Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі судового засідання ОСОБА_6,

за участю:

прокурора ОСОБА_7,

захисника ОСОБА_1,

засудженої ОСОБА_2,

переглянула в судовому засіданні вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_2 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1

Зазначеним вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Грімне Пустомитівського району Львівської області, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено:

за ч. 4 ст. 191 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій держави, на строк 2 роки;

за ч. 1 ст. 366 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій держави, на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій держави, на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 238 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року згаданий вирок суду змінено, пом'якшено призначене ОСОБА_2 додаткове покарання за ч. 1 ст. 366 КК до 1 року позбавлення права обіймати посади, пов'язані з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій держави, і на підставі ст. 70 КК ОСОБА_2 ухвалено вважати засудженою до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій держави, на строк 2 роки.

У решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_2 визнано винною у тому, що вона за встановлених судом та викладених у вироку обставин, у період із 11 по 14 листопада 2013 року, виконуючи обов'язки завідувача каси та будучи службовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі функції, що полягають у контролюючих функціях за роботою касирів відділення ЛОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Путсомити на вул. Грушевського, 38а, маючи умисел на привласнення грошових коштів, зловживаючи своїм службовим становищем, перебуваючи у приміщенні Пустомитівського відділення ЛОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вчинила підробку касових документів та, внісши завідомо неправдиву інформацію в банківську комп'ютерну систему, заволоділа грошовими коштами у розмірі 238 000 грн, які належать ЛОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 порушує питання про зміну судових рішень і про звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував даних про особу засудженої й обставин, які пом'якшують її покарання, а саме - активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, щире каяття, відшкодування завданої матеріальної шкоди, а апеляційний суд допустив порушення вимог ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої та її захисника на підтримання доводів касаційної скарги, думку прокурора, який просив скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення змінити, виключивши рішення про призначення за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК і за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з використанням адміністративно-господарських функцій держави, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, та правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не заперечуються.

З матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК за згодою учасників судового розгляду не досліджувались докази щодо фактичних обставин справи.

Доводи захисника у касаційній скарзі про невідповідність призначеного ОСОБА_2 покарання тяжкості вчинених нею злочинів та її особі внаслідок суворості є безпідставними.

Відповідно до статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом при призначенні покарання ОСОБА_2 зазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність дотримано.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів (відповідно до ст. 12 КК відносяться до тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості), обставини їх вчинення, наслідки скоєного, дані про особу засудженої, яка позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, та обставини, які пом'якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, визнання вини. Зважив суд і на відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З огляду на викладене суд дійшов вірного висновку, що згадані обставини, які пом'якшують покарання у сукупності із встановленими позитивними даними про особу ОСОБА_2, є підставами для призначення основного покарання у виді позбавлення волі за ч. 4 ст. 191 КК із застосуванням ст. 69 КК, тобто нижче нижчої межі, передбаченої санкцією цього закону. Крім того, при визначенні покарання за сукупністю злочинів суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про невідповідність призначеного їй покарання тяжкості злочину та особі засудженої через суворість, правильно визнав їх безпідставними, пославшись на достатнє обґрунтування рішення місцевого суду у частині визначеного засудженій покарання і навів в ухвалі переконливі доводи про відсутність підстав для звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Наведені у касаційній скарзі доводи про скоєння ОСОБА_2 злочину внаслідок збігу тяжких сімейних й особистих обставин (необхідність грошових коштів для проведення операції батьку) були перевірені судом першої інстанції, який обґрунтовано не врахував їх при призначенні покарання, оскільки ці обставини не доведено засудженою, а надані захисником до касаційного суду документи підтверджують правильність висновку місцевого суду, та не можуть бути підставою для зміни рішення суду в частині визначеного засудженій покарання. Крім того, як убачається з додатків до скарги, ОСОБА_2 не є єдиною особою, яка може цей догляд здійснювати.

Не спростовують обґрунтованості висновків суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням і виконання засудженою вироку, який набрав законної сили, в частині відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, а також доводи захисника про поганий стан здоров'я засудженої, необхідність надавати допомогу хворим членам родини, оскільки засуджена не є єдиною особою, яка може цей догляд здійснювати.

На думку колегії суддів, призначене засудженій покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, і підстав вважати його надто суворим, як про це йдеться у касаційній скарзі, немає. Тому у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_1 слід відмовити.

Між тим, у порядку ст. 433 КПК колегія суддів вважає за необхідне виключити з вироку та ухвали апеляційного суду рішення про призначення за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК і за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з використанням адміністративно-господарських функцій держави, оскільки згідно з вироком суду ОСОБА_2 відповідно до своїх службових обов'язків виконувала лише організаційно-розпорядчі функції.

Керуючись статтями 433-436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У порядку ч. 2 ст. 433 КПК вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 змінити, виключивши рішення про призначення за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК і за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з використанням адміністративно-господарських функцій держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ __________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5