В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області в складі:

головуючого: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

розглянувши кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , ромської народності, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого.
за ч.2 ст.146, ст.386 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
25.10.2013 року, біля 13 год. 05 хв. ОСОБА_5 , знаходячись в гаражному приміщенні, що розташоване в АДРЕСА_1 , шляхом погрози насильством щодо потерпілого ОСОБА_6 та близьких родичів, примушував останнього відмовитися від показів у кримінальному провадженні №0003467 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень ч.2 ст.153, ч.1 ст.186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину не визнав.

Пояснив, що 25.10.2013 року біля 11 год. він знаходився в кафе «Чарлі», яке розташоване по вул.8 Березня в м.Ужгороді разом із знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обідній час вони поїхали в ресторан, який знаходиться по вул.Гагаріна в м.Ужгороді обідати. До вказаного ресторану їхали на автомобілі марки «Мерседес-Бенц». Біля 12 год. 30 хв. йому на мобільний телефон передзвонила мати та повідомила, що на вулицю, де вони проживають привезли хлопця, який займається сутинерством та попросила приїхати допомогти розібратися. На прохання матері він відразу поїхав додому. Поряд із його будинком зібралося багато людей ромської народності. Він вийшов сам з автомобіля та підійшов до хлопця та почав з ним розмовляти. Хлопець сказав, що його звати ОСОБА_9 . При розмові з ОСОБА_10 , останній сказав, що дівчину, яку зґвалтували цигани він не знає, і все, що говорять люди неправда. Він запропонував ОСОБА_10 піти в міліцію та написати заяву, що він не причетний до тих подій, які пов`язані із зґвалтуванням дівчини. Після розмови з хлопцем, посадив його в автомобіль марки «Мерседес», який належав його батькові та попросив батька відвезти його з вулиці. Після чого він сказав всім людям, які зібралися на вулиці, щоб вони розходилися, оскільки вони всі чули, що ОСОБА_9 зізнався, що не причетний до вказаних вище подій, і він погодився піти в міліцію та дати свої пояснення. Відразу після розмови з ОСОБА_10 та людьми він сів у свій автомобіль та поїхав по своїх справах.

Коли він приїхав на вулицю, де проживає там було багато припаркованих автомобілів. Зброї при собі не мав. У його дворі знаходиться гараж, однак у двір він не заходив і відразу після розмови з ОСОБА_10 поїхав по своїх справах. Тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не наносив та не погрожував. У приміщення гаража ОСОБА_10 не заводив.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що знаходився із ОСОБА_5 та товаришами у кафе «Чарлі». Обвинуваченому на мобільний телефон передзвонила мати. Останній сказав, що на декілька хвилин заїде додому. Разом вони поїхали до будинку ОСОБА_5 . Він з товаришами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з машини не виходили. Бачили на вулиці багато людей. Потерпілого побачив коли він уже сідав у мікроавтобус із батьком ОСОБА_14 . Розмови між потерпілим та обвинуваченим вони з товаришами не чули.

Такі ж, показання дав ОСОБА_13 .

Потерпілий ОСОБА_6 допитаний слідчим суддею пояснив, що 25.10.2013 року він вирішив відремонтувати свій автомобіль в гаражному приміщенні по вул.Українській в м.Ужгороді. Він попросив свого знайомого ОСОБА_15 , який має власний автомобіль марки ГАЗ, щоб відтранспортував буксиром автомобіль. Біля 13 год. вони під`їхали до гаражів, звернувши з вул.Будителів в гаражний корпус у них порвався трос буксирування і вони зупинились та вийшли з автомобіля. В цей час біля них зупинився автомобіль марки «Опель-Астра». З автомобіля зразу вискочили чотири хлопці ромської народності, яких він раніше знав з вигляду. ОСОБА_16 вдарив його і вони почали нести його в багажне відділення автомобіля. Закинувши його силоміць в багажне відділення, хтось з хлопців крикнув, що везуть його в ліс. Автомобіль рухався біля 5-7 хвилин, після чого зупинився. Коли його витягнули з багажного відділення автомобіля, побачив, що він знаходиться по вул.Донській і там зібралося дуже багато людей ромської народності. Після чого хлопці, які привезли його на автомобілі, силоміць потягли його у двір будинку, де проживає знайомий на вигляд хлопець на прізвисько « ОСОБА_17 », прізвище його ОСОБА_18 , та відвели його в гараж. В гаражі його декілька разів вдарили і він прикрив руками голову. Хтось сказав, що зараз прийде « ОСОБА_17 » і його застрелить. Коли прийшов ОСОБА_18 почав погрожувати йому та вимагати, щоб він пішов у міліцію і написав заяву, що саме він працює сутинером, дівчину, яку зґвалтували ніхто не ґвалтував, і що він привів за гроші дівчину хлопцям та змінив покази у кримінальній справі. Він злякався погроз та погодився виконати їх прохання. Після цього, на вказівку ОСОБА_18 його візвезли до магазину «Кантрі».

