ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ознайомившись з касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не судимого, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

- за ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Згідно вироку ОСОБА_1 15.01.2014 о 19:00 в квартирі АДРЕСА_2 в ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин наніс своїй дружині ОСОБА_2 не менше 19 ударів сокирою, з яких 18 по голові, умисно вбивши останню.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й його особі внаслідок суворості, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_2 засуджений не оспорює, натомість стверджує, що вчинив вказане кримінальне правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, а тому кваліфікація його дій за ст. 115 КК України неправильна.

Спростовуючи вищезазначені доводи засудженого, суд першої інстанції послався на висновок експерта № 63 від 04.02.2014, згідно якого ОСОБА_1 в момент скоєння кримінального правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, був осудним, на час проведення експертизи психічним захворюванням не страждав та застосування заходів медичного характеру не потребував, а також на висновок комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 221 від 30.10.2014, який підтвердив вищезазначені висновки та додатково констатував, що індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_1 не здійснили суттєвого впливу на його свідомість та поведінку під час злочину, при цьому останній у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який суттєво впливав на його свідомість та поведінку, не знаходився.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні умисного вбивства та правильно кваліфікував його дії за ст. 115 КК України, обґрунтовано відкинувши доводи сторони захисту про необхідність кваліфікації дій засудженого за ст. 116 КК України.

При цьому, судом обґрунтовано не взято до уваги, як доказ, висновок експерта № 2854 від 07.07.2014 про знаходження ОСОБА_1, на час вчинення злочину, в стані афекту від дій потерпілої, оскільки експерт у висновку не навів ознак, які викликали у засудженого стан афекту, а вказаний висновок не відповідає вимогам ст. 102 КПК України зокрема і через те, що експерта не попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 385 КК України.

Судом апеляційної інстанції перевірялись та обґрунтовано відхилені доводи потерпілого, захисника та засудженого про недопустимість, як доказу, висновку комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 221 від 30.10.2014, в тому числі й ті, про які ОСОБА_1 зазначає у касаційній скарзі.

При цьому було встановлено, що вказана експертиза є більш кваліфікованою у порівнянні із судово-психологічною експертизою № 2854 від 07.07.2014, проведена чотирма експертами, якими проведено комплексне дослідження психологічної та психіатричної сторін засудженого. Членами комісії були кваліфіковані експерти із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, та які внесені до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КПК України, а сам висновок складений відповідно до положень ст.ст. 101, 102 КПК України.

Призначаючи покарання суд дотримався загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, оскільки врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу засудженого. Отже, підстав для визнання призначеного покарання явно несправедливим немає.

Всупереч доводам засудженого, обставин, які обтяжують його покарання судом не встановлено.

В апеляційному порядку справа розглянута у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, а постановлена ухвала є вмотивованою та відповідає іншим вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5