АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/1180/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 644/4792/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3ст.405, ч.2 ст.15, п.8ч.2 ст.115,
ч.1 ст.396 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
- захисників обвинувачених-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року, матеріали кримінального провадження №644/4792/15-к за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ч.3 ст.405 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.8 ч.2 ст.115, ч.3 ст.405 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.05.2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.1 ст.396, ч.3 ст.405 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.15, п.8 ч.2 ст.115, ч.3 ст.405 КК України повернуто військовому прокурору Харківського гарнізону.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Суд першої інстанції вказує, що формулювання обвинувачення повинно містити в собі посилання на всі обставини, які у відповідності до ст.91 КПК України підлягають доказуванню і входять до предмету доказування, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення, а також інші обставини, як то: вид та розмір шкоди, обставини, що впливають на ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та таке інше.
При формулюванні обвинувачення повинні бути викладені і інші суттєві обставини, які є обов`язковими для доказування об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення.
Як вказує суд першої інстанції, пред`явлене обвинувачення повинно бути конкретним.
Пред`явлення неконкретного обвинувачення є порушенням права особи на захист, так як захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо.
Даний обвинувальний акт, на думку суду, в частині викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_12 за ч.2ст.15, п.8ч.2ст.115 КК України не містить у собі обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України, а саме: мотив злочину, мета злочину, механізм спричинення тілесних ушкоджень, шляхом нанесення яких обвинувачений намагався позбавити життя потерпілого.
Також в ухвалі суду першої інстанції зазначено, що не викладені інші суттєві обставини, які характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованої йому даної статті КК України, зокрема, не зазначено, якій саме правомірній діяльності потерпілого та у зв`язку з виконанням яких покладених на потерпілого службових обов`язків обвинувачений ОСОБА_12 хотів позбавити його життя.
При чому службова діяльність - це діяльність, яка входить до кола повноважень потерпілої особи, однак, які саме повноваження, за які хотів позбавити життя потерпілого обвинувачений ОСОБА_12 , в обвинувальному акті не зазначено.
Крім того, як вказує суд, при викладені фактичних обставин даного кримінального правопорушення є суттєві розбіжності в часі інкримінованого правопорушення, так як спочатку зазначено, що у обвинуваченого виник умисел на позбавлення його життя в ході застосування фізичного насильства до потерпілого і він наніс йому три удари ножем
В подальшому фактичні обставини викладені таким чином, що після скоєння дій, що охоплюються ст.405ч.3 КК України в 17 год.30 хв. у обвинуваченого ОСОБА_12 раптово виник умисел на позбавлення потерпілого життя, і він наніс йому три удари ножем.
На думку суду, встановлені судом обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, є неконкретним, що є порушенням права на захист обвинуваченого, і без усунення цих недоліків неможливо призначити справу до судового розгляду.
Також, в ухвалі суду першої інстанції вказано, що прокурор відмовився скористатися своїм правом уточнити обвинувачення, вважаючи його таким, що відповідає вимогам ст.291 КПК України, що, на думку суду, унеможливлює призначення справи до судового розгляду.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати у зв`язку з порушенням кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В своїй апеляції прокурор посилається на те, що в обвинувальному акті мотив та мета злочину указані як «протиправне заподіяння смерті іншій людині у зв`язку з виконанням нею службового обов`язку».
Способом спричинення тілесних ушкоджень Тягнієм є нанесення 3 ударів ножем в область тулуба, спини та правої руки, у тому числі, й в життєво важливі органи - черевну порожнину, внаслідок чого солдату ОСОБА_13 завдано тяжкі тілесні ушкодження.
Стосовно того, що в обвинувальному акті не зазначено правомірну діяльність потерпілого та конкретні обов`язки, які він виконував під час нанесення Тягнієм ударів, прокурор вказує, що в обвинувальному акті зазначено, що відповідно до ст. 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та штату зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_13 , згідно з займаною посадою, є начальником для прапорщика ОСОБА_14 та солдата ОСОБА_12 , що має значення для кваліфікації дій обвинувачених за ч.3 ст.405, п.8 ч.2 ст.115 КК України, оскільки саме це слугувало підставою для застосування відносно ОСОБА_13 тілесних ушкоджень та замаху на вбивство. Щодо останнього.
Апелянт також вказує, що ОСОБА_13 , перебуваючи 05.12.2014 року у наметовому містечку, виконував покладені на нього обов`язки командира взводу відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»
На думку державного обвинувача, не відповідає дійсності і те, що з обвинувального акту не випливає, за які саме повноваження потерпілого ОСОБА_15 обвинуваченийОСОБА_12 хотів позбавити його життя, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що солдат ОСОБА_12 та прапорщик ОСОБА_14 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з надуманих підстав, висловлюючи мнимі претензії до солдата ОСОБА_13 , достовірно знаючи, що останні являється начальником для них за посадою, з приводу незадовільного, на їх думку, проходження ОСОБА_13 військової служби…, тобто не конкретного повноваження, а загалом діяльності останнього, яка входить до його повноважень як начальника.
