У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Жука В.Г., Заголдного В.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 12 квітня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника Генерального прокурора України на вирок Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 9 лютого 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК
України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами
транспортних засобів строком на 2 роки.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На
підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов'язок періодично з'являтися
в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

В
апеляційному порядку справа щодо ОСОБА_1 не розглядалася.

ОСОБА_1
визнано винним у тому, що він 27 листопада 2005 року, приблизно о 17 годині 30
хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ - 2101, державний номер НОМЕР_1, рухаючись зі
швидкістю 74,1 км/год по вул. І. Франка у м. Виноградові Закарпатської області,
в порушення п. п. 1.3, 1.4, 12.3 Правил дорожнього руху, не вжив заходів до
зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв
наїзд на велосипедистку ОСОБА_2, яка рухалась в попутному напрямку, в
результаті чого потерпіла померла в лікарні.

У
касаційному поданні прокурор ставить питання про невідповідність призначеного
ОСОБА_1 покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його м'якості
та безпідставність, в порушення вимог ст. 77 КК України, звільнення засудженого
від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними
засобами.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що касаційне подання задоволенню не підлягає.

Висновки
суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину за який його засуджено та
правильність кваліфікації його дій не оспорюються у касаційному поданні.

Дії
засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону України не виявлено.

При
призначенні ОСОБА_1 покарання суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України у
повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу
винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, вперше
притягається до кримінальної відповідальності. Також судом враховані обставини,
які пом'якшують покарання - його щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю
злочину та добровільне відшкодування шкоди.

З
урахуванням наведеного, думки потерпілого ОСОБА_3 та трьох дітей загиблої, які
претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_1 не мали, оскільки всі
збитки відшкодовані, та просили останнього до кримінальної відповідальності не
притягати, про що свідчать їх розписки (а.с. 80, 81), колегія суддів вважає
призначене ОСОБА_1 покарання необхідним і достатнім для його виправлення.

Що
стосується посилання у касаційному поданні на безпідставність звільнення
засудженого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права
керувати транспортними засобами, то відповідно до ст. 77 КК України, суд може,
а не зобов'язаний призначити таке додаткове покарання.

На
підставі наведеного та керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

У
задоволенні касаційного подання заступника Генерального прокурора України щодо
ОСОБА_1 відмовити.

С у д д
і :

Редька
А.І. Жук
В.Г. Заголдний
В.В.