У Х В А Л А
судового засідання
22 грудня 2015 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова в складі ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець. Львова, українець, громадянин України, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ., обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті, досудовим розслідуванням встановлено, що 03 лютого 2015 року, близько 17 год. 00 хв. , ОСОБА_3 , перебуваючи у ТЦ « Новий Цум», що по вулиці Княгині Ольги, 106 у м. Львові, маючи умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою заволодів грошовими коштами у гр.. ОСОБА_4 в сумі 2200 ( дві тисячі двісті) грн.. Вищевказані кошти гр.. ОСОБА_4 , на прохання ОСОБА_3 , переказав через банківський термінал, що по вулиці Княгині Ольги, 106 у м. Львові на банківську картку «Приват банку» № НОМЕР_1 яка належить ОСОБА_3 .. В цей же день, ОСОБА_3 , з метою особистого збагачення перерахував вказані грошові кошти на банківський рахунок № НОМЕР_2 , які в подальшому зняв, чим завдав гр. ОСОБА_4 , матеріальної шкоди на суму 2200 ( дві тисячі двісті) грн.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що таким чином встановлено достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурор прокуратури
Франківського району м. Львова
ОСОБА_5

Учасники судового провадження: потерпілий
ОСОБА_4
Відповідно до ухвали судді від 30 листопада 2015 у справі призначено підготовче судове засідання яке переносилося із за відсутності процесуальних документів, які б підтверджували повноваження прокурора.
При призначенні підготовчого судового засідання та в ході вирішення питань, передбачених ст. 314 316 КПК України, встановлено, що обвинувальний акта і реєстр матеріалів досудового розслідування не у повній мірі відповідають вимогам процесуального законодавства.
Так, обвинувальний акт поданий до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а заступником прокурора Франківського району м. Львова ОСОБА_7 , що суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_5 , а останній відповідно до вимог ст.. 36 КПК України, повинен скерувати його до суду. Разом з тим, прокурор прокуратури Франківського району м. Львова ОСОБА_5 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом не виконав.
До суду звернулася особа, процесуальні права та обов`язки якої, у даному кримінальному провадженні, не підтверджені.
Покликання заступника прокурора Франківського району м. Львова у супровідному листі на п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, стосується прокурора призначеного у порядку, передбаченому ст. 37 КПК України, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України. Як вбачається із розписок про отримання копій обвинувального акта, та угоди про примирення між потерпілим і підозрюваним, датою складання та вручення таких, значиться 21 жовтня 2015 року. Разом з тим, обвинувальний акт з додатками, до суду переданий наручно тільки 27 листопада 2015 року, тобто через 38 (тридцять вісім) днів після затвердження обвинувального акту, що суперечить ст. 293 КПК України, згідно якої прокурор зобов`язаний вручити під розписку копію обвинувального акта одночасно з передачею обвинувального акта до суду.
Проте, прокурор, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні і цих вимог не виконав, а крім того, не дотримався вимог, передбачених ст. 28 КПК України, що призвело до порушення прав обвинуваченого, передбачених ч. 1 ст. 21 КПК України на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, а також ст. ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» згідно з якою, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З огляду на викладене, є очевидною невідповідність обвинувального акта вимогам кримінально - процесуального законодавства, однак вказані питання не є тією перешкодою, щоб перешкоджали розгляду питань, передбачених ст. ст. 314 316 КПК України, у тому числі й щодо розгляду питання затвердження угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Як вбачається із матеріалів обвинувального акта, такі подані разом із угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним від 21 жовтня 2105 року.
В ході підготовчого судового засідання, на пропозицію суду, учасники процесу, кожен окремо, підтвердили, що повідомили суду все та клопотань, крім заявлених не мають, а прокурор заявив клопотання про долучення до матеріалів обвинувального акта іншу угоду про примирення, укладену між потерпілим та підозрюваним, яка теж датована 21 жовтня 2015 року та просить відмовити у затвердженні угоди наявної в матеріалах обвинувального акта, оскільки сторонами в ній визначено покарання, яке не відповідає
вимогам матеріального права та продовжити розгляд долученої ним у даному судовому засіданні угоди про примирення.
Судом встановлено, що угода про примирення не відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Суд заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та потерпілого, приймаючи до уваги наявність угоди про примирення, приходить до висновку, що угода не підлягає затвердженню судом, з підстав зазначених прокурором та невідповідності вимогам ст. 469 і ст. 471 КПК України.
Крім цього, ухвала не відповідає вимогам закону в частині кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки в ній визначено вину у вчиненні кримінального правопорушення: шляхом обману та зловживанням довірою, а дані два шляхи, не є тотожними. Тобто обвинувачення не конкретизовано.
За даних обставин затвердження угоди судом буде суперечити також вимогам ст.. 469, 471, 473 - 476 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 -475 цього Кодексу.
Таким чином, законодавець встановив єдине рішення суду при відмові у затвердженні угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, а саме, - повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.
З огляду на встановлене судом, матеріали кримінального провадження підлягають поверненню прокурору для продовження досудового розслідування в порядку , передбаченому статтями 468 475 КПК України та складання обвинувального акта і угоди у відповідності до вимог ст.. 291 та ст.. 473 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369, 370 372, 468 469, 471, 473, 474 КПК України,-

У Х В А Л И В:
Відмовити у затвердженні угоди про примирення від 21 жовтня 2015 року, укладеної між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 з підстав невідповідності вимогам ст. 473 КПК України.
Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства та виконання дій , передбачених ст. 468 475 КПК України, який не може перевищувати восьми днів з часу проголошення ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_8