Справа №591/3863/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/75/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002381 від 11 квітня 2015 року, за апеляційною скаргою цивільного відповідача - ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

представника потерпілого - ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга цивільного відповідача - ПАТ "Страхове товариство «Іллічівське», в якій представник страхового товариства просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити у частині цивільного позову, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ПрАТ «СТ «Іллічівське» щодо відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 10 квітня 2015 керував належним йому на праві приватної власності технічно-справним автомобілем MERCEDEZ-BENZ VITO н.з. НОМЕР_1 і рухаючись близько 21 год.10 хв. в напрямку центра м. Суми по вул. Харківська в районі в`їзду в м. Суми, зневажив безпекою дорожнього руху, при виникненні небезпеки, яку він об`єктивно спроможний виявити, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який, порушивши п.п. 4.4, 4.7, 4.8, 4.14 а), б) Правил дорожнього руху України, перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу. Внаслідок ДТП ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив п.п. 12.2, 12.3 ПДР України, а порушення п.12.3 ПДР, допущені водієм з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»» на користь ОСОБА_9 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Свої вимоги представник ПрАТ «СТ «Іллічівське» мотивує тим, що:

- суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосував норми матеріального права, задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» моральної шкоди, суд виходив з вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме п. 22.3 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 09.01.2012 року, яка вже не була чинною на час виникнення спірних правовідносин,

- відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням положень Закону України «Про страхування», страхове відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, проте, позивачем не надано доказів того, що він звертався до страхової компанії про страхове відшкодування моральної шкоди і витрат, та того, що йому було виплачено страховою компанією страхову виплату за шкоду, заподіяну здоров`ю і у позовній заяві такі вимоги також не заявлені.

- зазначає, що якщо потерпілому не виплачувалось страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, то не має підстав для стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, оскільки розмір такого відшкодування в розумінні вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається виключно від розміру іншої страхової виплати.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника, які зазначили, що страхова компанія повинна провести виплати згідно закону, прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та представника потерпілого, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої ї інстанції в межах апеляційних скарг.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, зазначених у вироку та правильно кваліфіковані його дії за ч.2 ст.286 КК України.

В частині призначеного покарання учасниками процесу вирок не оскаржується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 та ПрАТ «СТ «Іллічівське» вироку суду(а.п.34-36) щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди, який позивач в подальшому уточнив (а.п.89-91) і остаточно просив стягнути з ОСОБА_6 25000 грн. моральної шкоди, а з ПрАТ «СТ «Іллічівське» 5000 грн. моральної шкоди.

При винесенні вироку судом було стягнуто з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь ОСОБА_9 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги представника ПрАТ «СТ «Іллічівське» щодо винесення рішення про відмову в частині задоволення позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки при ухваленні вироку не приймалось рішення щодо будь-яких стягнень з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , тому, апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову допущено неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи та невірне застосування норм матеріального права в частині стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» моральної шкоди на користь ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 37.1.3 ст. 37 вищевказаного Закону, спричинена шкода не відшкодовується страховиком при умові невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону, підставою для відмови страховика у відшкодуванні шкоди є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 23.1 ст. 23 вказаного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий- фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що позивач ОСОБА_9 , обґрунтовано послався у своєму позові від 01 липня 2015 року (а.п.34-36) та у уточненій позовній заяві від 17 вересня 2015 року (а.п.89-91) на норми ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій зазначено про те, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`ю під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. Однак, при цьому, ОСОБА_9 , не надав доказів на підтвердження того, що він звертався до страховика з відповідною заявою, та того, яку суму складає страхова виплата за шкоду заподіяну здоров`ю, від якої необхідно визначити вказані 5%.

При цьому, обґрунтованими, на думку колегії суддів, є доводи зазначені ПрАТ «СТ «Іллічівське» у запереченні на позов (а.п.63-64) та мотиви, наведені у апеляційній скарзі про те, що страхове відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З урахуванням зазначеного, невиконання потерпілим обов`язків передбачених вказаним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо подання заяви про страхове відшкодування та документів на підтвердження шкоди заподіяної здоров`ю, з урахуванням положень п. 37.1.3 ст. 37 цього Закону, позбавляють можливості як страховика так і суд визначити розмір заподіяної моральної шкоди у порядку визначеному вказаним Законом.

Про те, як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції не навівши мотивів прийнятого рішення, у супереч положенням ст. 9 Закону України «Про страхування» ст.ст. 22,23,24,26-1,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не спростувавши доводів зазначених ПрАТ «СТ «Іллічівське» у запереченні на позов (а.п.63-64), допустив неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи (ч.5 ст.128 КПК України, п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України) та, застосувавши п. 22.3 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 09.01.2012 року, яка вже не була чинною на час укладення полісу та розгляду справи, допустив неправильне застосування норми матеріального права (ч.5 ст.128 КПК України, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), що призвело до неправильного вирішення цивільного позову та передчасного стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь ОСОБА_9 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням зазначеного, є обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги ПрАТ «СТ «Іллічівське» в цій частині та відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України, п.1 та п.4 ст. 309, п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позову ОСОБА_9 щодо стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» моральної шкоди в сумі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.404, 405, 407, 409 КПК України, ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника ПрАТ «СТ «Іллічівське» задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» моральної шкоди на користь ОСОБА_9 у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В частині цивільного позову ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_9 у задоволенні цивільного позову щодо стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2