Справа № 460/382/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 01 жовтня 2014 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, на утриманні дврє малолітніх дітей, не судимого, військовослужбовця рядового в/ч польова пошта НОМЕР_1 ,

про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України -

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , 20 травня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня ОСОБА_4 вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї частини від 20 травня 2014 року №112 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги мінометної батареї 3 механізованого батальйону.

Відтак, з 20 травня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_2 з АДРЕСА_3 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно п. п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

03 березня 2014 року за сигналом «Тривога» військову частину НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.

- 2 -

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвиунваченому ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

26 липня 2014 року ТВО командира 3 механізованого батальйону майором ОСОБА_5 під час перевірки наявності особового складу на шикуванні було виявлено факт відсутності військовослужбовця рядового ОСОБА_4 у розташуванні військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який протягом всього періоду відсутності, без поважних причин, незаконно перебував за місцем свого фактичного проживання до 26 січня 2015 року, проводячи час на власний розсуд.

26 січня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Львівського гарнізону із зізнанням, у якому вказав, що свою вину визнає та щиро кається у вчиненому, після чого відправився у розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до несення обов`язків військової служби, про що доповів командуванню військової частини.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно він, був призваним під час мобілізації на військову службу на посаду номера обслуги мінометної батареї 3 механізованого батальйону у військовому званні «рядовий» військової частини польова пошта НОМЕР_1 та цього ж дня відправлений у військову частину для подальшого проходження військової служби. Йому було відомо про переведення військової частини НОМЕР_2 у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби. 26 липня 2014 року він самовільно залишив військову частину та поїхав до свого дому у АДРЕСА_1 , де перебував до 26 січня 2015 року, де проводив час із сім`єю допомагав матері та дружині по господарству. При цьому, не мав наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби. 26 січня 2015 року він добровільно прибув до військової прокуратури Львівського гарнізону, зізнався у вчиненому, свою вину визнав та розкаявся. В подальшому поїхав до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та продовжив проходити військову службу. На даний час він шкодує про вчинене, просить суворо його не карати, обіцяє, що більше такого не повторить.

Враховуючи визнання вини обвинуваченим та показання обвинуваченого щодо обставин скоєного ним кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження усіх доказів по справі.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби військовослужбовцем без поважних причин понад один місяць.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є

- 3 -

тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей, пом`якшуючі обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; та вважає за можливе обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 протягом іспитового строку не покидати територію військової частини п/п НОМЕР_1 без дозволу командира військової частини, а у разі його звільнення повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Командиру військової частини п/п НОМЕР_1 здійснювати контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_4 , а у разі його звільнення контроль за виконанням вироку покласти на органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок надрукований в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя ОСОБА_1