Справа
№11-3711 2006 р. Головуючий у 1 інстанції Павленко В.Д. Доповідач Самойленко АЛ.
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2007 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Самойленка А.І.

судців
Яременка А.Ф., Свіягіної І.М. з участю

прокурора Єроклінцевої Н.С.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2 розглянув у
відкритому судовому засіданні
в місті Донецьку
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок
Добропільського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2006 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця і мешканця

с.Красноярське
Добропільського району

Донецької області, не судимого відповідно до

ст. 88 КК України
засуджено за ст.289 ч.2 КК України на 5
років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України
засудженого звільнено від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку
1 рік він не
вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки: не виїжджати за
межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання і роботи.

ОСОБА_2 визнано винним у незаконному заволодіння транспортним
засобом за таких обставин.

26 листопада 2005
року приблизно о 20-й годині 30
хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в селі Красноярське
Добропільського району, достовірно знаючи про перебування на території
механічного двору майстерні СФГ "Агросоюз" автомобіля АЗЛК - 2140 "Москвич",
який належав ОСОБА_3, шляхом вільного доступу проник на територію цього двору,
який є охоронюваною стоянкою, де незаконно заволодів зазначеним автомобілем, на
якому здійснив поїздку по території села.

В апеляції
засуджений ОСОБА_2 просить
скасувати вирок, а справу повернути на додаткове розслідування. В обгрунтування
доводів апеляції посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не
взяв до уваги його доводи та інші докази у справі, які підтверджували його
невинуватість, через що необгрунтовано визнав його винним у вчиненні злочину.
Крім цього, в матеріалах справи відсутні дані про те, що двір майстерні
охоронювався, а ОСОБА_4 був
сторожем, ОСОБА_3
безпідставно визнаний потерпілим, оскільки власником автомобіля є
інша особа.

Заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_2
і захисника ОСОБА_1, які підтримали апеляцію, думку прокурора про
необхідність відхилити апеляцію і залишити вирок без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що
апеляція не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, за який його засуджено, підтверджена сукупністю доказів у справі, які
були досліджені судом і яким суд дав належну оцінку.

Потерпший
ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ввечері 26 листопада 2005
року він поставив свій автомобіль "Москвич" на стоянку у дворі
майстерні тракторної бригади, яка охороняється сторожем, а коли повернувся
приблизно через годину, то виявив, що автомобіль стояв дещо в іншому місці,
склопідйомник на одній дверці автомобіля був зламаний. У цей час до нього
під'їхав на мотоциклі мешканець села ОСОБА_5,
який повідомив, що зі слів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на його автомобілі у цей вечір
їздив ОСОБА_2, з яким у
нього неприязні стосунки. Наступного дня він виявив воду у паливному баку і
шлак на кришці горловини двигуна.

Свідок ОСОБА_4 в
судовому засіданні пояснив, що він працював сторожем тракторної бригади і
ввечері вказаного дня виконував свої обов'язки. Він бачив, як до автомобіля
ОСОБА_3, який знаходився у дворі майстерні тракторної бригади, підходив ОСОБА_2 і виїхав на
цьому автомобілі з двору. Через деякий час ОСОБА_2 на цьому ж автомобілі заїхав у двір, залишив автомобіль, а
сам пішов.

Свідки ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 під час досудового слідства пояснили, що ввечері вказаного дня вони
зайшли у магазин, розташований недалеко від тракторної бригади. У цьому
магазинів знаходились ОСОБА_4, який працює сторожем тракторної бригади, і ОСОБА_2, який був у
нетверезому стані. Коли магазин закрився ОСОБА_4 і ОСОБА_2 пішли у сторону
майстерні тракторної бригади. Вони ж залишились біля магазину і через деякий
час побачили, що з двору майстерні виїхав автомобіль ОСОБА_3, яким керував ОСОБА_2. Проїхавши двічі
біля магазину, ОСОБА_2 знову
заїхав у двір майстерні. До них під'їхав на мотоциклі ОСОБА_5, якого вони
попросили передати ОСОБА_3, що на його автомобілі їздить ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_5 у своїх показаннях
на досудовому слідстві, які були досліджені судом відповідно до вимог ст.306
КПК України, підтвердив те, що дійсно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 повідомили йому ці
обставини і це їх повідомлення він передав ОСОБА_3, коли знайшов останнього у
дворі майстерні.

Засуджений ОСОБА_2 не заперечував
того, що він дійсно у вказаний час перебував у магазині до його закриття, в
якому також перебували ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_7. Його ж твердження про те він
після цього не заходив у двір майстерні і не їздив на автомобілі ОСОБА_3
спростовані сукупністю вищенаведених доказів.

Тій обставині,
що свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в судовому засіданні змінили свої показання і стали
стверджувати, що вони не бачили ОСОБА_2
за кермом автомобіля ОСОБА_3, а лише припускали, що за кермом був ОСОБА_2, суд дав відповідну
оцінку у вироку і обгрунтовано визнав неправдивими їх показання в судовому
засіданні у цій частині, оскільки

переконливих причин зміни своїх показань вони не навели.
Крім цього, самі дії зазначених свідків, які попросили ОСОБА_5 повідомити
ОСОБА_3 про заволодіння його автомобілем
ОСОБА_2, свідчать про їх впевненість у цьому.

Та обставина, що
суд не дав оцінку у вироку показанням свідка ОСОБА_8, який в судовому засіданні
стверджував, що ОСОБА_4 увечері того ж дня в його присутності заявив ОСОБА_2, що він, тобто
ОСОБА_4, катався на автомобілі ОСОБА_3, не може бути визнана підставою для
визнання вироку необгрунтованим, оскільки суд перевіряв зазначені показання
свідка ОСОБА_8, для чого повторно допитав свідка ОСОБА_4, який не підтвердив
пояснень ОСОБА_8 і заявив, що такого він не казав і на автомобілі ОСОБА_3 не
їздив.

За таких
обставин доводи апеляції засудженого про однобокість судового слідства і
неврахування усіх доказів у справі не можуть бути визнані обгрунтованими.

В матеріалах
справи є документальні підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_3 мав право на
володіння, користування і розпорядження зазначеним автомобілем на підставі
нотаріально посвідченої довіреності. Тому доводи апеляції про неправомірність
визнання ОСОБА_3 потерпілим не можуть бути визнані обгрунтованими.

Показаннями
свідка ОСОБА_4, потерпілого ОСОБА_3, протоколом огляду місця події та іншими доказами у справі достовірно встановлено,
що двір майстерні тракторної бригади охороняється, на його території є
приміщення для сторожів, про що згідно показань і самого засудженого було
достовірно відомо усім мешканцям села, у тому числі ОСОБА_2. Тому доводи апеляції
про непідтвердження матеріалами справи цієї обставини суперечать наявним у
справі доказам.

Фактичні
обставини справи встановлені судом з достатньою повнотою і висновок суду про
доведеність вини ОСОБА_2
є обгрунтованим.

Дії його за
ст.289 ч.2 КК України кваліфіковані правильно, а міра покарання призначена ОСОБА_2 відповідно до
вимог ст.65 КК України.

Тому підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.

Враховуючи
наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366
КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок
Добропільського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_2 залишити без
зміни, а апеляцію засудженого -
без задоволення.