УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №282/1297/15 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.122ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді. . . . . . . . . . . ОСОБА_2
суддів . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання. . . . ОСОБА_5
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Пятигірка Андрушівського району Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
за участю прокурора . . . . ОСОБА_9 обвинуваченого . . . . . ОСОБА_8 ,
представника потерпілого . . . ОСОБА_6 ,
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 просить змінити вирок суду, виключити з резолютивної частини вироку застосування ст.75 КК України щодо звільнення від відбування покарання та збільшити розмір на відшкодування моральної шкоди відповідно до заявлених позовних вимог.
Посилається на м`якість призначеного покарання і на безпідставність застосування судом ст.75 КК України, оскільки вважає, що щирого каяття у вчиненому обвинувачений не проявив, ні після вчинення протиправних дій, ні в судовому засіданні, так як протягом тривалого часу після подій ОСОБА_8 не спромігся попросити вибачення у ОСОБА_7 та відшкодувати потерпілому шкоду понесену на придбання медичних препаратів під час лікування. Крім того, зазначає, що при вирішенні цивільного позову суд не в повному обсязі врахував моральні страждання потерпілого у зв`язку з ушкодженням його здоров`я та суттєво занизив розмір моральної шкоди.
На апеляційну скаргу представника потерпілого надійшли заперечення від прокурора та обвинуваченого, які просять вирок суду залишити без зміни, так як вважають його обґрунтованим.
Вироком Любарського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2015 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 - 1658,12грн. матеріальних витрат на лікування, 3000 гривень витрат за надання правової допомоги та 5000 гривень моральної шкоди.
Речові докази повернуто ОСОБА_7 ..
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 16 серпня 2015 року, о 01 годині 00 хвилин, неподалік від приміщення магазину «Наталі», що по вул. Шкільній с. Привітів Любарського району Житомирської області між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час розмови виникла словесна суперечка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_8 кулаком правої руки наніс один удар в обличчя ОСОБА_7 від чого останній упав на землю. У подальшому ОСОБА_8 кулаками рук та ногами наніс численні удари в область грудної клітки та голови, при цьому своєю взутою ногою, застосувавши фізичну силу, наступив на ліву ногу ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 677 від 29.09.2015, у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, які відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, а також тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_8 , які виразились у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, кваліфіковано за ч. І ст. 122 КК України.
Заслухавши доповідь судді, представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора, обвинуваченого, захисника проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України ніким з можливих апелянтів не оспорюється.
Доводи представника потерпілого захисника ОСОБА_6 про необхідність призначення обвинуваченому покарання без застосування ст. 75 КК України, змінивши вирок суду є необґрунтованими.
Статтею 408 КПК України передбачені випадки зміни рішення суду 1-ї інстанції апеляційним судом. Виключення з резолютивної частини вироку щодо обвинуваченого ст.75 КК України із-за м?якості призначеного йому покарання шляхом зміни вироку суперечить вимогам ст. 408 КПК України.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Суд 1-ї інстанції в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, визнав вину та призначив йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України із застосуванням до ст.75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки передбачені ст.76 КК України.
Колегія суддів погоджується з таким покаранням, бо виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе в умовах без ізоляції від суспільства.
Твердження представника потерпілого в апеляційній скарзі про безпідставне визнання судом обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття не відповідають матеріалам провадження, оскільки згідно журналу судового засідання та запису на технічному носії інформації судового провадження обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав, розкаявся та обіцяв потерпілому відшкодувати збитки.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції безпідставно занизив розмір стягнення витрат на відшкодування моральної шкоди до 5000 гривень і тому доводи апеляційної скарги про безпідставне зменшення судом 1-ї інстанції суми стягнення за цивільним позовом потерпілого є обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню.
Злочинними діями потерпілому були спричиненні тілесні ушкодження середньої тяжкості, чим були йому заподіянні фізичні та моральні страждання. Колегія суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, який вважає необхідним стягнути з винного, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Обвинувачений ОСОБА_8 працює та має відповідний заробіток. Враховуючи викладене, вирок суду 1-ї інстанції підлягає зміні на підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України, оскільки сума витрат на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню, не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, може бути збільшена в межах заявленого цивільного позову.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Любарського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині стягнення витрат на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрати на відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 гривень.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду може бути оскарженою безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
С у д д і: