У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів за участю прокурора

Кліменко М.Р. і Пекного С.Д., Вергізової Л.А.

розглянула в судовому засіданні 09
грудня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
на постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25
лютого 2008 року щодо ОСОБА_1,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3

Цією постановою звільнено від
кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України та застосовано примусові
заходи виховного характеру щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не судимого,

– у виді передачі їх під нагляд матері Гілевич О. В.,

а також щодо

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

раніше не судимого,

- у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_4та закрито щодо них кримінальну справу на підставі
ст. 105 КК України та ч.2 ст.9 КПК України.

Судом установлено, що ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 листопада 2007 року,
близько 1 год. 30 хв., за попередньою змовою між собою та з малолітнім
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 таємно викрали з подвір'я ОСОБА_6 в с. Йосипівці
Вільшанського району Кіровоградської області
80 м електричного багатожильного самопідтримуючого проводу марки «А-25»
на суму 865 грн. 60 коп.

У апеляційному порядку справа не переглядалась.

У касаційному поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить постанову суду щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3
скасувати, а справу щодо них направити на новий судовий розгляд, посилаючись на
неправильне застосування кримінального закону, оскільки судом усупереч вимогам
ст. 105 КК України не було встановлено строку, на який ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3передано під нагляд
матерів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на часткове підтримання
подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному
поданні прокурора, колегія суддів вважає, що це подання слід задовольнити
частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 395, 397 КК України касаційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково
поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене, та не вправі
посилити покарання або застосувати закон про більш тяжкий злочин.

Згідно з ч.3 ст. 105 КК України у разі застосування до неповнолітнього
примусових заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини 2
цієї статті, суд повинен встановити їх тривалість. Такі ж роз'яснення
містяться у п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року “Про практику розгляду
судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру ”.

Зазначені вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України були
залишені поза увагою судом першої інстанції при
ухваленні постанови про застосування примусових заходів виховного
характеру щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що призвело до неправильного застосування кримінального закону,
оскільки, як видно зі змісту оскаржуваної постанови суду, застосувавши до ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3
передбачені п. 3 ч.2 ст. 105 КК України примусові заходи виховного характеру у
виді передачі неповнолітніх під нагляд матерів, суд не визначив у своєму
рішенні їх тривалість.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню в частині застосування примусових заходів виховного
характеру щодо ОСОБА_2. та
ОСОБА_3, а справа в цій частині - направленню на новий судовий розгляд,
під час якого суду належить розглянути справу з дотриманням вимог закону і
постановити законне та обґрунтоване рішення.
У цій частині касаційне подання підлягає задоволенню.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, з 15.09.2008 року ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є повнолітнім, а тому до нього не можна застосовувати заходи
виховного характеру.

При цьому оскільки у касаційному поданні не йдеться про безпідставність
закриття кримінальної справи і звільнення ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності, а застосування заходів виховного характеру до нього є
недопустимим, ураховуючи те, що ОСОБА_1 вину у вчиненому злочині, який
відноситься до категорії середньої тяжкості, визнав, позитивно характеризувався
за місцем проживання, після вчинення злочину влаштувався на роботу в КСП
ім.Шевченка, де зарекомендував себе позитивно, на спеціальних обліках не
перебував, претензій матеріального характеру потерпіла ОСОБА_6 не пред'являла,
то ОСОБА_1 підлягає звільненню від
кримінальної відповідальності відповідно до ст. 48 КК України і ст. 7 КПК
України внаслідок зміни обстановки та втрати особою суспільної небезпечності.

З урахуванням цього постанову суду щодо ОСОБА_1 належить змінити в частині
підстави звільнення його від кримінальної відповідальності і закриття
справи.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції,
задовольнити частково.

Постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської
області від 25 лютого 2008 року
щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, а справу щодо них
направити на новий судовий розгляд у той же місцевий суд в іншому складі суду.

Цю ж постанову Вільшанського районного суду
Кіровоградської області від 25 лютого 2008 року щодо ОСОБА_1 змінити: вважати
ОСОБА_1 звільненим від кримінальної відповідальності
за ч.2 ст.185 КК України, а справу закритою на підставі ст. 48 КК України і ст.
7 КПК України внаслідок зміни
обстановки.

СУДДІ:

Міщенко С.М. Кліменко М.Р. Пекний С.Д.