В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора- Шляхта В

захистника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суд, кримінальне провадження, відомості про яке 05.01.2012 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. З ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянка Афганістану ОСОБА_5 , постійно проживаючи у м. Одеса та маючи намір разом зі своїми дітьми - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхати на постійне проживання до країн Європи, у зв`язку з відсутністю громадянства України та можливості виїхати закордон легальним шляхом, у другій половині грудня 2012 року звернулась до ОСОБА_8 з проханням нелегально переправити її та двох її дітей за матеріальну винагороду у Словацьку Республіку. На вказану пропозицію ОСОБА_8 погодилась та пообіцяла без відповідних дозвільних документів переправити ОСОБА_5 та її дітей у Словацьку Республіку за матеріальну винагороду в сумі 9 000 дол. США, з яких 3 000 дол. США ОСОБА_8 запросила у вигляді авансу, а решту після переправлення у Словацьку Республіку.

21 грудня 2012 року ОСОБА_5 із використанням міжнародної системи грошових переказів "Вестерн Юніон" відправила з м. Одеса на ім`я сина ОСОБА_8 - " ОСОБА_9 " грошові кошти у сумі 4 000 грн.

На виконання вказівки ОСОБА_8 , ОСОБА_5 разом зі своїми двома дітьми ввечері 23 грудня 2012 року прибули залізничним транспортом з м. Одеса у м. Мукачеве, звідки на автомобілі таксі дістались до м. Чоп, де їх зустріла ОСОБА_8 та організувала поселення у готель "Золота Рибка", оплативши їх проживання до 31 грудня 2012 року. При цьому, по прибутті у м. Чоп, під час зустрічі з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 передала їй грошові кошти у сумі 1500 дол. США та 500 Євро у якості часткового авансу за їх подальше незаконне переправлення через державний кордон України.

28 грудня 2012 року ОСОБА_4 зателефонувала у Німеччину до чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_10 та зажадала від нього іншу частину авансу у сумі 1500 дол. США. Того ж дня вказані кошти надійшли системою міжнародних грошових переказів "Вестерн Юніон" та були отримані ОСОБА_8 у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" (м. Ужгород, просп. Свободи, 2).

Продовжуючи свої злочинні дії, з метою не бути викритою, 31 грудня 2012 року ОСОБА_4 організувала перевезення ОСОБА_5 та її дітей з готелю у приватний житловий будинок, розташований на околиці м. Чоп.

4 січня 2013 року, з метою конспірації, використовуючи темний час доби, ОСОБА_4 організувала перевезення ОСОБА_5 та її дітей у с. Батфа Ужгородського району, де передала іншим двом невстановленим особам, які в пішому порядку відвели їх до лінії державного кордону України зі Словацькою Республікою та вказали напрямок подальшого руху. Проте під час слідування у вказаному напрямку, ОСОБА_5 та її діти того ж дня о 22 год. 45 хв., на відстані близько 20 м. до лінії державного кордону, на напрямку 327 прикордонного знаку, що на території Галочської сільської ради Ужгородського району, були затримані прикордонним нарядом відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " ІНФОРМАЦІЯ_5 за спробу порушення державного кордону України.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинила організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинену щодо кількох осіб, з корисливих мотивів, тобто злочин, передбачений ч. З ст. 332 КК України.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнала повністю, підтвердила вказані в обвинувальному висновку обставини, дала пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаялася у скоєному, просила її суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому злочині, ОСОБА_8 просила суд не допитувати свідків, не оголошувати матеріали справи, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази ОСОБА_8 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченою не оспорюються, при цьому допитати обвинувачену, потерпілу і вивчити матеріали кримінального провадження в частині які характеризують особу обвинуваченої, зміст даної статті ОСОБА_8 роз`яснено..

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом.

Виходячи з сукупності досліджених доказів, їх належності, допустимості, доказовості та достатності, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні ' кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України кваліфікуючими ознаками і якого є - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена щодо кількох осіб, з корисливих мотивів - доведена повністю, її дії - кваліфіковані вірно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття, наявність в неї 3 дітей, один /син/ з яких є неповнолітнім, а також те, що ОСОБА_8 є тяжко хворою - діагноз НЦД за кардіальним типом. Фібріозна мастозна мастопатія в обох молочних залаозах .

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Обираючи до обвинуваченої ОСОБА_8 вид та міру покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої, як характеризуючі дані приймає до уваги те, що вона раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, фтизіатра не перебуває, та приходить до висновку, що їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, виходячи з наведеного та враховуючи обставини справи, а саме дані про особу підсудної, а також приймаючи до уваги, що наявні декілька обставин, а саме щире каяття , на утриманні неповнолітня дитина, тяжка хвороба обвинуваченої, наявність постійного місця проживання де ОСОБА_8 , характеризується позитивно , що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, та те, що її діями не заподіяно тяжких наслідків, суд вважає, що ОСОБА_8 слід призначити основне покарання за ч. 3 ст. 332 КК України на підставі ч.1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 3 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі, а саме на строк не більше п`яти років та не призначати додаткове покарання, у виді позбавлення права обіймати певні посади, оскільки, згідно ст.17 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 року №7 відповідно до ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю, а в судовому засіданні було встановлено , що ОСОБА_8 вчинила вказаний злочин без використання певної посади чи певної діяльності.

Враховуючи конкретні обставини справи, та те, що особа обвинуваченої не представляє підвищеної суспільної небезпеки, суд дійшов висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства та реального відбування покарання, але в умовах здійснення кримінально-виконавчою інспекцією контролю за її поведінкою протягом іспитового строку, відповідно ст. 75 КК України та покладенням певних обов`язків відповідно ст. 76 КК України. За таких обставин додаткове покарання у виді конфіскації майна щодо обвинуваченого не застосовується відповідно ст. 77 КК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженні - не заявлено.

Судові витрати - відсутні.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 332 ч.3 КК України і призначитиїй покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на - 5 (п"ять) років без позбавлення права обіймати певні посади ти займати певною діяльністю, без конфіскації транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину та без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного їй судом основного покарання з випробуванням на іспитовий строк - 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_8 на час іспитового строку такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1