Ухвала іменем україни 30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,

суддів: ОСОБА_16, ОСОБА_17,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_18,

прокурора ОСОБА_19,

захисника ОСОБА_1,

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3,

переглянула в судовому засіданні ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді першої інстанції.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Літинка Літинського району Вінницької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із

конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності;

- за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 209 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із конфіскацією коштів отриманих злочинним шляхом та із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією коштів отриманих злочинним шляхом та із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Виправдано ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК за відсутністю в його діянні складу злочину.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2,

- за ч. 3 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із

конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності;

- за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Виправдано ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК за відсутністю в його діянні складу злочину.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку м. Вінниця, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3,

- за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності;

- за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн;

- за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК в строк покарання призначеного за сукупністю злочинів, зараховано частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 липня 2012 року, визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності.

Виправдано ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК за відсутністю в її діянні складу злочину.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 2 000 грн. та 5 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року вказаний вирок суду щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без зміни. В порядку передбаченому ч. 2 ст. 404 КПК даний вирок стосовно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінено та пом'якшено ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і виключено з вироку призначення ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК та засуджено ОСОБА_4 за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності;

- ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн;

- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією усього майна, що належить їй на праві власності.

Даний вирок та попередній вирок стосовно ОСОБА_4 звернуто до самостійного покарання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року відстрочено виконання судових рішень щодо засудженої ОСОБА_4 до досягнення її дитиною трьохрічного віку.

Вироком встановлено, що приблизно на початку квітня 2012 року в м. Вінниці обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, завідомо знаючи, що власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 проживає у даній квартирі сам, зловживає спиртними напоями та легко піддається впливу, вирішили незаконно заволодіти вказаною квартирою та продати її.

13 квітня 2012 року обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3, реалізуючи свій намір, прийшли в помешкання потерпілого ОСОБА_5 і, представившись відповідно власницею фірми та охоронцем, познайомилися з ним, повідомивши ОСОБА_5, що, нібито, хочуть влаштувати його на високооплачувану роботу на їх фірму. Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 запевнила потерпілого ОСОБА_5, що він їй сподобався і вона хоче з ним продовжити спілкування. Таким чином, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ввійшли в довіру до потерпілого ОСОБА_5 та шляхом обману, під приводом влаштування його на роботу, заволоділи його паспортом серії НОМЕР_1, виданим 5 лютого 1996 року Замостянським РВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, та військовим квитком, з метою подальшого використання під час заволодіння квартирою.

Після цього, про свої злочинні наміри обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили обвинуваченого ОСОБА_2, який погодився прийняти участь у незаконному заволодінні квартирою потерпілого ОСОБА_5, оформлені її купівлі-продажу та пошуку покупця цієї квартири.

16 квітня 2012 року обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, продовжуючи виконувати спільний з обвинуваченим ОСОБА_6 злочинний план, маючи умисел на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_5, з метою примушування його надати довіреність на право розпорядження його майном, винайняли квартиру по АДРЕСА_5, куди привезли потерпілого ОСОБА_5, запевнивши останнього, що так потрібно для його працевлаштування.

В подальшому, протягом п'яти днів, позбавивши потерпілого ОСОБА_5 волі, перешкоджаючи його вільному пересуванню та спілкуванню, погрожуючи вбивством або спричиненням тілесних ушкоджень йому та його близьким родичам, а також залякуючи і надалі утримувати проти його волі у вказаній квартирі, обвинувачений ОСОБА_3, за допомогою обвинуваченої ОСОБА_4, яка вчиняла необхідні дії по незаконному утриманню потерпілого у найманій квартирі, примусив потерпілого ОСОБА_5 підписати довіреність на право розпорядження його квартирою за адресою: АДРЕСА_4. Сприймаючи вказані погрози, як реальну загрозу своєму життю та здоров'ю, а також життю та здоров'ю своїх близьких родичів, не маючи можливості залишити вказану найману квартиру або повідомити рідних чи звернутись у міліцію, потерпілий ОСОБА_5 погодився підписати таку довіреність.

В той же час, приблизно, з 15 по 20 квітня 2012 року обвинувачений ОСОБА_2, продовжуючи виконувати спільну з обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовленість, з метою заволодіння коштами свого знайомого ОСОБА_7, запропонував останньому придбати за вигідною ціною квартиру потерпілого ОСОБА_5, повідомивши йому неправдиву інформацію, що власник бажає швидко реалізувати квартиру в зв'язку із заборгованістю по комунальних платежах та необхідністю швидкого одержання коштів. Крім того, обвинувачений ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_7, що документи на квартиру власник втратив, а тому, з метою одержання дублікатів цих документів, ОСОБА_5 надасть йому довіреність з правом вчинення будь-яких дій щодо вищезазначеної квартири. ОСОБА_7 погодився на пропозицію ОСОБА_2 та передав йому у якості завдатку гроші в сумі 850 доларів США.

20 квітня 2012 року, продовжуючи виконувати спільний злочинний умисел, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у найману квартиру № АДРЕСА_5 виклали для складання та підписання довіреності приватного нотаріуса ОСОБА_8, якого запевнили, що ОСОБА_5, у зв'язку з травмою ноги, самостійно не може з'явитись до нотаріальної контори. Для того, щоб не викликати у нотаріуса жодних підозр, обвинувачений ОСОБА_3, заздалегідь перебинтував ногу потерпілому ОСОБА_5 В той же день нотаріусом ОСОБА_8 було складено та посвідчено довіреність на ОСОБА_7 на право розпорядження квартирою потерпілого ОСОБА_5, яку останній підписав.

У подальшому, з метою безперешкодного продажу квартири потерпілого ОСОБА_5, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, періодично перевозили його в наймані квартири в АДРЕСА_6, де незаконно його утримували з 20 квітня 2012 року, приблизно, до 27 квітня 2012 року, по АДРЕСА_7 - з 27 квітня 2012 року по 2 травня 2012 року, по АДРЕСА_8, приблизно, з 2 травня 2012 року по 10 травня 2012 року, не даючи потерпілому ОСОБА_5 змоги вільно пересуватись та спілкуватись будь з ким, даючи тим самим обвинуваченому ОСОБА_2 можливість оформити всі необхідні документи на продаж квартири ОСОБА_5 та отримати кошти від покупця.

Оскільки ОСОБА_7, будучи, згідно довіреності, представником потерпілого ОСОБА_5, не міг юридично оформити право власності на квартиру особисто на себе або на свою дружину, він на пропозицію обвинуваченого ОСОБА_2 погодився підписати договір купівлі - продажу квартири від 27 квітня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, згідно з яким покупцем квартири став обвинувачений ОСОБА_2, а останній, у свою чергу, зобов'язувався переоформити право власності на квартиру за дружиною ОСОБА_7 - ОСОБА_10 Крім того, не будучи обізнаним про злочинні дії та наміри обвинувачених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вважаючи правомірними свої дії щодо придбання квартири ОСОБА_7 передав ОСОБА_2 у якості завдатку за квартиру гроші в загальній сумі 7650 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ, на той час становило 61105 гривень 90 копійок, які ОСОБА_2 розділив з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, використавши їх в подальшому на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою, шляхом вимагання з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, насильства над потерпілим чи його близькими родичами та незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_5, вчиненого з корисливих мотивів протягом тривалого часу, заволоділи його квартирою АДРЕСА_4, вартістю 162596 гривень, що є великим розміром, тобто більше, ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_2 зареєстрував на своє ім'я право власності на вказану квартиру та, отримавши можливість самостійно нею розпоряджатись, без відома обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4, запропонував своєму знайомому ОСОБА_11 придбати вищевказану квартиру, на що останній погодився. 14 травня 2012 року обвинувачений ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_11 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_12, згідно з яким ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_11 квартиру за адресою: АДРЕСА_4, за 22000 доларів США. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_2 уклав угоду щодо майна, отриманого в результаті вчинення ним суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації.

Крім того, приблизно, в перших числах травня 2012 року обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 познайомилися з ОСОБА_13, під приводом працевлаштування останнього, ввійшли до нього в довіру та незаконно заволоділи його пенсійним посвідченням НОМЕР_2 виданим 9 грудня 2002 року, військовим квитком серії НОМЕР_3, виданим 10 вересня 1967 року Вінницьким об'єднаним міським військовим комісаріатом Вінницької області, та трудовою книжкою.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції і про призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю призначеного засудженим покарання тяжкості злочину та їх особам через м'якість. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор наголошує на тому, що наведені в апеляції доводи прокурора апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК належним чином не перевірив, не дав на них вичерпних відповідей та не зазначив підстав, через які визнав апеляцію необґрунтованою. Стверджує, що суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 м'яку міру покарання. Вважає, що в порушення п. 2, ч. 1 ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду відсутній виклад змісту апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо визнання його невинним за ч. 3 ст. 189 та ч. 2 ст. 146 КК, а також не перевірено доводи останнього щодо його непричетності до вчинення злочинів щодо потерпілого ОСОБА_7

На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від засудженого ОСОБА_2, в яких він просить касаційну скаргу прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та його особі через м'якість залишити без задоволення, а в іншій частині ухвалу апеляційного суду направити на новий розгляд у суд апеляційної інстанції.

На касаційну скаргу надійшло заперечення від захисника ОСОБА_1, який просить касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та направити справу на новий розгляд у суд апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2, які підтримали частково касаційну скаргу прокурора та просили направити справу на новий розгляд у суд апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_3, який просив пом'якшити покарання йому та ОСОБА_4, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14 у вчиненні ними злочинів, за яких їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та обґрунтовані сукупністю досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів, і прокурором у касаційній скарзі не оскаржуються.

Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м'якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинили злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом при призначенні покарання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність дотримано.

Зокрема, враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини їх вчинення, наслідки скоєного, дані про особи засуджених, обставини, що пом'якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженим покарання є таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК, та є необхіднім й достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянув вирок місцевого суду за апеляційними скаргами прокурора, захисників та засуджених, належним чином перевірив всі наведені у скаргах доводи та відмовив в їх задоволенні, зазначивши в ухвалі мотиви прийнятого рішення.

Апеляційний суд дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК при розгляді поданих учасниками процесу апеляційних скарг, а його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на наведене, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ __________________

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22