Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/435/15 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2015року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження №0000817 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець
м. Новоукраїнка Кіровоградської області, раніше судимий:
- 23.04.2009 року Феодосіївським міським судом АР Крим за ст. 187 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна. Згідно постанови Петровського районного суду Кіровоградської області на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання 3роки 4 місяці 28 днів замінено на обмеження волі, звільнений 15.10.2013 року умовно-достроково з невідбутим строком 2 роки 3 місяці 6 днів, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,
засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у вигляді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності.
Вирішено долю речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно, за таких обставин.

Так, у період з 19 вересня по 23 вересня 2014 року, точної дати ні судом, ні слідством не встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись з дозволу господарів в домоволодінні потерпілої ОСОБА_10 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізовуючи його, шляхом вільного доступу, з однієї з кімнат будинку, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 108 dual sim» чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №421 від 17.12.2014 року становить 274,50 грн., в якому знаходилась сім картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартість якої згідно висновку експерта №421 від 17.12.2014 року становить 10,00 грн., який належить потерпілій ОСОБА_10 та на той час перебував у користуванні її чоловіка ОСОБА_11 .

В подальшому обвинувачений ОСОБА_7 викрадений телефон подарував своїй співмешканці ОСОБА_12 .

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 викраденим розпорядився на власний розсуд, як своїм власним, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 284.50 грн.

Крім того, продовжуючи злочинну діяльність, 10 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в домоволодінні ОСОБА_10 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , з дозволу останньої, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна та реалізовуючи його, шляхом вільного доступу, з однієї з кімнат будинку, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 108 dual sim» червоного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №420 від 17.12.2014 року становить 439,20 грн., в якому знаходилась сім картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартість якої згідно висновку експерта №420 від 17.12.2014 року становить 10.00 грн., який належить потерпілій ОСОБА_10 .

В подальшому обвинувачений ОСОБА_7 покинув територію домоволодіння та викраденим розпорядився на власний розсуд, як своїм власним, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 449.20 грн..

Своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 733.70 грн.

В своїй апеляційній скарзі та в доповненні до неї захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким призначити його підзахисному іншу міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_7 не було належно роз`яснено право на отримання безоплатної правової допомоги, через що той послухав "поради" прокурора, визнав свою вину, через що позбавлений можливості оскаржити фактичні обставини справи. Також вважає, що судом не враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений повністю визнав вину та щиро розкаюється у вчиненому злочину. Крім того, потерпіла ОСОБА_10 підтвердила те, що не має будь-яких матеріальних чи моральних претензій до винного, адже їй повернуто телефони та добровільно сплачено моральну компенсацію в розмірі 500 грн.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_9 , яка погодилась з апеляційною скаргою захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що підтверджується його показаннями під час судового розгляду даного кримінального провадження, в ході якого він свою вину та обставини, викладені в обвинувальному акті, визнав повністю, через що дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. Як вбачається з журналу судового засідання, та технічної фіксації судового засідання, суддею були роз`яснені всім учасникам судового розгляду, в тому числі й обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, що підтверджується його особистою письмовою заявою про роз`яснення цих наслідків (а.с.28), а тому він, як і інші учасники судового розгляду справи, позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Не відповідають дійсності апеляційні ствердження захисника й щодо неналежного роз`яснення обвинуваченому права на отримання безоплатної правової допомоги, так як в матеріалах кримінального провадження наявна пам`ятка, підписана особисто обвинуваченим, в якій йому роз`яснено зокрема й про те, що він має право на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави, за відсутності коштів на оплату (а.с.26).
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно послався на докази, які не були досліджені під час судового розгляду даної справи: заяву потерпілої ОСОБА_9 , висновки експерта №420 та №421.

Тому, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, посилання на вказані докази підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку суду, через що вирок в цій частині підлягає зміні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, в тому числі й ті обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, а саме: щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне усунення заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Також районний суд обґрунтовано врахував те, що ОСОБА_7 раніше судимий, скоїв в період умовно-дострокового звільнення ряд крадіжок, через що правильно дійшов до висновку, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив остаточне покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.
Керуючись ст. ст. 376, ч. 2 ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 , в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на наступні докази: заяву потерпілої ОСОБА_9 , висновки експерта №420 та 421.

В решті вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Взяти ОСОБА_7 під варту в залі апеляційного суду Кіровоградської області.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 02.07.2015 року.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області вступає в законну силу з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4