Справа №486/1065/15-к 29.09.2015 29.09.2015 29.09.2015
Провадження № 11-кп/784/686/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.345 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000195 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Южноукраїнська Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року, ухвалений на підставі угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , скасувати, кримінальне провадження направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, затверджено угоду про примирення від 19 червня 2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000195.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 , звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі п.2, п.3 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що судом першої інстанції, при затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим відповідно до ст.475 КПК України, проігноровано вимоги кримінального процесуального закону, які ставляться перед судом під час перевірки угод на відповідність їх вимогам закону та допущено неправильність при її затвердженні.

Апелянт посилаючись на вимоги ч.3 ст.469 КПК України, зазначає, що у злочинах, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси, а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.

Вважає, що судом, при затвердженні вказаної угоди не врахованого того, що об`єктом злочину, є суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади. Тому угоду про примирення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вказаної категорії, не можу бути укладено.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що в ніч на 12 березня 2015 року, близько 03 год. 40 хв., до посту ДАІ №2, розташованого на 111-му кілометрі автодороги «Ульянівка Миколаїв», поблизу м. Южноукраїнська, де несли службу капітан міліції ОСОБА_9 разом з інспектором роти ОСОБА_10 , надійшло повідомлення про те, що на одній із автозаправних станцій в м. Вознесенську, водій автомобіля «Mercedes Benz Vito» реєстраційний номер НОМЕР_1 , заправив свій автомобіль пальним і не розрахувавшись за нього, покинув територію АЗС.

Близько 04 год. 30 хв., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зупинили вказаний автомобіль, з якого вийшов водій ОСОБА_7 та пасажир ОСОБА_11 , які з особистих переконань, вважаючи дії працівників міліції незаконними, стали проявляти агресію та висловлюватись на їх адресу брутальною лайкою, смикали за формений одяг. ОСОБА_12 , відштовхнув від себе ОСОБА_7 , та діючи на підставі ст.15 ЗУ «Про міліцію», наказав ОСОБА_7 та ОСОБА_11 знаходитися на місці та не скорочувати наявну на той момент між ними відстань, попередивши при цьому можливістю застосування табельної вогнепальної зброї.

ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , не відреагували на вимоги працівника міліції, продовжили смикати ОСОБА_9 за формений одяг і висловлюватись брутальною лайкою, проявляючи злісну непокору їх законним вимогам.

У зв`язку з агресивністю та невиконанням вимог працівників міліції з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , відправився за слідчо-оперативною групою. ОСОБА_7 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 залишився наодинці, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 , удар рукою в область голови, від чого останній відійшов на декілька кроків в бік та зробив попереджувальний постріл з табельної вогнепальної зброї в повітря. В цей час, на місце пригоди прибула слідчо-оперативна група, яка й припинила незаконні дії вказаних осіб.

Згідно висновку експерта №121 від 19.03.2015 року, у ОСОБА_9 виявлено черепно мозкову травму, що проявилась струсом головного мозку, посттравматична невропатія 5-го нерву з права, крововилив правого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Южноукраїнська Миколаївської області ОСОБА_6 та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, таким, що не підлягає скасуванню; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19 червня 2015 року, між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0000195

Затверджуючи угоду про примирення, суд першої інстанції зазначив, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирилися добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, при вирішенні питання про затвердження чи відмову в затвердженні угоди, суд перевіряє угоду на відповідність її вимогам КПК та/або закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримався зазначених вище вимог, врахувавши доводи обвинуваченого, позицію потерпілого, а також думку прокурора, дійшов вірного висновку про те, що угода про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 підлягає затвердженню.

Тому, твердження апелянта про те, що при затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим відповідно до ст.475 КПК України, судом, проігноровано вимоги кримінального процесуального закону, які ставляться перед судом під час перевірки угод на відповідність їх вимогам закону та допущено неправильність при її затвердженні, є безпідставними.

Крім того, апелянт, посилаючись на ч.3 ст.469 КПК України, зазначає, що укладення угоди про примирення у даному кримінальному провадженні, не допускається, однак таке твердження суперечить змісту даної статті.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України, укладення угоди про примирення не допускається у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи, юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи.

В даному кримінальному провадженні капітан міліції ОСОБА_9 , є потерпілим, а не особою яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження, тому виходячи зі змісту зазначених вимог, підстави для відмови в затвердженні угоди про примирення, відсутні.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Южноукраїнська Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року, яким затверджено угоду про примирення від 19 червня 2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000195, та ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4