Єдиний унікальний номер № 285/1442/15-к
Провадження № 1-кп/0285/177/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлуби, Ємільчинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
встановив:
Молодший сержант ОСОБА_5 11.03.2014 року призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 та направлений для проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). З того ж часу він поставлений на всі види забезпечення у вказаній військовій частині.
З 10.05.2014 року по 09.09.2014 року молодший сержант ОСОБА_5 виконував бойові завдання у зоні проведення АТО, після чого повернувся у пункт постійної дислокації військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
З 17.10.2014 року прибув для подальшого проходження військової служби до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), де наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 10.10.2014 № 3, призначений на посаду робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділенні 1 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно-будівельної роти.
Відповідно до вимог статей 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог статей 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовим обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , під час проходження військової служби за мобілізацією у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Реалізуючи задумане, 15 листопада 2014 року, військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 67 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, без дозволу командування та інших поважних причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, та діючи умисно самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та до 19 березня 2015 року проводив час на власний розсуд, місце його перебування було не відоме.
19.03.2015 року молодший сержант ОСОБА_5 повернувся у розташування частини у пункті постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби, виконання покладених на нього обов`язків за посадою.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_4 10 квітня 2015 року укладена угода про визнання винуватості.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 після оголошення обвинувального акта та угоди про визнання винуватості зазначив, що він дійсно підписав угоду про визнання винуватості, проте, він не погоджується з покаранням, зазначеним в угоді. Просив відмовити в затвердженні угоди, мотивуючи тим, що коли її підписував, йому не було належним чином роз`яснено про порядок укладення угоди та про правові наслідки цієї угоди. Крім того зазначив, що одружений, дружина вагітна, надав довідку з місця проживання з позитивною характеристикою, копію виписки з медичної карти № 1642, з якої вбачається, що обвинувачений в період з 24.04.2015 року по 30.04.2015 року перебував на станціонарному лікуванні. Все це, на думку обвинуваченого, свідчить про те, що в нього не має можливості відбувати покарання у вигляді арешту, яке затверджене в угоді про визнання винуватості.
Захисник обвинуваченого зазначив, що вищевказана угода з боку його підзахисного укладена без застосування будь-якого насильства, примусу або погроз, проте, підтримуючи позицію обвинуваченого, наполягає на відмові в її затвердженні.
Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що у затвердженні угоди слід відмовити, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти затвердження угоди, оскільки не погоджується на призначення покарання, зазначеного в угоді про визнання винуватості і ця угода не є добровільною.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам КПК України та про існування обґрунтованих підстав вважати, що умови угоди порушують права обвинуваченого.
У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити. Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт та угода про визнання винуватості підлягать поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 372, 474 КПК України, суд
ухвалив:
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: