11-кп/775/394/2015(м)
241/201/15-к

Категорія: п.13 ч.2 ст. 115 КК України Головуючий у суді 1-ої інстанції: суддя ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 28.11.2014р. у період часу з 18.00год. до 20.00год., у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , під час сварки зі своїм батьком ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи на меті умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, умисно неодноразово наніс ОСОБА_11 удари твердим предметом (дерев`яним стільцем) по голові та іншим частинам тіла, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломом кісток основи черепу, крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, переломами виличної кістки, масивними забійними ранами голови, лівої вушної раковини, синцями, саднами обличчя та голови, які утворилися від дії тупих предметів, незадовго до настання смерті та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя стосовно живих осіб; травми грудної клітини, що супроводжувалась переломами 9,10 ребер зліва, саднами, синцями грудної клітини, травми шиї, що супроводжувалась переломами під`язикової кістки, синцем шиї, крововиливами у м`які тканини шиї, що не викликала розвитку небезпечного для життя стану - асфіксії, які утворились від дії тупих предметів, незадовго до смерті і у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які потребують тривалого строку лікування (більше 21 дня) стосовно живих осіб; садна, синців передньої черевної стінки, синця лівої кисті та садна лівого передпліччя, які утворились від дії тупих предметів, незадовго до смерті і відносяться до легких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці.
Причиною смерті ОСОБА_13 є набряк головного мозку з вклиненням його стовбурового відділу у великий потиличний отвір, зумовлений відкритою черепно-мозковою травмою, що супроводжувалася переломом кісток основи черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, яка знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 та прокурор прокуратури Першотравневого району Донецької області ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Прокурор, не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, в апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність в наслідок м`якості, оскільки призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості і особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за п.13 ч.2 ст.115 КК України і призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 23.12.2014р. у виді штрафу в сумі 850грн., більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.
Апелянт вважає, що призначаючи покарання в межах санкції п.13 ч.2 ст. 115 КК України, суд не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, звільнився з місць позбавленні волі 28.07.2014р. і вже 28.11.2014р. вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення, його підвищену небезпечність для суспільства, те, що обвинувачений не працює, не одружений, дітей не має, вину не визнав, не розкаявся у вчиненому злочині.
Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити кримінальне провадження щодо нього на нове досудове розслідування, оскільки він не вчиняв вбивства свого батька ОСОБА_14 , у якому його звинувачують, а був свідком цього вбивства іншими, невідомими йому особами, які погрожували йому розправою над дітьми, якщо він викличе швидку допомогу або повідомить про злочин до міліції.
Вважає вбивство батька помстою йому та його родині за вбивство ним ОСОБА_15 , за що був засуджений у 2001р., але цей злочин він не скоював. Наполягає на фальсифікації зазначених злочинів одними й тими ж самими особами, серед яких є колишні і діючі працівники міліції, які є родичами загиблого ОСОБА_15 .
Наголошує, що якби він вчинив вбивство батька, то мав час залишити місце проживання та переховувався б від органів міліції.
Також вказує, що на досудовому розслідуванні було порушено його право на захист, оскільки первинні показання він надавав без захисника та під психологічним впливом і фізичним тиском працівників міліції.
Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотань про призначення судово-психіатричної і судово-медичної експертизи, допит додаткових свідків.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просили вирок скасувати, справу повернути на новий судовий розгляд, оскільки обвинувачений не скоював вказаний злочин, залишивши без задоволення апеляційну скаргу прокурора; прокурора, який просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора задоволенню не підлягають з таких підстав.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
Так, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у суді першої інстанції показували, що наприкінці листопада 2014р. приблизно з 18.00-18.30год. вони разом з ОСОБА_8 вдома у ОСОБА_17 вживали алкогольні напої, слухали музику. Під час цього ОСОБА_8 ходив додому за зарядним пристроєм для мобільного телефону, повернувся десь за 15 хвилин, був збуджений, казав що батько ображає матір, тому він його вб`є, а ОСОБА_17 сказав, що вбив батька. ОСОБА_8 телефонував матері, казав їй не приходити зараз додому, а підійти додому о 5 ранку, він попрощається з нею та поїде. Свідки заспокоювали ОСОБА_8 і він ліг спати. Зранку стало відомо, що вбито ОСОБА_14 .
Вказані показання свідків не спростовує та підтверджує обвинувачений ОСОБА_8 в тій частині, що вони разом вживали алкогольні напої, він телефонував матері та просив її не йти додому зараз, а прийти о 5-й ранку.
Також, із акту застосування службового собаки від 29.11.2014 року вбачається, що службовий собака взяв слід від трупу ОСОБА_14 в будинку АДРЕСА_2 та довів до будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_17 .
В будинку ОСОБА_17 в ході огляду були вилучені чоловічі чоботи та телефон, що належать обвинуваченому, а в будинку АДРЕСА_2 одяг обвинуваченого спортивна кофта та чоловічі штани. При цьому на вилучених чоботях та штанах знайдена кров людини, походження крові не виключається від трупу ОСОБА_14 .
З огляду телефону обвинуваченого виявлені вихідні дзвінки абоненту, визначені як «мама» о 19.30 годині 28.11.2014 року тривалістю 53 секунди, о 20.47год. тривалістю 01 хвилина 12 секунд.
Отже, показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 узгоджені з іншими доказами у справі, які повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до інкримінованого йому злочину.
Крім того, свідок ОСОБА_18 , яка є дочкою обвинуваченого показувала суду першої інстанції, що їй зі слів бабусі відомо, що того дня бабуся посварилася з дідом та пішла з дому, а батько приїхав з заробітків, побив діда, від чого той помер. Відносини між її батьком та дідом тривалий час були неприязними, дід сварив батька за його образ життя. Характеризує батька, яка жорстокого, агресивного, хитрого.
Оскільки ці докази у своїй сукупності узгоджуються, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Також не знайшли підтвердження апеляційні доводи обвинуваченого про неправильну оцінку судом доказів, набутих при проведенні досудового розслідування про визнання ним провини, які отримані під фізичним впливом та психологічним тиском, оскільки суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки на показаннях свідків, наданих ними під час судового слідства, дав оцінку показанням обвинуваченого, також наданих ним в судовому засіданні, суд присяжних визнав недопустимими доказами протокол слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_8 та п.2.3 висновку СМЕ № 4152/12 від 27.01.2015 року, що ґрунтується на даних, отриманих внаслідок слідчого експерименту.
Що стосується апеляційних вимог прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, то колегія суддів не може з ними погодитися.
До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що суд першої інстанції правильно, відповідно кримінального закону призначив вид і розмір покарання обвинуваченому, врахував обставини справи і дані про його особу і правильно прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на певний строк в максимальних межах санкції частини кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд навів в мотивувальній частині вироку мотиви прийнятого ним рішення: врахував відомості про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин наявність у обвинуваченого матері похилого віку, обставин, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку, а також рецидив злочину, не знайшовши підстав для призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.
З наведених підстав, колегія суддів вважає, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому, відповідає вимогам ст.65 КК України, по своєму виду та розміру є справедливим й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Колегією суддів вирок суду переглянуто в межах внесених апеляційних скарг.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора прокуратури Першотравневого району Донецької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.07.2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4