У судовому засіданні уточнив показання, пояснивши, що пістолета він не бачив. В гаражі йому погрожували, що коли прийде «Дьонді» то застрелить його, приставляли якийсь предмет до потилиці. ОСОБА_5 приїхав пізніше після того, як його завели в гараж. Останній суворо з ним розмовляв, що якщо не буде писати заяви, його будуть бити. Злякавшись, сказав, що напише, щоб залишили його.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що 25.10.2013 разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 приїхав на автомобілі до магазину «Кантрі». Там хтось побачив ОСОБА_6 і сказав зупинитись. Потім вони затягнули потерпілого до машини та засунули в багажник. Хтось крикнув їхати в мікрорайон «Радванка» на вул.Донську. Коли вони приїхали на вул.Донську до будинку 31, ОСОБА_6 витягли і ОСОБА_23 поїхав геть. Також зазначив, що в будинку 31 проживає його теща.

Із показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що вони разом із ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 відвезли потерпілого ОСОБА_26 на вул.Донську. ОСОБА_5 такої вказівки, щоб вони відвозили потерпілого до його будинку не давав. Коли їхали в машині, також прізвище ОСОБА_18 не згадували.

Із показань свідка ОСОБА_27 у судовому засіданні слідує, що проживає по АДРЕСА_1 . Прийшовши додому на обід побачила на вулиці багато людей, потерпілий ОСОБА_6 стояв біля воріт будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 в той час іще не було. При ній потерпілого ніхто не трогав, тілесних ушкоджень на ньому не бачила. Через 10 хв. приїхав ОСОБА_5 , вийшов з автомобіля і щось говорив близько 5 хв. з потерпілим. Потім посадив його в мікроавтобус, а потім сам поїхав.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні пояснила, що в обідній час знаходилася на вул.Донській в м.Ужгороді. Біля будинку №31 знаходилося багато людей ромської народності. Кричали, що треба побити потерпілого. Вона біля 10 хв. стояла біля будинку. При ній потерпілого ніхто не бив. Коли приїхав ОСОБА_5 , розмови між ним та потерпілим не чула. Бачила, як ОСОБА_5 відвів потерпілого до мікроавтобуса.

Свідок ОСОБА_29 , батько обвинуваченого, пояснив у судовому засіданні, що проживає на АДРЕСА_1 . 25.10.2013 року в обідній час на вулиці зібралося багато людей, які кричали, що потрібно бити якось чоловіка, який був біля воріт будинку АДРЕСА_2 . Дружина передзвонила сину, який приїхав через 15 хв. на автомобілі марки «Мерседес». Він подійшов до потерпілого і почав з ним щось говорити, про що саме говорив він не чув. Через декілька хвилин ОСОБА_5 попросив його відвезти потерпілого куди він скаже. Коли ОСОБА_26 сів у автомобіль попросив висадити його біля магазину «Кантрі».

Він чув, як якась жінка кричала, що потрібно потерпілого бити, оскільки він позвонив у міліцію і здав дітей, яких затримали. На крики жінки потерпілий пояснював, що він не телефонував у міліцію.

Із показань свідка ОСОБА_30 слідує, що в обідній час знаходилась вдома по вул.Донській в м.Ужгороді. На вулиці було багато людей ромської народності. Потерпілий стояв біля воріт будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 на той час іще не було. При ній потерпілого ніхто не бив. Бачила, як ОСОБА_14 відводив потерпілого до мікроавтобуса його батька.

Свідок ОСОБА_31 у судовому засіданні пояснив, що 25.10.2013 року біля 12 год. 30 хв. він їхав на велосипеді по вул.Тельмана зі сторони ринку «Нива». Коли повернув на перехрестя вул.Українську, побачив, що їде автомобіль марки «Опель». Також, побачив, що із багажного віділення вказаного автомобіля стирчали ноги людини, а в салоні знаходилося 3-4 чоловіка ромської народності. Автомобіль повернув у сторону вул.Ужанської. В той день ОСОБА_14 не бачив.

