Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/511/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000428 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.04.2014 року вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто з участю:

- прокурора ОСОБА_8 ,

- захисника ОСОБА_9 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 не оспорюючи правильність встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності винуватості, правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - повторність злочину. Із мотивувальної частини вироку виключити посилання суду про незастосування до ОСОБА_7 ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання. У решті вирок залишити без змін.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку не зазначено, що ОСОБА_7 відбув покарання у виді 150 годин громадських робіт за попереднім вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2014 року. Це має істотне значення для правильного застосування норм кримінального закону при призначенні остаточного покарання обвинуваченому за вчинений злочин. Крім цього, судом безпідставно зазначено, що не застосовується положення ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання. Так, обвинувачений вчинив злочин 01.09.2014 року, тобто після ухвалення щодо нього попереднього вироку суду від 16.04.2014 року та відбув призначене покарання у виді 120 годин громадських робіт на момент ухвалення оскаржуваного вироку, відповідно підстав для застосування ч. 4 ст. 70 КК України, немає.

При встановленні обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції безпідставно не визнано повторність як обставину, що обтяжує покарання та не враховано її при призначенні покарання.

Разом з цим, при призначенні ОСОБА_7 покарання в порушення вимог ст. 370 КПК України не визначено його виду та не враховано, що він притягується до кримінальної відповідальності не вперше, має не зняту і непогашену судимість за вчинення умисного, аналогічного злочину, обтяжуючу покарання обставину - повторність злочинів, за місцем проживання характеризується негативно, вчинив два епізоди злочинів, потерпілим збитки не відшкодував, ніде не працює, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

А тому, апелянт вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є недостатнім і суперечить меті покарання, а тому повинно бути призначено обвинуваченому більш суворіший вид покарання, встановлений санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема громадські роботи.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , заслухавши в дебатах прокурора, який підтримав доводи апеляції, просив вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - повторність злочину. З мотивувальної частини вироку виключити посилання суду про незастосування при призначенні остаточного покарання ч. 4 ст. 70 КК України. У решті вирок залишити без змін. Заслухавши захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 349, 394, 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду - 236 грн. 05 коп. та на користь Петрівської ЦРЛ витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_10 від злочину - 379 грн. 31 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, вчинив умисне легке тілесне ушкодження за таких обставин.

01.09.2014 року приблизно о 20 год. ОСОБА_7 перебуваючи на городі свого домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , побачив ОСОБА_11 , яка металевою трубою вигонить його корову із свого городу.

На ґрунті цього, між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 , вихопив з її рук металеву трубу та кулаком наніс один удар в область нижньої щелепи.

Від отриманого удару ОСОБА_11 впала на землю. Коли піднялась, між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 відбулась штовханина, під час якої ОСОБА_7 металевою трубою наніс один удар в область лівого стегна ОСОБА_11 .

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: садни слизової оболонки нижньої губи, садни лівої підключичної ділянки, садни з синцем довкола лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії легких.

Побачивши, що відбувається, ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_7 та з метою захисту своєї дружини, відштовхнув ОСОБА_7 .

На підґрунті цього, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка. Після словесної перепалки, ОСОБА_10 направився в напрямку свого домоволодіння.

У цей час, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, ОСОБА_7 підняв із землі дерев`яну палицю, наздогнав ОСОБА_10 і наніс нею один удар в область лівого плеча ОСОБА_10 .

Після отриманого удару, ОСОБА_10 повернувся обличчям до ОСОБА_7 і отримав від нього дерев`яною палицею удар в область правої частини голови.

Своїми умисними, протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: садни лівої скроневої ділянки голови та передньої поверхні лівого передпліччя, синців задньої поверхні лівого плечового суглобу, які відносяться до категорії легких.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за обставин, викладених у вироку є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні допустимих, належних, достовірних і достатніх доказах досліджених в судовому засіданні, правильно оцінених судом та відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, як фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким із учасників процесу, а також прокурором в апеляції не заперечується, кримінальне провадження розглядалося відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно положень ст. 394, 404 КПК України відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та його правову кваліфікацію.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України не визначив його вид, а вказав лише розмір покарання. Крім того, суд першої інстанції безпідставно мотивував з яких підстав не застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України, так як не врахував, що за попереднім вироком суду обвинувачений ОСОБА_12 відбув покарання у виді 150 годин громадських робіт. Крім того, при встановленні обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції не визнано, що він повторно вчинив кримінальне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів відповідно до вимог до ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів враховує, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, за місцем проживання характеризується негативно, матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів визнає вчинення злочину повторно, так як він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин має не зняту та не погашену судимість.

Ураховуючи викладене, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , його вік та стан здоров`я, колегія суддів вважає, що за спрямованістю поведінки, як особа обвинувачений представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише при виконанні у вільний від роботи час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких, визначають органи місцевого самоврядування, призначивши йому покарання у виді громадських робіт в розмірі запропонованим в апеляції прокурором.

Обране колегією суддів обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді громадських робіт на переконання колегії суддів буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження, але й його особі є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

Інші більш м`які види покарання, передбачені ч. 1 ст. 125 КК України не забезпечать досягнення мети покарання та не будуть відповідати засадам його призначення, визначеним у ст. 65 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів.

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

У решті вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ через Апеляційний суд Кіровоградської області протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання його копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4