Справа № 495/1326/15-к

ВИРОК
04.03.2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі : головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю старшого прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження стосовно :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця : с.
Казанка, Партизанського району Приморського краю, Росії, громадянина України,
з неповною середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стрілка 3 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони, солдата призваного у зв`язку із мобілізацією, раніше не судимого.
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 409 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 15 травня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У той же день, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрілка 3 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони цієї ж частини, яка тимчасово дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 .
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99. № 548-XIV та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99. № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Окрім цього, солдат ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99 № 548-XIV зобов`язаний у мирний і воєнний час відповідати за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна; зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
Проте, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів солдат ОСОБА_4 29.10.2014 вчинив відмову від несення обов`язків військової служби при наступних обставинах:
29 жовтня 2014 року близько 12.00 год. у ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 не бажаючи в подальшому нести обов`язки військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання у вигляді небажання постійно нести обов`язки військової служби, будучи придатним до проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 відкрито, письмово виразив своє небажання постійно нести обов`язки військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 та Збройних Силах України посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_4 . У подальшому солдат ОСОБА_4 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не прибув, фактично припинивши виконання обов`язків військової служби.
Таким чином, за викладених обставин, солдат ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що він, являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді стрілка 3 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 , на порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, близько 12.00 год. 29 жовтня 2014 року знаходячись у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 відкрито, не вживаючи обман, письмово виразив своє небажання постійно нести обов`язки військової служби у Збройних Силах України, припинивши виконання обов`язків військової служби, тобто відмовився від несення обов`язків військової служби.
Будучи допитаним у підготовчому судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у скоєному розкаявся та пояснив суду, що 29.10.2014 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 вираз відкрито письмово небажання постійно нести обов`язки військової служби у військовій частині.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані досудовим слідством за ст. 409 ч.2 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби.
04.03.2015 року у підготовчому судовому засіданні між обвинуваченим ОСОБА_4 з однієї сторони та старшим прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , з другої сторони було складено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_4 беззаперечно визнає свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні за вказаних в обвинувальному акті обставин та сторони домовились про те, що обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні та сприяти у проведенні досудового розслідування. Водночас сторони прийшли до угоди про те, що міра покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.409 ч.2 КК України, повинна бути призначена у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 1 рік, згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.2,3 ст.76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, суд виходить з наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, шляхом опитування повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладання та затвердження угоди, просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор також не заперечував проти укладання угоди визнання винуватості з обвинуваченим, також розуміє наслідки укладання та затвердження даної угоди.
Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим, між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Суд, у відповідності до ч. 2 ст. 473 КПК України та ч. 4 ст. 474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 його права та наслідки укладання та затвердження угоди, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ОСОБА_4 і старший прокурор ОСОБА_3 заявили, що вони повністю розуміють наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України, є злочин середньої тяжкості.
Узгодженою угодою про визнання винуватості міра покарання для обвинуваченого встановлена в межах ст. 409 ч.2 КК України з урахуванням характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_4 .
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки їх невиконання.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст. 314, 370- 374, 473-475, 394 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 04.03.3015 року у підготовчому судовому засіданні між обвинуваченим ОСОБА_4 з однієї сторони, та старшим прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , з другої сторони.
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 409 ч.2 КК України і призначити йому узгоджену міру покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання звільнити ОСОБА_4 з іспитовим строком на 1 рік, згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.2,3 ст.76 КК України, а саме : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.
Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим, включно з підстав: призначення покарання суворішого ніж узгодженої сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди ;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди: затвердженої судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.
Суддя :