що хоча він і втратив батьків з вини обвинуваченого, але його поведінка після вчинення злочину вказує на можливість виправлення без ізоляції від суспільства оскільки, обвинувачений щиро покаявся, визнав свою вину, вжив заходи з відшкодування шкоди, примирився з потерпілим, сприяв розкриттю злочину та не перешкоджав слідству, злочин вчинено з необережності, утримує малолітню дитину та дружину. Крім того зазначає, що потребує щомісячної допомоги, яку виплачує обвинувачений.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що 14 лютого 2015 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «HYUNDAI SONATA», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у третій смузі для руху з чотирьох наявних проїзної частини проспекту генерала Ватутіна зі сторони площі Керченської в напрямку вулиці Братиславської в м. Києві, зі швидкістю приблизно 120 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість руху в населених пунктах в 60 км/ год.
Навпроти будинку № 26 по проспекту генерала Ватутіна, де встановлено регульований пішохідний перехід, який позначено світлофорними об`єктами, дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.2 додатку 2 ПДР України, допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 8.7.3 підпункт «е», 8.10, 10.1 та 12.4 Правил дорожнього руху.
У наслідок цих порушень, які виявились у перевищенні максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги, неуважності під час руху до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, перед яким в його смузі руху знаходились транспортні засоби, які зупинились перед пішохідним переходом на червоний сигнал світлофора, став виконувати маневр вліво, перестроївшись в крайню ліву смугу руху, при цьому перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофору перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), продовжив свій рух, внаслідок чого на регульованому пішохідному переході навпроти будівлі № 26 по проспекту генерала Ватутіна в м. Києві здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , які переходили проїзну частину на зелений сигнал світлофора для пішоходів.
В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_10 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження від яких ОСОБА_10 померла на місці пригоди, а ОСОБА_10 помер о 06 год. 25 хв. 15.02.2015 в Київській КЛШМД.
Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його

захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілого, який підтримав вимоги свої апеляційної скарги та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_5 у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності, та ніким не оспорюються.

Зазначені фактичні обставини справи обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, а тому суд впевнившись у правильному розуміння зазначеними особами цих обставин, відсутності сумнів у добровільності їх позицій, роз`яснивши наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та отримавши на це згоду всіх учасників судового провадження, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 2 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій

ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 268 КК України є правильною, що також в

апеляційній скарзі не заперечується.

Всупереч доводам апеляційних скарг, покарання ОСОБА_5 призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

При цьому судом першої інстанції були з`ясовані обставини, передбачені ст. 91 КПК України, враховані позитивні характеристики ОСОБА_5 , те, що він раніше не судимий, вірно встановлено обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини і дружини, яка перебуває у відпустці по огляду за дитиною.

Також, суд першої інстанції врахував і те, що ОСОБА_5 вжив заходи по відшкодуванню шкоди заподіяної злочином, намагався мінімізувати наслідки його злочинних дій, примирився з потерпілим, не перебуває на спецобліках, має постійне місце проживання, стан його здоров`я, поведінку після вчинення злочинних дій та форму вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням цих та наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до визнання їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.286 КК України.
Однак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставини та місце його вчинення, тяжкі наслідки вчинення злочину та характер допущених порушень, які призвели до таких наслідків, вказують на правильність висновку суду першої інстанції про неможливість виправлення ОСОБА_5 без відбування реального покарання, що відповідає меті такого покарання у тому числі щодо запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, всі обставини щодо особи обвинуваченого на які містяться посилання в апеляційних скаргах, були враховані судом першої інстанції у повному обсязі з відображенням цього у вироку при пом`якшенні покарання обвинуваченому, однак вони не переважають обставини, які не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і підстав для задоволення апеляцій захисника та потерпілого не убачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ЄУНС 755/6727/15-к
№ апеляційного провадження 11-кп/796/2107/2015
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_11
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1