У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Синявського О.Г.,

суддів за участю прокурора

Кліменко М.Р. і Гриціва М.І.,
Кравченко Є.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 8 травня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду
Рівненської області від 23 грудня 2005 року про приведення вироку
Житомирського районного суду Житомирської області від 18.08.2003 року щодо
ОСОБА_1 у відповідність до нового закону та на
ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Рівненської області від 11 липня 2006 року, якою зазначену
постанову місцевого суду залишено без зміни.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області
від 18.08.2003 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше неодноразово судимого, останнього разу 27.02.2002
року за ст.395 КК України на 1 місяць арешту,

- за
ч.3 ст. 289 КК України на 10 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією
майна.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 листопада 2003
року цей вирок щодо ОСОБА_1 змінено та
із застосуванням ст.69 КК України йому призначено остаточне покарання за ч.3
ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2005 року
подання адміністрації Городищенської виправної колонії №96 Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань у Рівненській області задоволено, приведено
вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18.08.2003 року
щодо ОСОБА_1 у відповідність до Закону України ”Про внесення змін до ст.289 КК
України” від 22.09.2005 року №2903-ІУ, який пом'якшує покарання, і ОСОБА_1 призначено за ч.3 ст. 289 КК України
покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11
липня 2006 року постанову Рівненського районного суду Рівненської області від
23 грудня 2005 року про приведення вироку суду щодо ОСОБА_1 у відповідність до
нового закону залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що суди неповно та однобічно розглянули подання про
приведення вироку щодо нього у відповідність до нового закону, що пом'якшує
покарання, та при наявності декількох пом'якшуючих покарання обставин не
застосували ст.69 КК України та не визначили покарання нижче нижчої межі, хоча
він вину визнав, щиро розкаявся, і реальних збитків потерпілому його діями не завдано.
Просить судові рішення змінити, пом'якшивши покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора,
який просив касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи,
викладені в касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої та апеляційної інстанцій недостатньо дослідили судові рішення
щодо ОСОБА_1, внаслідок чого при приведенні судових рішень у відповідність до
нового закону було неправильно застосовано кримінальний закон.

Як видно із копії вироку Житомирського районного суду Житомирської області
від 18.08.2003 року, суд визнав ОСОБА_1 винуватим у незаконному заволодінні
транспортним засобом ОСОБА_2, вартість якого у 250 разів перевищує
неоподаткований мінімум доходів громадян, вчиненому за попередньою змовою з
ОСОБА_3, повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, і поєднаному з
насильством, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, і такий висновок
суду відповідав вимогам закону, котрий діяв на момент розгляду справи.

Із набранням чинності нової редакції
ст. 289 КК України (в редакції Закону України №2903-IY(2903-15) від
22.09.2005 року), відповідно до частин 2, 3 ст. 289 КК України та п. 3 примітки
до цієї статті, матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння
реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а великою - на суму понад 250 таких мінімумів.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться
у п. 17 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року “Про
практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини
проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на транспорті”,
при вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно
виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, де зазначено, що такими
збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права.

Із вироку видно, що реальних збитків
унаслідок незаконного заволодіння
транспортним засобом ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не настало, оскільки автомобіль
був повернутий потерпілому, а тому, враховуючи кваліфікуючі ознаки - вчинення
злочину за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаного з насильством,
що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, дії ОСОБА_1 підлягали
перекваліфікації з ч. 3 ст. 289 КК
України на ч. 2 ст.289 КК України в новій редакції з призначенням покарання за цим законом.

За змістом ч.3 ст.74 КК України,
призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового
закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією
нового закону.

Санкцією ч.2 ст.289 КК України передбачено
покарання у виді позбавлення волі на строк від п'яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Оскільки ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області від 11
листопада 2003 року на підставі ст.69 КК України, окрім призначення ОСОБА_1
основного покарання нижче нижчої межі,
також було виключено додаткове
покарання у виді конфіскації майна, то необхідно вважати ОСОБА_1 засудженим за
ч.2 ст.289 КК України на 8 років позбавлення волі.

Ураховуючи, що при приведенні вироку щодо
ОСОБА_1 у відповідність до нового закону були допущені порушення закону, які не
усунув і суд апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необхідним змінити
зазначені судові рішення.

Керуючись ст. ст.
394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського районного суду
Рівненської області від 23 грудня 2005 року про приведення вироку
Житомирського районного суду Житомирської області від 18.08.2003 року щодо
ОСОБА_1 у відповідність до нового закону та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області від 11
липня 2006 року змінити:
перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з
ч.3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України в редакції Закону України
”Про внесення змін до ст.289 КК України” від 22.09.2005 року №2903-ІУ і
визначити йому покарання у виді
позбавлення волі строком на 8 років.

У решті зазначені судові рішення залишити без
зміни.

Судді:

Синявський О.Г. Кліменко М.Р. Гриців М.І.