У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_18
суддів ОСОБА_19., ОСОБА_20,
за участю секретаря прокурора потерпілих представника потерпілих та особи, кримінальне провадження щодо якої закритоОСОБА_21 ОСОБА_22., ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 жовтня 2015 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами заступника прокурора Кіровоградської області та потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 травня 2015 року.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ульянівки Кіровоградської області, проживаючого АДРЕСА_1, громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що 4 серпня 2012 року, в період часу з 16 год. до 17 год. 30 хв., знаходячись біля будинку № 25 по вул. Артилеристів в м. Олександрії, під час сварки на грунті особистих неприязних стосунків, він умисно наніс удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_6, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 травня 2015 року вирок щодо ОСОБА_9 скасовано, кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року ОСОБА_9 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв'язку із закінченням строків давності вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 та кримінальне провадження закрито.

У касаційних скаргах:

прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, посилаючись на те, що цей суд дійшов необгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, діючи в межах необхідної оборони всупереч здобутим доказам, прийнявши помилкове рішення про закриття провадження через відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Також прокурор вважає, що апеляційним судом порушені вимоги статей 412, 419 КПК України, оскільки в ухвалі не зазначені та не отримали оцінки усі доводи апеляції прокурора, а мотивувальна частина ухвали не відповідає резолютивній. Крім того зазначає, що долучені апеляційним судом до матеріалів провадження акти судово-медичних обстежень, які покладені в основу висновків апеляційного суду, не є належними та допустимими доказами, згідно з вимогами статей 85 та 86 КПК, оскільки не містять даних про давність їх спричинення тілесних ушкоджень. Прокурор також вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи щодо з'ясування питання наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_9, їх характер, локалізацію та давність спричинення;

потерпілий ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, посилаючись на те, що колегія суддів дійшла передчасного висновку про наявність у ОСОБА_9 підстав для необхідної оборони, не встановила дійсних мотивів його поведінки, внаслідок чого неправильно застосувала закон про кримінальну відповідальність. Вважає, що акт судово-медичного обстеження № 516 від 07.08.212 року не може бути доказом нанесення обвинуваченому тілесних ушкоджень саме під час інциденту з потерпілим, оскільки 04.08.212 року ОСОБА_9 був учасником двох подібних подій, бо у першій половині дня побився з ОСОБА_7, а в другій з ним. Також потерпілий зазначає, що апеляційний суд не допитував у судовому засіданні свідків події та в основу свого висновку поклав показання осіб, які відхилив суд першої інстанції.

У запереченнях та доповненнях до нього ОСОБА_9 просить касаційні скарги заступника прокурора Кіровоградської області та потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо нього без зміни. Також просить долучити до матеріалів провадження висновки судово-медичних експертиз № 412 та № 413 від 27.08.2015 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про скасування судових рішень та призначення нового розгляду провадження у суді першої інстанції, пояснення потерпілих та їх представника, які підтримали касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та прокурора, думку ОСОБА_9 про залишення касаційних скарг без задоволення, а ухвали апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги заступника прокурора та потерпілого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Доводи касаційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_6 про неправильне застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визначаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, а також іншої особи від суспільно-небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відтворення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частиною 2 вказаного вище Закону передбачено, що кожна особа має право на необхідну оборону, незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Частиною 3 цього ж Закону визначено, що перевищенням необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

Перевіривши висновки апеляційного суду, зроблені ним за наслідками часткового судового слідства та перевірки доказів, досліджених судом першої інстанції та наведених у вироку, судова колегія вважає ці висновки обґрунтованими та такими, що отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене апеляційним судом рішення законним та вмотивованим, тобто таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 під час сварки та бійки, які розпочав сам потерпілий та до яких одразу приєднався ОСОБА_7 (батько потерпілого) на території домоволодіння та безпосередньо біля воріт домоволодіння ОСОБА_9, застосувавши до останнього насильство шляхом нанесення ударів руками і ногами. При цьому, причиною припинення бійки стало втручання свідка ОСОБА_10, яка була очевидцем подій між потерпілими та ОСОБА_9

З показань цього свідка вбачається, що саме потерпілий ОСОБА_6 спровокував сварку, що переросла в бійку (потасовку), коли до ОСОБА_9 наблизився ОСОБА_7 При цьому вона бачила, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 нанесли один одному по удару.

