Справа № 366/3322/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/68/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 22.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
22 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_3 ,
суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця c. Феневичі Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, освіта базова середня, неодруженого, студента 3-го курсу Катюжанського вищого професійного училища, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого: 12.09.2014 Іванківським районним судом Київської області за ч.1 ст.289 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 10.10.2014 Іванківським районним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, засуджено:

за ч.2 ст.289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна;

на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_10 визначене шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 10.10.2014, остаточно призначене покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі, строком на 5 років і 2 місяці, без конфіскації майна;

за ч.2 ст.289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна;

на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 10.10.2014, остаточно призначене покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі, строком на 5 років і 6 місяців, без конфіскації майна;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, неповнолітній ОСОБА_10 29.09.2014 близько 23 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , проник на територію домоволодіння та незаконно заволодів мопедом марки «YIBEN», який належить потерпілій ОСОБА_12 .
Крім того, неповнолітній ОСОБА_10 18.10.2014 близько 22 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , повторно, проник на територію домоволодіння та незаконно заволодів автомобілем «CHERY TIGO», який належить потерпілому ОСОБА_13 .
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 указано на незаконність вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що призначаючи покарання ОСОБА_10 , судом не було враховано пом`якшуючих його вину обставин, серед яких: вчинення злочину неповнолітньою особою, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину та наявність власної сім`ї. Просив суд пом`якшити призначене йому покарання до покарання, непов`язаного із позбавленням волі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи, просив її задовольнити;

обвинуваченого та його законного представника, які апеляційну скаргу захисника підтримали, підтвердили її доводи, просили її задовольнити, вирок змінити та пом`якшити призначене йому покарання;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав її необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен місити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувальних актів у кримінальних провадженнях про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289 КК України, які ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 11.11.2014 об`єднані в одне провадження, указує на те, що при складанні обвинувальних актів прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлені прокурором обвинувальні акти не містять у собі належним чином сформульованого обвинувачення. Так, обвинувальні акти містять у собі лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на підозру неповнолітнього ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289 КК України, та правову кваліфікацію його дій.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо неповнолітнього ОСОБА_10 , суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги положень ст.370 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Із урахуванням викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Поряд із цим, колегія суддів звертає увагу на тому, що питання про наявність або відсутність матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок вчинених злочинів, ні під час досудового, ні під час судового розслідування не з`ясовувалось, що також указує на неконкретність пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню. Відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України та ст.9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 - скасувати.

Призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

СУДДІ: ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5