АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/1932/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/178/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

1)
секретаря судового засідання ОСОБА_5
2) з участю прокурора ОСОБА_6
3) обвинуваченого ОСОБА_7
4) захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

1)
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , -
визнано винним за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 02.12.2014 року.

Зараховано ОСОБА_7 в термін відбування покарання строк тримання під вартою з 20 грудня 2013 року по 14 березня 2014 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено апеляційним судом до 15год. 30хв. 15 липня 2015 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 19 грудня 2013 року біля 13 години прибув в село Денисів Козівського району з метою забрати речі свого дядька ОСОБА_9 , які знаходились у місцевого жителя ОСОБА_10 . В житловому будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, яка переросла у бійку. Під час бійки ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_10 в різні ділянки тіла. Коли ОСОБА_10 взяв ножа з підвіконника веранди та став погрожувати ОСОБА_7 заподіяти тілесні ушкодження, останній схопив руками руку ОСОБА_10 , в якого знаходився ніж та вирвав його. Після чого, коли загроза перестала існувати, маючи реальну можливість без шкоди для життя і здоров`я покинути житловий будинок, умисно з метою позбавлення життя, наніс один удар ножем в ділянку життєво важливих органів ОСОБА_10 в область грудної клітки зліва та ще два удари в область грудної клітини та живота спереду та зліва. Після нанесення ударів ОСОБА_7 забрав ножа з собою, покинув житловий будинок і автомобілем таксі під керуванням ОСОБА_11 яким прибув у с.Денисів, поїхав у м.Тернопіль.

Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок поранення грудей і живота, з проникненням в грудну і черевну порожнини та ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до внутрішньої і зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Зборівського районного суду від 01.04.2015р. скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, дослідити звукозапис показів обвинуваченого та експерта ОСОБА_12 , оскільки вважає, що судом ці показання дослідженні з порушеннями.

Стверджує, що судом порушено ст.6 п.1 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка полягає в порушенні права на справедливий суд. Посилається на те, що твердження суду про те, що ОСОБА_7 мав реальну можливість покинути житловий будинок ОСОБА_10 , не відповідає дослідженим під час судового засідання доказам, оскільки між ними тривала постійна боротьба за ніж, який потерпілий намагався відібрати у обвинуваченого. Вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства не може бути доведена показами потерпілої та свідків, оскільки вони не були очевидцями події та обставин злочину. Вважає, що суд порушив ст.62 Конституції України, взявши до уваги лише один варіант нанесення обвинуваченим ударів в голову ОСОБА_10 , вказавши, що останній лежав на землі, в той час коли потерпілий міг бути притиснутий головою до стіни, а тому припущення суду, що обвинувачений мав реальну можливість втекти, є недопустимими. Посилається, що ОСОБА_7 під час боротьби, діяв з метою захисту, оскільки постійно існувала загроза його життю. Суд взагалі не з`ясував, чи усвідомлював ОСОБА_7 реальність свого суспільно небезпечного посягання на життя ОСОБА_10 . Вважає, що суд неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, а його висновки не відповідають дослідженим під час судового засідання доказам.

Також суд залишив невиконаними задоволене клопотання прокурора про допит як свідка водія таксі та його клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження за заявою ОСОБА_9 , не дослідив матеріали огляду місця та обставин події злочину.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 просить вирок Зборівського районного суду від 01.04.2014р. скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Вважає, що при призначенні покарання судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор прокуратури Тернопільської області просить скасувати вирок Зборівського районого суду від 01 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 через неповноту судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог КПК України та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_8 які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який просив вирок Зборівського районного суду від 01 квітня 2015 року скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Не вдаючись у розгляд питання про доведеність вини обвинуваченого та про відповідність обраного йому покарання, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Із змісту даної норми закону випливає, що предметом доказування у кожній кримінальній справі є винність обвинуваченого і мотив кримінального правопорушення. Це означає, що слід з`ясувати, хто вчинив діяння, а також чи винен він у ньому, тобто встановити обставини, які визначають суб`єкт і суб`єктивну сторону злочину. Не з`ясування цих важливих обставин свідчить про таку неповноту або однобічність дослідження, яка є підставою для скасування вироку.

Отже, з даної норми закону вбачається, що обвинувачення слід формулювати так, щоб не була опущена жодна з наведених вище істотних обставин кримінального правопорушення.

Проте цих вимог закону суд не дотримав.

Так, як вбачається з вироку суд, при викладенні всього обсягу обвинувачення визнаного доведеним, на початку мотивувальної частини вироку не вказав мотиву та умислу вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства.

Як слідує зі змісту п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотним порушенням кримінального процесуального законодавства є пред`явлення непереконливого обвинувачення, зокрема, не вказані час, місце, спосіб, мотив, а також інші ознаки кримінального правопорушення.

В даному випадку не зазначення у вироку мотиву та умислу дій ОСОБА_7 спрямованих на вчинення вбивства породжує сумніви у правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

В обвинуваченні ОСОБА_7 , яке суд вважав доведеним, не визначено форму його вини, не встановлено мотивів та мети нанесення ОСОБА_10 ударів в область грудної клітки та живота, від якого наступила смерть останнього, не встановлений умисел обвинуваченого.

Викладене, на думку колегії суддів, вказує на неконкретне викладення фактичних обставин суспільно-небезпечного діяння, вчиненого на думку слідства ОСОБА_7 , та відповідно до вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що засудження ОСОБА_7 за неконкретним обвинуваченням позбавило можливості належним чином реалізувати його право на захист.

Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.108 КПК України під час судового засідання ведеться журнал судового засідання, в якому зазначається крім інших відомостей найменування та склад суду.

В порушення вищевказаних вимог, у журналах судових засідань вказаний лише один суддя ОСОБА_1 , який здійснював кримінальне провадження. Проте, як вбачається із вироку дане кримінальне провадження розглядалось колегіально у складі трьох суддів, два з який у журналах судових засідань, які містяться в матеріалах кримінального провадження не зазначені.

У відповідності до ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого рішення.

Так, суд першої інстанції беручи до уваги одні докази, зовсім не дав оцінки іншим доказам по справі та не мотивував чому він їх відкинув, не перевірив тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 , що той оборонявся та не спростував їх, що також призвело до неповноти судового розгляду.

1)
Дані порушення перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення та є істотними.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції допущені неповнота судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а не заявлення жодною із сторін клопотання про проведення судового слідства не дозволяють суду апеляційної інстанції ухвалити новий вирок.

Враховуючи положення ч.6 ст.9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

В ході повторного судового розгляду справи суду необхідно врахувати та дослідити усі доводи прокурора та захисника, викладені в апеляції, а також інші обставини справи та прийняти законне рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

1)
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 , яким його засуджено за ч.1 ст.115 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

1)
Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2