Провадження № 1-кс/461/7405/15
УХВАЛА
Скаржник та його захисник в судовому засіданні скаргу підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у скарзі. Просить скаргу задоволити.
Прокурор у судовому засіданні проти доводів скарги заперечив з мотивів безпідставності. Вважає, що заява скаржника подана без очевидних та достатніх на те підстав, а відтак, слідчим на законних підставах прийнято постанову про відмову у визнанні потерпілим. Просив у задоволенні скарги відмовити.
Заслухавши пояснення скаржника та захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скаргу ОСОБА_5 слід задоволити, виходячи з нижченаведеного.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2-3 ст.55 КПК України).
Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Зі змісту наведеної норми Закону випливає, що слідчий вправі винести постанову про відмову у визнанні потерпілим лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди.
Як видно з оскаржуваної постанови, слідчий при винесенні такої обмежився лише тим, що в ході досудового розслідування не знайшло свого підтвердження факт завдання даним кримінальним правопорушенням моральної та матеріальної шкоди.
Однак, слідчий суддя вважає таку постанову незаконною, оскільки слідчим не вчинено жодних дій, спрямованих на перевірку вказаних фактів у заяві та з`ясування питання завдання майнової або моральної шкоди. Оскаржувана постанова не містить жодного посилання на будь-які докази, здобуті в ході досудового розслідування, які спростовують доводи скаржника.
З огляду на наведене, приходжу до переконання, що оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки обставини, наведені слідчим у оскаржуваній постанові не можна вважати очевидними та достатніми, та слідчим, при цьому, не вжито належних заходів для з`ясування факту завдання матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням, а тому дану постанову слід скасувати, зобов`язавши слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_5 про визнання його потерпілим та за результатами розгляду заяви винести мотивовану постанову, копію якої вручити заінтересованим особам в порядку та в строки визначені КПК України.
Крім того, як видно з оскаржуваної постанови, слідчий фактично обмежився покликанням на ч.5 ст.55 КПК України, але не дотримався положень цієї норми Закону в частині винесення вмотивованої постанови.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
скаргу ОСОБА_5 - задоволити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1