Провадження №1-кп/760/550/15р.
Справа №760/6355/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі суду: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовчий розгляд кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001433 від 14.02.2015 року за підозрою вчинення ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Жовтневе Коропського району Чернігівської області, українцем, громадянином України, освіта вища, не одруженого, дітей немає, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, -
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження
-//- прокурора - ОСОБА_4

-//- представника потерпілого - ОСОБА_5

-//- обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Згідно наказу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Київська кондитерська компанія» №К-0003 від 03.02.2014р. ОСОБА_3 був призначений на посаду представника торгівельного, відділі активних продаж Товаристві з обмеженою відповідальністю «Київська кондитерська компанія».

Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність представника торгівельного від 03.02.2014р. укладеного між ТОВ «Київська кондитерська компанія» в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_3 він, як працівник, що займає посаду представника торгівельного або виконує роботу, безпосередньо пов`язану з збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, і у зв`язку з викладеним зобов`язується:

а) дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків;

б) своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей;

в) вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей;

г) брати участи в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Так, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді торгівельного представника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Київська кондитерська компанія», умисно з корисливих мотивів, з метою привласнення матеріальних цінностей, яке було йому ввірене, будучи матеріально відповідальною особою, 22.08.2014р., в денний час доби, знаходячись в приміщенні магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де підприємницьку діяльність здійснює ФОП « ОСОБА_7 », згідно товарно-транспортної накладної за №К-000068558 від 21.08.2014р. отримав за поставлений ТОВ «Київська кондитерська компанія» фізичній особі-підприємцю « ОСОБА_7 » товар, грошові кошти в сумі 1233 грн. 41 коп., які повинен був здати до каси товариства.

Проте, ОСОБА_3 по приїзду до приміщення ТОВ «Київська кондитерська компанія», розташованого по вул. Радищева, 3 в м. Києві, діючи умисно з корисливих спонукань, не вніс до каси підприємства грошові кошти в сумі 1233 грн. 41 коп., тим самим привласнив ввірені йому грошові кошти, якими розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ «Київська кондитерська компанія» матеріальну шкоду в сумі 1233 грн. 41 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними діями, які виразилися у привласнені чужого майна, яке було йому ввірене, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України.
В ході досудового розслідування між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 було укладено угоду про примирення, зі змісту якої вбачається, що останній повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України за обставинами, як вони викладені в обвинувальному акті; завдана правопорушенням матеріальна шкода відшкодована ТОВ «Київська кондитерська компанія» відшкодована обвинуваченим; сторони угоди дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.191 КК України у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян (680 грн.) без позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей, і ознайомлені із змістом ч.1ст.394, п.1 ч.3 ст.424, ст. 473, п.1 ч.4 ст.474 КПК України, ст.389-1 КК України та розуміють наслідки укладення і невиконання угоди.

У судовому засіданні представник потерпілого та обвинувачений просили затвердити цю угоду, оскільки вона укладена ними добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення не оспорював, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що він цілком розуміє, що згідно п.1 ч.4 ст.474 КПК України він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, а також йому зрозуміло, що наслідком затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями п.1 ч.3 ст. 394, п.1 ч.3 ст.424 та відмова від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні теж пояснив, що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, зокрема обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 і 424 КПК ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що угода про примирення від 26.03.2015 року, укладена між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 підлягає затвердженню, оскільки дії останнього правильно кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України, угода укладена добровільно, за ініціативою обвинуваченого у відповідності з положеннями ст.ст.468, 469,471 КПК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не суперечать вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а узгоджена сторонами міра покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей, відповідає санкції ч.1 ст.191 КК України та загальним засадам призначення покарань і враховує особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним діяння.

Отже, за таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, а тому повинен нести за це кримінальну відповідальність.

При цьому, суд керується ст.ст.65, 66 КК України та враховує, що обтяжуючих покарання обставин по справі не має, а як пом`якшуюча покарання обставина судом визнається щире каяття обвинуваченого і тому вважає необхідним призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Керуючись ст.ст.370, 374, 471, 474, 475 КПК України, суд , -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про примирення від 26.03.2015р, укладену між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян (680 грн.) без позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього судом обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

При цьому, відповідно до положення ч.3ст.394 КПК України, цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку:1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно ст.476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким була затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Суддя: