Номер провадження:1-в/521/814/15
У Х В А Л А

23 листопада 2015 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання ПВК УДптСУ в Одеській області про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_4 , -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 відбуває покарання на підставі вироку Болградського районного суду Одеської області від 27.01.2010 року, яким його було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та йому було призначено покарання у вигляді до 7 років позбавлення волі. В зв`язку з відбуттям ОСОБА_4 більш 3/4 покарання установа звернулася до суду з клопотанням про УДЗ засудженого.
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволені клопотання.
Представник установи в судовому просив задовольнити клопотання.
ОСОБА_4 просив розглядати клопотання без його участі.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження, суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, адміністрацією ПВК в характеристиці зазначено, що засуджений чесно та повністю виконує свої трудові обов`язки, а в довідки про заохочення вказано, що останній має одне заохочення та одне стягнення, яке погашено.
Суд вважає, що повинен розглядати поведінку засудженого за весь час строку відбування покарання останнім.
Так, з`ясовуючи підстави для накладання стягнення суддя встановив, що ОСОБА_4 будучи працевлаштованим без поважних не вийшов на працю в період з 29 серпня по 2 вересня 2011 року, чим негативно впливав на інших засуджених. Викладене вище, а також наявність одного заохочення за шість років не може свідчити про те, що ОСОБА_4 демонструє сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
Крім того, суддя відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 26 квітня 2002 р. № 2 повинен враховувати значення УДЗ для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_4 був визнаний винним вироком Ізмаїльського міського суду Одеської області від 12.01.2005 року у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 та ч.2 ст. 310 КК України та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Окрім того, ОСОБА_4 був визнаний винним вироком Ізмаїльського міського суду Одеської області від 28.01.2008 року у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України
Таким чином, судом вже застосовувалося до ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, проте останній знов скоював злочини.
Інші характеризуючи дані, які вказані у клопотанні та характеристиці щодо ОСОБА_4 відповідно до ст. 81 КК України не є підставами для застосування УДЗ, проте суддя вважає за необхідне зазначити, що засуджений виконує покладені на нього обов`язки, які передбачені ст. 8, ч.3 ст. 107, ст. 118 КВК України.
Суддя вважає, що сам факт звернення керівника установи з клопотанням про УДЗ, яке підтримано висновком засідання комісії не може свідчити про необхідність його автоматичного задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 50, 65, 82 КК України, ст. 6 КВК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_4 відмовити.
Апеляційна скарга, на ухвалу судді, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1