Провадження №1кп-200/201/16
Справа № 200/1413/16-к
В И Р О К
іменем УКРАЇНИ
10 лютого 2016 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Комі, Сиктивдинського району, с.Поінга, громадянина України, який має середню освіту, одружений, має на утримані неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира танку, у військовому званні «сержант», проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000008 від 14.01.2016,-

ВСТАНОВИВ:
Наказом №251 від 02.10.2015 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини.

Сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», ст.1 Закону України «Про Оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015, який набув чинності 20.01.2015, в України з 20.01.2015 діє особливий період.
2 жовтня 2015 року сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не повернувся вчасно з лікувального закладу Дніпропетровського військового госпіталю (в/ч НОМЕР_2 ), що розташований в АДРЕСА_2 , до розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

29 грудня 2016 року сержант ОСОБА_4 самостійно повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в результаті чого злочин був припинений.

Таким чином, 2 жовтня 2015 року сержант ОСОБА_4 , не з`явився вчасно до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до 29 грудня 2015 року.

Враховуючи наведене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його умисні дії, що виразилися в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ч.4 ст.407 КК України.
Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами у їх сукупності, дослідженими судом у судовому засіданні:

Поясненнями обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні свою вину визнав повністю та пояснив, що 11.03.2015 він був мобілізований на воєнну службу. Під час служби він захворів на запалення легенів і був направлений військовим лікарем на лікування до Дніпропетровського військового госпіталю, куди його доставили 02.10.2015. Під час госпіталізації він вирішив залишити лікувальний заклад і поїхати додому бо скучив за сім`єю. 02.10.2015 він залишив госпіталь і поїхав в Кіровоградську область, Компанієвський район, с.Полтавка, до своєї сім`ї, де він проводив час із сім`єю, працював по господарству. 29.12.2015 він самостійно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 і приступив до виконання службових обов`язків. В скоєному щиро розкаюється.

А також дослідженими судом письмовими доказами по справі:

- доповіддю за фактом самовільного залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, в якій зазначено, що сержант ОСОБА_4 02.10.2015 вибув на лікування і повернувся в військову частину 29.12.2015, не надавши належних документів (а.с.6);
- військовим квитком серії НОМЕР_3 , відповідно якого ОСОБА_4 мобілізований до Збройних Сил України (а.с.7-9);

- витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №251 від 02.10.2015, відповідно якого сержант ОСОБА_4 зарахований для подальшого проходження служби в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 та вважається таким що вибув на лікування до лікувального закладу у зв`язку з хворобою з 02.10.2015 (а.с.10);
- витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №334 від 29.12.2015, відповідно якого сержант ОСОБА_4 29.12.2015 прибув в військову частину (а.с.11).
Суд вважає вину ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи, а умисні дії ОСОБА_4 , що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, правильно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України.

Відповідно до ст.349 КПК України, інші докази, подані на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення не досліджені в судовому засіданні, у зв`язку з визнанням їх дослідження недоцільним, оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин та фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, в суді вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, а також особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проходження служби характеризується задовільно, одружений, має на утримані неповнолітню дитину. До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах визначених санкцією частини 4 статті 407 Кримінального кодексу України. Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_4 злочину, та особу обвинуваченого, який в скоєному щиро розкаюється, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утримані неповнолітню дитину, суд знаходить можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і на підставі ст.75 КК України суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язку, передбаченого п.3 ч.1 ст.76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть нового злочину, зобов`язавши його відповідно до п.3 ч.1 ст.76 КК України повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання.

На вирок суду з підстав, передбачених ст.394 КПК України, може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Бабушкінського районного суду ОСОБА_1

м.Дніпропетровська