Ухвала іменем україни 24 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_8,
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10
при секретарі ОСОБА_11

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Мукачеве, Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5, просить ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (як убачається з мотивувальної частини касаційної скарги, прокурор фактично просить скасувати судові рішення через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості). Свої доводи обґрунтовує тим, що суд неправильно застосував ст. 75 КК України з огляду на відсутність обставин, які б свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Вказує, що апеляційний суд, погодившись з доводами суду першої інстанції в частині призначення покарання, в достатній мірі не врахував відмову ОСОБА_5 від дачі показань як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, а визнав свою вину в повному обсязі лише під час апеляційного розгляду.

В запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_5 просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України (у редакції Закону № 1261-VII) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями на всіх державних підприємствах, установах, організаціях та працівника правоохоронного органу, строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 77 КК України, без конфіскації майна та, на підставі ст. 54 КК України, із позбавленням спеціального звання радника податкової та митної справи ІІІ-го рангу.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов'язок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ст. 77 КК України, призначене ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями на всіх державних підприємствах, установах, організаціях та працівника правоохоронного органу строком на 2 (два) роки ухвалено виконувати самостійно; додаткове покарання у виді конфіскації майна до ОСОБА_5 не застосовувати.

Вироком вирішено питання про стягнення судових витрат та щодо речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 02 червня 2014 року, обіймаючи посаду головного державного ревізора-інспектора відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового аудиту Мукачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області, яка, відповідно до національного класифікатора України «Класифікатора професій ДК 003:2010», станом на 01 вересня 2010 року, відноситься до Групи КП 1229.1 - «Керівні працівники апарату центральних органів державної влади» під кодом «20839» та, згідно з ст. 25 Закону України «Про державну службу », віднесена до шостої категорії, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, державним службовцем 12 рангу у спеціальному званні радника податкової та митної справи ІІІ рангу та, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів », - є працівником правоохоронного органу, який уповноважений на виконання функцій держави, використовуючи своє службове становище, одержав неправомірну вигоду в розмірі 15 000 грн. за наступних обставин.

Так, 02 червня 2014 року інспектор ОСОБА_5 проводив планову виїзну перевірку ТОВ «Ремжилстрой», за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Великі Лучки, вул. Мічуріна, 37, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року, під час якої виявив порушення податкового законодавства у вигляді заниження підприємством податкового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість.

Після цього, ОСОБА_5 вирішив скористатися даною ситуацією у власних корисливих цілях, які полягали у його протиправному збагаченні. Так, він висунув директору товариства ОСОБА_6 вимогу щодо сплати йому неправомірної винагороди в розмірі 15 000 грн. за проведення перевірки не в повному обсязі та невідображенні в Акті всіх допущених порушень вимог податкового законодавства. З цим керівник підприємства вимушений був погодитися, оскільки не бажав настання негативних наслідків для ТОВ «Ремжилстрой».

Доводячи свій злочинний намір щодо незаконного збагачення до кінця, ОСОБА_5 цього ж дня близько 16.30 год., знаходячись в одному з кабінетів приміщення офісу ТОВ «Ваш бухгалтер і Ко», за адресою: м. Мукачеве, вул. Горького, 25, під час зустрічі з ОСОБА_6, передав йому для ознайомлення та підписання Акт № 1884/22-00/38236503 від 02 червня 2014 року «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Ремжилстрой» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року», в якому ним не в повному обсязі відображені всі, допущені керівником ТОВ «Ремжилстрой» порушення вимог податкового законодавства, а також надав останньому довідку про результати вказаної перевірки та протокол серії АА № 644658 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення без дати складання, одержав від останнього раніше обумовлену суму неправомірної вигоди в розмірі 15 000 грн. Після цього він був викритий працівниками управління СБУ в Закарпатській області.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року вирок суду першої інстанції залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 368 КК України в касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України та положення, що наведене в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 06 листопада 2009 року), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов'язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України та роз'яснень, що містяться у абз. 2 п. 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України , необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання; рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Так, мотивуючи своє рішення, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про доцільність застосування статті 75 КК України, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких; відсутність обставин, які обтяжують покарання; а також обставини, що пом'якшують покарання, а саме: відсутність судимостей (вперше притягнення до кримінальної відповідальності), позитивні характеристики за місцем проживання та з місця роботи, законослухняний спосіб життя, наявність на утримання двох неповнолітніх дітей та батьків пенсійного віку.

Не погоджуючись з вироком, прокурором була подана апеляційна скарга, в якій наводились доводи, аналогічні викладеним в касаційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.

Апеляційним судом наведені вимоги закону виконані належним чином.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції повно і всебічно дослідив усі доводи апеляційної скарги прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про відповідність призначеного покарання вимогам ст. ст. 65, 75 КК України. Мотиви прийнятого рішення викладені в ухвалі суду з дотриманням положень кримінального процесуального закону.

Також, під час апеляційного провадження ОСОБА_5 щиро розкаявся, що було враховано судом апеляційної інстанції.

З урахуванням сукупності перелічених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України належним чином вмотивоване, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження ним нових злочинів. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування чи зміну судового рішення, не встановлено.

Таким чином, доводи касаційної скарги прокурора є необґрунтовані, і підстави для її задоволення відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10