Справа № 462/2498/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/130/15 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2014 року, -

встановила:
На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2014 р. стосовно засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України скасувати у зв`язку із з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.Постановити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покласти до виконання обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти останню про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вважає, що вирок Залізничного районного суду м. Львова є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення покарання, а тому відповідно до вимог ст.ст. 409, 413 КПК України підлягає скасуванню.
Наголошує, що суд призначаючи покарання ОСОБА_6 повинен був окрім основного покарання у вигляді реального позбавлення волі одночасно визначити додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк. Лише після цього, суд вправі застосовувати норму ст.75 КК України щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Вказує, що судом невірно покладено на ОСОБА_6 обов`язок періодично реєструватись в органах кримінально-виконавчої системи та повідомляти їх про зміну місця роботи та проживання, оскільки відповідно до вимог ст.76 КК України зазначений обов`язок покладено на кримінально- виконавчу інспекцію.
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та обрано покарання 5 /п`ять/ років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 3 /трьох/ років іспитового строку з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 обов`язок періодично реєструватись в органах кримінально - виконавчої системи та повідомляти їх про зміну місця роботи та проживання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 100000,00 /сто тисяч гривень нуль копійок/ завданої моральної шкоди.
Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.
Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 28 лютого 2014 року о 19.50 год., керуючи автомобілем марки «Опель Вектра» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Шевченка у м. Львові, порушивши Р.1 п.п. 1.5, 1.10, Р.2 п. 2.3 б),д), Р.12 п. 12.3, Р. 18 п.п. 18.1, 18,4 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту коли він виявив, що перед нерегульованим пішохідним переходом по суміжній смузі праворуч від нього рухається, гальмуючи та зменшуючи швидкість, маршрутний автобус, на що вказували стоп-сигнали задніх ліхтарів, не вживши своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , який внаслідок цього отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання смерті.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності.

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_6 28 лютого 2014 року о 19.50 год., керуючи автомобілем марки «Опель Вектра» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Шевченка у м. Львові, порушивши Р.1 п.п. 1.5, 1.10, Р.2 п. 2.3 б),д), Р.12 п. 12.3, Р. 18 п.п. 18.1, 18,4 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту коли він виявив, що перед нерегульованим пішохідним переходом по суміжній смузі праворуч від нього рухається, гальмуючи та зменшуючи швидкість, маршрутний автобус, на що вказували стоп-сигнали задніх ліхтарів, не вживши своєчаснимх заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , який внаслідок цього отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання смерті.
В суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам та не оскаржується в апеляційній скарзі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.409 КПК України підставами для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції призначене покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України з звільненням від відбуття покарання із визначенням 3 років іспитового строку з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, суперечить вимогам закону.
Як вбачається з санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення даного злочину передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, однак цих вимог суд першої інстанції не виконав.
З врахуванням наведеного призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин доводи прокуратури є обґрунтованими та підлягають задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України та постановлення в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, повне визнання вини у вчиненні злочину, позитивну характеристику за місцем проживання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, що є обставинами, які пом`якшують покарання, те що обставини, які обтяжують покарання відсутні, тому покарання обвинуваченому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, позбавлення волі з застосуванням додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами.
Разом з тим, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.
Згідно ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чи кваліфікаційного класу, а відтак додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами у зв`язку з застосуванням ст. 75 КК України не може бути застосовано.
Саме таке, покарання відповідно до ст. 65 КК України, колегія суддів, вважає справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів, в решті вирок слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - задоволити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 5 /п`ять/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбуття призначеного основного покарання із визначенням 3 /трьох/ років іспитового строку.
Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Врешті вирок залишити без змін.
На вирок суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4