АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
11 - 763 / 2007 року. Головуючий
в 1 -й інстанції: Альошина Н.М.
121 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

2007
року серпня місяця 1 дня. Колегія
суддів судової палати у кримінальних

справах
Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого -
судді Копитько Л.І.

суддів:
Голубченко Н.В., Слєпухи О.Є.

з участю
прокурора Подворчана Ю.М.

засудженої ОСОБА_1

захисника
ОСОБА_2 розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями
засудженої ОСОБА_1 з внесеними змінами та потерпілої ОСОБА_3 на вирок Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 7 травня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка і мешканка АДРЕСА_1,
непрацююча, не судима, засуджена за ч.1 ст.
121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Цивільний позов
потерпілої задоволено частково.

Постановлено
стягнути з засудженої ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 на відшкодування
матеріальної шкоди 626' грн. 98 коп., на
відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. та 300 грн. на відшкодування
понесених збитків по оплаті праці адвоката; на користь Миргородського районного
фінансового відділу на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої
318 грн.90 коп.

Вирішено питання
про долю речового доказу.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнана винною в тому,
що вона 26 березня 2002 року,
близько 3 години ночі, прийшла до
будинку по АДРЕСА_2, де проживала
ОСОБА_3, та на ґрунті особистих неприязних
стосунків у ході сварки умисно почала наносити останній, яка знаходилася на 21 тижні вагітності, удари рукою: один з великою силою в праву
частину попереку, п'ять - по
обличчю, руками і ногами в живіт і інші
частини тіла та один удар кришкою самовара по голові, заподівши потерпілій ОСОБА_3 умисне тяжке
тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми черева з травматизацією
вагітної матки з послідуючим видаленням плоду та тіла матки, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м'яких тканин обличчя, крововиливу у білкову оболонку очей.

В
апеляції з внесеними змінами засуджена ОСОБА_1 просить вирок щодо неї
змінити, застосувати до неї ст. 2 Закону України «Про амністію» від 19
квітня 2007 року, оскільки вона є інвалідом
третьої групи і відбула більше половини призначеного їй покарання.

Потерпіла
ОСОБА_3 в своїй апеляції просить вирок скасувати повністю через невідповідність
призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості вчиненого нею злочину у

зв'язку
із його м'якістю та неправильним вирішенням

судом цивільного
позову в частині відшкодування моральної шкоди,
заподіяної злочином, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, свою апеляцію
відкликав.

Інші учасники
судового розгляду вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта - засудженої ОСОБА_1, яка підтримала свою апеляцію в частині змін і
просила застосувати до неї Закон України від 19 квітня 2007 року «Про амністію», адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженої, який також просив застосувати щодо
засудженої ст. 2 Закону України від 19
квітня 2007 року «Про амністію»,
оскільки його підзахисна є інвалідом третьої групи, засуджена за умисний злочин, за який законом передбачено покарання у виді
позбавлення волі на строк до 8 років і на час набрання цим Законом чинності
відбула більше половини призначеного строку покарання, міркування прокурора, який вважає,
що вирок законний, а призначене
засудженій покарання справедливе, а
також судом правильно вирішений цивільний позов потерпілої, до засудженої не може бути застосована
амністія від 19.04.2007 року, оскільки
вона вчинила тяжкий умисний злочин, тому
просив апеляції потерпілої та засудженої зі змінами залишити без
задоволення, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів апеляційного суду вважає,
що апеляції засудженої з внесеними змінами та потерпілої задоволенню не
підлягають з таких підстав.

Суд
обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною в умисному тяжкому тілесному
ушкодженні, завданому потерпілій
ОСОБА_3.

Висновки
суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні цього злочину за встановлених у
вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються
доказами, зібраними і перевіреними у
передбаченому законом порядку і, по
суті, в апеляціях засудженої ОСОБА_1 з
внесеними змінами та потерпілої ОСОБА_3 не оспорюються.

Винність
ОСОБА_1 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні доведена матеріалами справи та
наведеними у вироку доказами, в тому
числі: показаннями потерпілої ОСОБА_3 про заподіяння їй саме засудженою тяжкого
тілесного ушкодження; показаннями представника потерпілої ОСОБА_4 , даними висновків судово-медичного обстеження
та судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_3, даними протоколів огляду місця події злочину
та самовару, показаннями свідків ОСОБА_5
, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Суд
повно, всебічно і об'єктивно дослідив
обставини справи, дав належну оцінку
всім доказам в сукупності і правильно кваліфікував злочинні дії ОСОБА_1 за
ч.1 ст. 121 КК України, що також не оспорюється в апеляціях.

Безпідставне
твердження в апеляції потерпілої про надмірну м'якість призначеного ОСОБА_1
покарання.

Покарання
ОСОБА_1 визначено відповідно до вимог закону,
з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, у вироку вказані і враховані дані про її
особу та всі обставини, які обтяжують і
пом'якшують покарання, обрано воно в
межах санкції закону, за яким її
засуджено, а тому воно не є занадто
м'яким. Обрана міра покарання відповідає
вчиненому і даним про особу винної, вона
є необхідною й достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду
наведеного колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції потерпілої про
необхідність скасування вироку у зв'язку з м'якістю призначеного
покарання, оскільки підстав до цього не
вбачається.

Цивільний
позов потерпілої ОСОБА_3 розглянутий судом відповідно до норм цивільного
законодавства та роз'яснень, які
містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

з

Визначивши суму
у 25 000 грн., яка підлягає стягненню з
ОСОБА_1 на відшкодування моральної
шкоди, суд правильно вказав у вироку і
повністю врахував характер, обсяг та
глибину заподіяних потерпілій моральних і фізичних страждань, їх тривалість, наслідки тілесних страждань.

З цих
підстав колегія суддів вважає, що
апеляція потерпілої і про необхідність скасування вироку в частині вирішення
цивільного позову на відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Порушень
норм кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи і її розгляді в
суді, які б були підставою для
скасування вироку, не встановлено.

Апеляція
засудженої ОСОБА_1 з внесеними змінами також не підлягає задоволенню. ОСОБА_1
вчинила умисний злочин і засуджена за ч.1
ст. 121 КК України, який законом
- ч.4 ст. 12 КК України, віднесений до тяжких злочинів.

Відповідно
ж до п. «в» ст. 7 Закону України від 19
квітня 2007 року «Про амністію» амністія не застосовується до осіб, яких засуджено згідно з КК України 2001 року
за вчинення тяжкого умисного злочину. А тому доводи засудженої та доводи її захисника
про те, що ОСОБА_1 підпадає під
амністію, безпідставні.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку і
задоволення апеляції засудженої з внесеними змінами.

Вирок законний і
обґрунтований, а призначене ОСОБА_1
покарання справедливе.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

УХВАЛИЛА:

Вирок
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 7 травня 2007 року
відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а
апеляції потерпілої ОСОБА_3 та засудженої ОСОБА_1 з внесеними змінами - без
задоволення.