АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2004/15 Справа № 205/4773/15-к Головуючий у суді 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні внесене до ЄРДР за № 0001274 кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

В с т а н о в и л а:

Вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки. Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язаний періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 184 грн. 14 коп.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , 28 лютого 2015 року, близько 22 години, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, підійшов до дивану, на якому спала ОСОБА_11 та власноручно зняв з пальця її лівої руки золоту каблучку, 585 проби, вагою 1,2 грами, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № ГО-1746 від 26 травня 2015 року складає 840 гривень, та заволодів нею і в подальшому розпорядився на власний розсуд, заклавши в ломбард. Отримані за каблучку гроші 440 грн. витратив на власні потреби.
Крім того, 12 травня 2015 року, близько 21 години, ОСОБА_9 , перебуваючи біля будинку № 5 по вул. Метробудівській у м. Дніпропетровську, побачив потерпілу ОСОБА_12 , яка розмовляла по мобільному телефону. Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на повторне протиправне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_12 та шляхом ривку, відкрито викрав належне їй майно - мобільний телефон марки «Нокіа Х 2 Дуал Сім» чорного кольору, в якому знаходилась сім карта абонентського номеру НОМЕР_1 .
Після вказаних дій ОСОБА_9 із викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядився ним на власний розсуд, а саме - продав невідомому чоловікові за 400 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і постановити новий вирок, яким скасувати звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та ухвалити рішення про реальне відбування обвинуваченим призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд не врахував в повній мірі тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжкого і призначив покарання із застосуванням ст. 75 КК України, яке не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, в результаті чого не буде реалізована мета покарання у виді попередження вчинення злочинів як самим засудженим так і іншими особами.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, вважав вирок суду в частині призначеного покарання незаконним та необґрунтованим і просив його скасувати та ухвалити новий вирок, з реальним відбуванням призначеного покарання.

В судовому засіданні обвинувачений не заперечував проти апеляційної скарги прокурора пояснив, що притягується до відповідальності за інший злочин, скоєний після постановлення судом вироку і буде відбувати призначене судом покарання.

Захисник в судовому засіданні не заперечував проти апеляційної скарги прокурора відповідно до позиції обвинуваченого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались самим обвинуваченим в ході судового провадження в суді першої інстанції у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, то при розгляді апеляційної скарги прокурора колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість та неправильного звільнення особи від відбування покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно вироку, суд при призначені покарання врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. До обставин, що пом`якшують покарання суд першої інстанції відніс щире каяття, обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при призначенні покарання не виконав належним чином вищевказані вимоги закону, не послався у вироку та не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, мету покарання та інші обставини, які впливають на вид і розмір покарання.

Так, суд першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не навів переконливих мотивів, які саме обставини кримінального провадження дозволяють зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
При обранні виду і розміру покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12, 23 КК України відносяться до категорії умисних злочинів середньої тяжкості та тяжкого, враховує час, спосіб та мотив вчинених злочинів та його наслідки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо щирого каяття обвинуваченого і вважає, що суд необґрунтовано визнав таку обставину, що пом`якшує покарання, оскільки щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого, засуджує свою поведінку, бажання виправити ситуацію, що склалася та виявила переконливе твердження про не вчинення злочинів в майбутньому.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції визнання вини обвинуваченим не можна розцінювати як щире каяття, оскільки воно висловлене з метою применшити для себе наслідки вчиненого злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням і необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, але враховуючи дані про особу обвинуваченого, встановлені та зазначені у вироку судом першої інстанції, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті і таке покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , його кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченими так і іншими особами і буде відповідати принципу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_13 , в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_14 покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Срок відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 26 листопада 2015 року. Зарахувати в строк відбування призначеного покарання перебування ОСОБА_9 під вартою з 13 травня 2015 року по 16 вересня 2015 року, тобто 4 (чотири) місяці і 3 (три) дні.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

___________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3