Стовно розбіжностей в часі інкримінованого ОСОБА_12 правопорушення, передбаченого п.8 ч.2 ст115 КК України, прокурор вказує, що в обвинувальному акті зазначено, що 05.12.2014 року близько 17год. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вирішили, а о 17год 20хв. застосували насильство до ОСОБА_13 .
Прокурор також вказує, що раптово виниклий умисел у Тягнія на протиправне заподіяння смерті іншій людині вказано в обвинувальному акті з прив`язкою до певного проміжку часу, а саме, близько 17 год. 30хв. 5 грудня 2014 року, у зв`ятку з чим, на думку прокурора, судом безпідставно вказано на існуючі розбіжності з цього приводу.
Він же в апеляції вказує, що посилання суду на ст. 91 КПК України є безпідставними, оскільки норма ст.291 КПК України не є відсилочною, а тому прокурор вважає, що посилатися на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, недоречно, а тим більше, надавати їм оцінку під час підготовчого судового засідання.
Крім того, прокурор вказує, що суд в порушення ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання вийшов за межі своїх повноважень, та після того, як всі учасники процесу висловились за призначення справи до судового розгляду, ігноруючи вимоги ст.ст.347, 348 КПК України щодо оголошення обвинувального акту прокурором, вже під час процедури судового розгляду головуюча по справі зачитала короткий зміст обвинувального акту, та в подальшому стала з`ясовувати у обвинувачених, адвоката ОСОБА_9 , чи зрозуміла їм суть обвинувачення, зокрема, мета, мотив вчинення злочину, у зв`язку з чим, на думку прокурора, допустила істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
Апелянт зазначає, що чинним КПК України не передбачено поняття «конкретного обвинувального акту», «конкретного обвинувачення», а тому, на його думку, посилання суду на «неконкретне обвинувачення» та «неконкретний обвинувальний акт», як підстави для повернення обвинувального акту є безпідставними, та такими, що суперечать вимогам КПК України.
Прокурор вважає, що правильність кваліфікації дій ОСОБА_12 підтверджується п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07.02.2003року.
Як вказує прокурор, умисне вбивство начальника військової частини чи іншої особи, яка виконує обов`язки з військової служби, при відсутності ознак опору та примушення (ст.404 КК України) необхідно кваліфікувати за п.8 ч.2 ст.115 КК України, що, на його думку, не враховано судом першої інстанції при винесенні ухвали про повернення обвинувального акту прокурору, тим самим неправильно розтлумачений кримінальний закон, що суперечить його точному змісту.
Державний обвинувач також зазначає, що під час підготовчого засідання не з`ясовуються факті обставини скоєння кримінального правопорушення, а не зрозумілі, на думку суду, формулювання, можна з`ясувати під час судового розгляду.
В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Обвинувачені та їх захисники підтримала ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору, та просили апеляцію прокурора не задовольняти.
Заслухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, обговоривши доводи осіб, які приймали участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Главою 27 КПК України регламентується проведення підготовчого судового засідання, і суд першої інстанції, відповідно до цієї глави та ч.3 ст.314 КПК України повинен прийняти одне із рішень, в тому числі, і про повернення обвинувального акту прокурору.
Таке повернення обвинувального акту може бути застосовано судом першої інстанції у випадку, коли цей обвинувальний акт не містить у собі відомості, передбачені ст.291 КПК України, і які є вичерпними.
Аналізуючи мотиви повернення судом першої інстанції обвинувального акту прокурору по кримінальному провадженню відносно обвинувачених, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачення ОСОБА_14 та ОСОБА_12 є неконкретизованим, оскільки, як вбачається із обвинувального акту, всі вимоги до ст.291 КПК України в обвинувальному акті дотримані.
Крім того, при поверненні обвинувального акту прокурору суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, вказуючи, без фактичного розгляду обвинувачення по суті, на недоведеність обставин, які повинні бути розглянуті у судовому засіданні, що суперечить вимогам ст.314 КПК України.
Обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є апеляція прокурора в частині незаконного повернення обвинувального акту також і із-за того, що судом першої інстанції, як свідчить технічна фіксація процесу, у підготовчому судовому засіданні головуючим по справі з`ясовувалися фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, що є неприпустимим, та само по собі є завданням лише судового розгляду.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими вказівки суду першої інстанції у своїй ухвалі на те, що прокурор відмовився скористатися своїм правом уточнити обвинувачення, оскільки таке уточнення або зміна обвинувачення можливе, згідно зі ст.338 КПК України, тільки під час судового розгляду кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 375, 404, 405, 407, 408, 418, 419, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
_____________________ _____________________ __________________