Справа № 314/3529/15-к Провадження № 1-кп/314/238/2015
ВИРОК
іменем України
28.09.2015 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1 ,

-з участю: прокурора - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, українця, освіта середня, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.03.1993 року Запорізьким районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.81, ст. 44 КК України до 2-х років виправних робіт з утриманням 20% із заробітної плати на користь держави. 29.04.1996 року постановою Оржонікідзквського райсуду м.Запоріжжя виправні роботи замінено на позбавлення волі строком на 11 місяців;

- 12.06.1998 року Запорізьким райсудом Запорізької області за ст.,ст. 19, 86-1, 43, 44 КК України до 4-х років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 29.03.2000 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 140, 86-1, ч.1 ст. 42, 43 КК України (1960 р.) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 43 КК України частково приєднане невідбуте покарання за постановою Оржонікідзквського райсуду м. Запоріжжя від 29.03.2000 року, і остаточно визначене покарання у вигляді 10 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою Вільнянського райсуду Запорізької області від 15.01.2001 року дії за ст. 86-1 КК України перекваліфіковані на ст.185ч.5 КК України ( 2001 р.). Постановою начальника Вільнянської виправної колонії Запорізької області № 20 від 15.02.2005 року на підставі ст.101 КВК України переведений на дільницю соціальної реабілітації; невідбутий строк становить: 2 роки 6 місяців 7 днів;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 393 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
22.09.2005 року ОСОБА_3 , засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 29.03.2000 року до покарання у вигляді позбавлення волі, відбуваючи призначене покарання на дільниці соціальної реабілітації при Вільнянській виправній колонії № 20 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Запорізькій області, що розташована по вулиці Дзержинського №1 в м. Вільнянськ Запорізької області, працював в місті Запоріжжя на закритому акціонерному товаристві «БАН» (безалкогольних напоїв), і знаходячись під наглядом і охороною співробітника установи водія відділу охорони старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_6 , повертаючись близько 14 години на службовому автомобілі до розташування установи виконання покарань, перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на втечу з місця позбавлення волі, діючи за попередньою змовою з іншою особою, яку оголошено в розшук та відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, на перехресті доріг Харків-Сімферополь, Запоріжжя-Донецьк, скориставшись тим, що автомобіль зупинився перед світлофором, діючи умисно, вистрибнули з нього та втекли, тобто здійснили втечу з місця позбавлення волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, він повністю визнає свою провину, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті. При цьому пояснив, що, дійсно, в 2005 році він відбував покарання у вигляді позбавлення волі в Вільнянській виправній колонії № 20, і його, як особу, що стала на шлях виправлення, було переведено до дільниці соціальної реабілітації. Отже, одного дня восени 2005 року, коли він був направлений на роботу в м. Запоріжжя на одному з заводів, там за обідом він разом з іншими засудженими вжили алкогольні напої. Після цього вони побоювались повертатись до місця відбування покарання, оскільки у разі виявлення факту вживання алкоголю, їх могли повернути відбувати подальший строк покарання не в умовах дільниці соціальної реабілітації, а до колонії. Тому, повертаючись ввечері з роботи до місця відбування покарання в службовому автомобілі, він разом з іншими засудженими, які вживали алкогольні напої, вирішили скоїти побіг по ходу руху автомобіля. З цією метою, в той час коли автомобіль зупинився на світлофорі, він разом з іншими засудженим на ім`я ОСОБА_7 вистрибнули з автомобіля та побігли. На ринку ОСОБА_8 в м. Запоріжжя вони продали свої мобільні телефони і на ці гроші доїхали до м. Харків, де потім пішки перейшли кордон Російської Федерації, і там розійшлись з ОСОБА_7 . Як пояснив обвинувачений, після скоєння втечі він протягом 10 років проживав в м. Бєлгород і працював в Сервісному центрі обслуговування автомобілів. На початку липня 2015 року він вирішив повернутись в Україну, оскільки дуже хотів побачити свого сина, який тут лишився, і якого могли мобілізувати. З цією метою на велосипеді він переїхав кордон, проте по дорозі до м. Запоріжжя його затримали працівники ДАЇ, і при перевірці в даних встановили, що він перебуває у розшуку. Обвинувачений в суді зазначив, що усвідомлює свою провину в тому, що сталося, щиро кається у скоєному, зазначає, що покараний вже тим, що всі десять років життя провів в страху за своє майбутнє.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 в суді беззастережно визнав свою вину у повному обсязі, ніхто з учасників процесу не оспорював встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини та докази у цьому кримінальному провадженні, суд, керуючись вимогами ст.349 КПК України, обмежив вивчення доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а інші докази стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорювалися, визнав недоцільним досліджувати.

Проаналізувавши в сукупності вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 повністю доведена в судовому засіданні, та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 393 КК України - як втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Також суд враховує, що після скоєння втечі з місць позбавлення волі, обвинувачений був вимушений протягом 10 років переховуватись, проживати без родини, близьких, не мав можливості виховувати свого сина 1992 року народження, що, за висновком суду, і так створювало обстановку психологічної напруги, дискомфорту і суттєво погіршувало якість життя ОСОБА_3 . При цьому в період переховування від правосуддя з 2005 року до 2015 року ОСОБА_3 за скоєння інших злочинів не засуджувався.

Всі ці обставини в сукупності характеризують меншу ступень небезпечності як самого діяння, скоєного ОСОБА_3 , так і особи обвинуваченого, і на підставі ч.2 ст. 66 КК України суд відносить їх до таких, що пом`якшують покарання останнього.

В якості обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, - суд враховує рецидив злочинів і вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд враховує позицію сторони обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем відбування покарання за попереднім вироком характеризувався виключно позитивно, мав 9 заохочень, і до нього, як до особи, що стала на шлях виправлення, була застосована пільга, передбачена ст. 101 КВК України, має сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , і останній на час скоєння обвинуваченим інкримінованого злочину не досяг віку повноліття.

Приймаючи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальний злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливо тільки в умовах, пов`язаних з ізолюванням від суспільства, при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі. Суд вважає, що тільки цей вид покарання є необхідним і достатнім для попередження скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Одночасно, приймаючи до уваги наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 і суттєво знижують ступень тяжкості вчиненого ним, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає можливим застосувати ст. 69 КК УК України і призначити покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 393 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

При цьому, враховуючи що, злочин, за який зараз засуджується ОСОБА_3 він скоїв до відбуття ним покарання, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 29.03.2000 року, суд остаточно призначає йому покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.

До набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити чинним обраний раніше ОСОБА_3 захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , передбаченого ч.2 ст. 393 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3-х ( трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 29.03.2000 року, та остаточно призначити покарання у вигляді 3-х( трьох) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з 20.07.2015 року.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити чинним до набрання вироком законної сили.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом п"ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1

28.09.2015