Із заяви нотаріально посвідченої ОСОБА_6 слідує, що матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_5 немає.

Даними протоколу огляду місця події від 25.10.2013 року зафіксовано місце розташування гаражного приміщення по АДРЕСА_1 та обстановки у ньому.

Згідно висновку судово-медичного експерта №1102 від 13.11.2013 року слідує, що на момет судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден та синців на шкірних покривах обличчя, спини та правої верхньої кінцівки.

Згідно даних медичної документації та консультації спеціалістів, виявлено: множинні забійні гематоми волосистої частини голови, обличчя. Садна надбрівної дуги зліва та перенісся. Забій носа. Перелом кісток носа. Забій в ділянці особистих відростків шийного відділу хребта. Забій грудної клітини справа.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути руки затиснуті в кулак та обуті ноги сторонньої людини, а також металевим предметом, на який вказує потерпілий, «монтіровкою».

По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної довідки, вкладаються в час події, яка відбулася 25.10.2013 року і не суперечить обставинам справи викладених вище.

Тілесні ушкодження у вигляді саден на шкірних покривах обличчя в ділянці спинки носа та згідно медичної документації забій носа. Перелом кісток носа потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Всі інші вищевказані тілесні ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_6 потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Дослідивши в сукупності досліджені судом докази, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у скоєнні злочину передбаченого ст.386 КК України, тобто примушення свідка до відмови від дачі показань.

При цьому в основу обвинувачення ставить показання потерпілого ОСОБА_6 . Такі об`єктивно підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, що потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження, як він зазначив у гаражному приміщенні будинку АДРЕСА_1 . Допитаний слідчим суддею ОСОБА_6 підтвердив, що коли приїхав ОСОБА_5 , погрожував йому та вимагав, щоб він пішов у міліцію і написав заяву, що саме він працює сутинером, дівчину, яку зґвалтували ніхто не ґвалтував, і що саме він привів за гроші дівчину хлопцям та змінив покази у кримінальній справі. Він злякався погроз та погодився виконати їх прохання.

У судовому засіданні також підтвердив, що поки приїхав ОСОБА_5 пройшло біля 20 хв. після того як його завели в гараж. ОСОБА_5 наказав йому писати заяву, що дівчина була повією. Також, сказав, щоб їхав у понеділок у міський відділ міліції, щоб подати відповідну заяву. При цьому ОСОБА_5 говорив з ним суворо. Казав, що «люди заб`ють його та сім`ю», якщо не напише відповідну заяву. До того, як не сказав, що напише заяву, піти не міг. Пообіцяв ОСОБА_5 , що напише її у понеділок.

ОСОБА_5 обвинувачується також у тому, що 25 жовтня 2013 року, біля 13 год. 05 хв. ОСОБА_5 знаходячись на подвір`ї приватного будинку АДРЕСА_1 з метою незаконного позбавлення волі ОСОБА_6 , разом з невстановленими слідством особами, з застосуванням фізичного насильства та погрожуючи розправою, завели останнього в гаражне приміщення, де утримували проти його волі на протязі 25 хвилин, примушуючи останнього відмовитися від показів у кримінальному провадженні №0003467 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень ч.2 ст.153, ч.1 ст.186 КК України.

Обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ст.146 ч.2 КК України суд вважає недоведеним. Допитані по справі свідки заперечили, що саме ОСОБА_5 дав їм вказівку привезти потерпілого до гаражного приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1 . Сам потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що ОСОБА_5 приїхав вже після того, як його привезли на вул.Донську та утримували у приміщенні гаража.

Після того ж, як мав із ним розмову відпустили.

Не підтвердив потерпілий, що фізичне насильство застосовував до нього саме ОСОБА_5 . Зазначив, що ОСОБА_5 лише погрожував йому, а також його родичам насильством.

За таких обставин, відсутності достатніх доказів вини ОСОБА_5 у незаконному позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, обвинуваченого за вказаною статтею слід визнати не винуватим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст.386 КК України, як примушення свідка до відмови від дачі показань, шляхом погрози насильством.

При обранні покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи.

ОСОБА_5 не судимий, характеризується посередньо, має на утриманні 2-х малолітніх дітей, тимчасово не працює.

Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин не встановлено.

З врахуванням зазначеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе із застосуванням покарання у вигляді штрафу.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.386 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів громадян.

ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 ч.2 КК України визнати не винуватим та виправдати.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити попередню особисту поруку.

На вирок може бути подана апеляція протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя:

ОСОБА_1