Справа № 366/247/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/517/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 13.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
13 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

1)
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 03.03.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків, Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не військовозобов`язаного, не одруженого, утриманців не має, не працюючого, раніше судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 19.06.2012 року за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 03 березня 2015 року.

До набрання вироком законної сили, ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 Державного департаменту з питань виконання покарання в м. Києві та Київській області, взявши під варту із залу суду.

Вирішено питання про судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим, останній раз 19.06.2012 року Іванківським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, який було скасовано постановою Іванківського районного суду Київської області від 03.10.2012 року, звільнившись з місць позбавлення волі 12.09.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 7 днів, на шлях виправлення не став та знову скоїв злочин.

Так, ОСОБА_7 , 01.11.2014 року, приблизно о 9 годині, з метою відвідати свого знайомого ОСОБА_8 , який проживає в АДРЕСА_1 , прийшов до квартири останнього, де протягом всього дня спільно розпивали спиртні напої. В подальшому, після спільного розпиття спиртних напоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ліг спати у зазначеній квартирі. Приблизно о 20 годині ОСОБА_7 виявив, що господар квартири заснув, та скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 таємно викрав системний блок комп`ютера, вартістю 4 176,50 грн., який належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, просить вирок суду першої інстанції щодо нього змінити та призначити йому більш м`яке покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене йому покарання є занадто суворим, так як він є постраждалим внаслідок аварії ЧАЕС, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та бабуся похилого віку, а також має скарги на здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України, віднесене до категорії середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставинами, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд врахував те, що він раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується негативно та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести)місяців позбавлення волі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та бабуся похилого віку є необґрунтованими, оскільки не підтверджені будь-якими доказами. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 піж час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції вказував, що дітей він не має.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 03.03.2015 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

.
Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Копія вірна: суддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2