Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/337/15-к
провадження № 1-кп/368/28/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.02.2015 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
та обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000076 від 06.02.2015 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кагарлик Київської області, зареєстрованої АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта середня, неодруженої, непрацюючої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 29 вересня 2014 року під час перебування в будинку, що в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 , останній передав ОСОБА_5 банківську картку та пін-код до неї, для зняття коштів в АГ «Ощадбанк».
Того ж дня, близько 14 години ОСОБА_5 пішла до банкомату АТ«Ощадбанк», що знаходиться зліва від входу в будинок Кагарлицької районної державної адміністрації, що в м. Кагарлик на пл.. Незалежності, 1, де вставивши картку до банкомату АТ «Ощадбанк» та переглянувши баланс. ОСОБА_5 виявила, що на рахунку картки знаходяться грошові кошти в сумі 539 гривень. Знявши 530 гривень, у ОСОБА_5 виник умисел на збагачення за рахунок чужих грошових коштів, після чого вона вчинила крадіжку 400 гривень, які відрахувала від суми знятих коштів та поклала їх до свого гаманця, а 130 гривень вирішила віддати потерпілому. Отриманий друкований чек банкомату про зняття готівки в сумі 530 гривень, викинула біля банкомату з метою приховування своїх злочинних дій стосовно крадіжки 400 гривень.
Придбавши ОСОБА_6 продукти харчування па суму 30 гривень, ОСОБА_5 повернулась до будинку, що в АДРЕСА_1 та повідомила ОСОБА_6 , що на рахунку його банківської картки було лише130 гривень, при цьому віддавши йому продукти харчування та решту грошових коштів, в сумі 100 гривень.
З викраденими грошовими коштами ОСОБА_5 розпорядилась на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 400 гривень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..185 ч. 1 КК України визнала повністю та суду пояснила, що в один з днів вересня місяця 2014 року, а саме: 29 числа при особистій зустрічі з ОСОБА_7 в його будинку, що в АДРЕСА_1 , останній попросив її зняти з його банківської картки АТ «Ощадбанк» грошові кошти та особисто передав йому банківську картку та пін-код до неї. Того ж дня, вона пішла до банкомату, що знаходиться біля будинку Кагарлицької районної державної адміністрації, що в м. Кагарлик на пл.. Незалежності, 1, де в банкоматі АТ «Ощадбанк» вона перевірила баланс картки, на якій на той момент знаходилися грошові кошти в сумі 539 гривень. Після цього, знявши 530 гривень, у неї виник намір заволодіти 400 гривнями ОСОБА_8 , для задоволення власних потреб, для цього вона вирішила повідомити ОСОБА_6 , що на рахунку даної картки було лише 130 гривень. Дані 400 гривень, вона поклала до свого гаманця. Отриманий друкований чек про зняття грошових коштів, викинула біля банкомату для приховування своїх злочинних дій стосовно крадіжки 400 гривень. Після цього вона на суму 30 гривень придбала для ОСОБА_8 продукти харчування, за які розрахувалась грошовими коштами знятими з банківської картки ОСОБА_8 . Придбавши продукти харчування вона направилась до домогосподарства ОСОБА_8 та повідомила йому, що на рахунку його банківської картки було лише 130 гривень, віддала йому продукти харчування придбані на суму 30 гривень та решту, а саме: 100 гривень, які залишилися. В подальшому грошові кошти в сумі 400 гривень, які вона викрала у ОСОБА_8 , вона витратила на власні потреби. Свою вину визнає в повному обсязі та просить суд її суворо не карати. Матеріальну шкоду потерпілому відшкодує в повному обсязі.
Крім власного визнання своєї винуватості винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.. 185 ч. 1 КК України доводиться перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що у вересні 2014 року він дав ОСОБА_9 свою банківську картку АТ «Ощадбанк» та пін код і попросив обвинувачені зняти кошти з рахунку, які йому мали прийти. Коли ОСОБА_10 повернулась від банкомату, то повідомила його про те, що на його картковому рахунку було лише 130 грн. На 30 грн. вона йому купила продукти та віддала ще 100 грн. В подальшому на протязі жовтня місяця повідомляла йому, що кошти на картку не приходили. І він вирішив перевірити сам та йому стало відомо, що кошти надходили, але їх не має на його картці, тому він звернувся до працівників міліції для з`ясування питання, де поділися кошти. Від ОСОБА_9 хоче, щоб вона лише повернула йому кошти. Інших претензій до обвинуваченої немає.