Про те, що сварку та бійку почали потерпілі і вони ж першими нанесли ОСОБА_11 удари, показували свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Показання цих свідків в цілому не суперечать показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які також були очевидцями цієї події. Оскільки показання цих свідків узгоджуються між собою та фактичними обставинами провадження, на відміні від показань свідка ОСОБА_16, апеляційний суд обґрунтовано взяв їх до уваги та поклав основу своїх висновків, навівши в ухвалі мотиви, які колегія судді вважає переконливими.

Враховуючи, що сварку та бійку почали потерпілі, їх чисельну перевагу над ОСОБА_9, місце початку та завершення конфлікту, яким є територія домоволодіння ОСОБА_9 та прилегла до нього територія, наявність у ОСОБА_6 під час події лопати, яку він сам приніс до ОСОБА_9, апеляційний суд дійшов правильного та переконливого висновку про те, що ОСОБА_9 в даній ситуації перебував у стані необхідної оборони, межі якої не перевищив, бо з метою захисту наніс ОСОБА_6 один удар, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.

З урахуванням вказаних обставин та інтенсивності протиправних дій потерпілих, яку ОСОБА_17 не перевищив своїми діями, апеляційний суд обґрунтовано, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, бо легкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 він заподіяв у стані необхідної оборони, межі якої не перевищив.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано скасував обвинувальний вирок суду першої інстанції та відповідно до визначених процесуальним законом вимог закрив щодо ОСОБА_9 кримінальне провадження.

При цьому, доводи прокурора про порушення апеляційним судом вимог статей 412 та 419 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційний суд своє рішення ухвалив на підставі часткового судового слідства, проведеного відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевіривши за наслідками цього слідства також правильність оцінки досліджених у провадженні доказів судом першої інстанції, у тому числі, показань свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_12 та ОСОБА_13, визнавши необґрунтованим висновок суду першої інстанції про їх зацікавленість у наслідках розгляду провадження. При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що будь-яких переконливих аргументів на обґрунтування такого висновку суд у вироку не навів, тоді як показання цих свідків узгоджуються з встановленими апеляційним судом обставинами та показаннями потерпілого ОСОБА_6, який підтвердив свою участь у сварці та нанесення удару ОСОБА_9

Тому підстав для повторного допиту вказаних свідків у апеляційного суду не було, оскільки в основу своїх висновків він поклав показання зазначених свідків, які вони давали під час розгляду провадження судом першої інстанції. Це ж стосується і показань потерпілих та свідка ОСОБА_16, показання якої апеляційний суд визнав такими, що дані заінтересованою особою, обґрунтувавши свої висновки з урахуванням даних свого судового слідства. За таких обставин доводи касаційних скарг про те, що апеляційний суд постановив своє рішення з істотним порушенням вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. Безпідставними також є доводи касаційної скарги прокурора про те, що апеляційним судом порушені вимоги ст. 419 КПК України, оскільки ухвала апеляційного суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону і цим судом не допущено суперечностей між мотивованою та резолютивною частинами ухвали.

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги прокурора про неповноту судового слідства у зв'язку з тим, що апеляційний суд відмовив у проведенні судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_9, оскільки заподіяння йому тілесних ушкоджень під час вказаної події не були предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні.

Не допущено апеляційним судом також і процесуальних порушень через те, що були взяті до уваги показання ОСОБА_9, які він обґрунтовував відповідним актом та висновком судово-медичної експертизи про заподіяння йому тілесних ушкоджень. В даному випадку суд перевіряв лише правдивість показань ОСОБА_9 та їх відповідність встановленим фактичним обставинам.

Тому доводи касаційних скарг і в цій частині колегія суддів до уваги не бере.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування ухвали апеляційного суду за доводами касаційних скарг прокурора та потерпілого, у зв'язку з чим ці скарги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги заступника прокурора Кіровоградської області та потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 травня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_24 ОСОБА_23 ОСОБА_20