За згодою обвинуваченої та інших учасників судового провадження, суд в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їхніх позиції немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченої ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується також матеріалами, зібраними під час досудового розслідування справи, які не були об`єктом дослідження і учасники процесу не вважають за доцільне їх досліджувати, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченої та кваліфікація її дій учасниками процесу не оспорюються.
Обвинувачена ОСОБА_5 під час досудового розслідування добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззаперечно визнала свою винуватість у вчинені нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції 2001 року) та щиро покаялася, що підтвердила це і у судовому засіданні.
Таким чином суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 , яке містить склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.. 185 ч. 1 КК України (в редакції 2001 року) - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), обвинувачена винна у вчиненні даного злочину та підлягають покаранню.
Обставини, які характеризують особу обвинуваченої.
Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 08 жовтня 2008 року обвинувачена ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кагарлик Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину була повнолітня та є громадянкою України.
Згідно характеристики № 147/02-41 від 10.02.2015 року, виданою виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області вбачається, що ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 має малолітнього сина, ОСОБА_11 , 2008 року народження, проживає із співмешканцем. На ОСОБА_5 при міськвиконкомі компрометуючих та інших матеріалів немає.
Згідно вимоги про судимість № 1073 від 11.02.2015 станом на 11.02.2015 року ОСОБА_5 рахується як така, що раніше не судима.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні обвинувачена ОСОБА_5 за наркологічною допомогою не зверталася та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 43 обвинувачена ОСОБА_5 за психіатричною допомогою не зверталася та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України (в редакції 2001 року), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, а також враховуючи те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд, враховуючи обставини справи та характеризуючи особу обвинуваченої дані, зокрема те, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнає повністю, по місцю проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікаря психіатра та нарколога, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковані її дії, а саме: у виді позбавлення волі. Щодо покарання у виді штрафу та виправних робіт, то вказані покарання суд не може призначити обвинуваченій ОСОБА_5 , оскільки вона не працює та не має самостійного заробітку.
Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») відтак, приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе в умовах без ізоляції від суспільства.
Суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 ст. 79 КК України, яка є спеціальною. Згідно ч. 1 ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку. Відповідно до абз. 6 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК України, так і на підставі статті 79 КК України.
Особливості встановлення іспитового строку при застосуванні ст. 79 КК України зумовлені тим, що мінімальна й максимальна межі такого строку цією статтею прямо не передбачені. У ній визначений лише загальний орієнтир - іспитовий строк встановлюється у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку". Співставлення окремих положень КЗП та Загальної частини КК, а також врахування тенденцій правозастосовчої практики дає можливість сформулювати більш конкретні орієнтири щодо меж іспитового строку. Ці орієнтири носять рекомендаційний характер і полягають у наступному: а) мінімальна межа іспитового строку при застосуванні ст.79 не може бути меншою, ніж один рік; б) максимальна межа такого іспитового строку не може бути більшою, ніж п`ять років; в) тривалість іспитового строку, за загальним правилом, не повинна перевищувати строк призначеного засудженій покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі на певний строк. ОСОБА_5 має дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому 19.09.2015 року виповниться 7 (сім) років. Відповідно до ч. 3 ст.75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років. Тому суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 на підставі ст.. 79 КК України, поклавши на неї обов`язки, передбачені п. п. 3, 4 ст. 76 КК України.
Тому, на думку суду, призначення обвинуваченій такої міри покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, а також випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Судові витрати по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376 КПК України (в редакції 2012 року), суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_5 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст.. 79 КК України звільнити засуджену ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк строком на один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на засуджену ОСОБА_5 покласти наступні обов`язки:
· повідомляти в органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання ;
· періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою обвинуваченої покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем її проживання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Судові витрати по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 Шевченко