Справа № 362/5169/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/919/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 12.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2015 року, якою обвинувальний акт із угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000161 від 26.06.2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рафалівка, Володимирського району, Рівненської області, українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України, повернуто прокурору військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України.

Своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті вказано, що викраденням військового майна заподіяно матеріальну шкоду державі. В той же час, дане майно знаходиться на балансі військової частини НОМЕР_1 , яка є підрозділом Збройних Сил України. Вказане майно є безпосереднім об`єктом злочину як майно Збройних Сил України. Проте, військова частина до участі в кримінальному проваджені не залучена. При цьому вказуючи вартість викраденого майна в обвинувальному акті не відображено, що бралося за основу при визначенні розміру збитку, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність визначення розміру викраденого і повноту кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення .

Як вбачається із обвинувального акту у вчиненні кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 приймало участь ще два обвинувачених. Проте, в порушення вимог ч.4 ст. 217 КПК України матеріали; відносно вказаних осіб виділено в окреме провадження, що позбавляє суд можливості допитати в судовому засіданні інших обвинувачених.

Крім того, в порушення вимог ст. 109 КПК України в реєстрі до обвинувального акту вказано не всі процесуальні дії, які було проведено під час досудового розслідування, а саме відсутній протокол огляду місця події, дані про проведення інвентаризації на складі військової частини НОМЕР_1 та інші.

В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані порушення норм КПК України позбавляють суд можливості об`єктивно розглянути обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості і винести вирок як це передбачається ч.3 ст. 475 КПК України із дотриманням вимог Закону.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на його думку, ухвала суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, у зв`язку із чим має бути скасована судом апеляційної інстанції з підстав допущених судом першої інстанції неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків, викладених у оскаржуваній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалене судом рішення про повернення обвинувального акту суперечить главі 35 КПК України, якою встановлений особливий порядок кримінального провадження на підставі угоди і взагалі не передбачено можливості та підстав ухвалення судом першої інстанції подібних рішень. Зокрема суд не прийняв ніякого рішення щодо укладеної угоди між сторонами про визнання винуватості. Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні про повернення обвинувального акту прокурору не наведено жодної з визначених у ст. 291 КПК України вимог, не дотримання яких може бути підставою для прийняття такого рішення та перелік яких є вичерпним.

Покладений судом першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення висновок про незалучення до участі у кримінальному провадженні військової частини НОМЕР_1 , з якої здійснено крадіжку військового майна, є безпідставним і незаконним, оскільки не передбачений кримінальним процесуальним законодавством, як підстава для повернення обвинувального акту прокурору та став наслідком неповного з`ясування судом усіх обставин кримінального провадження. Аналогічно безпідставним та незаконним є покладення судом першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення висновок про не відображення прокурором в обвинувальному акті, що бралося за основу при визначенні розміру завданих збитків, оскільки згідно приписів ст.ст. 36, 291 КПК України прокурор самостійно приймає рішення про пред`явлення особі обвинувачення на підставі фактичних обставин, які він вважає встановленими, формулює його у обвинувальному акті та підтримує державне обвинувачення в суді. Висновок суду першої інстанції про незаконне виділення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в окреме провадження від двох інших співучасників суперечить вимогам ч. 8 ст. 369 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , вищевказаним вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, зокрема, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Висновки суду першої інстанції про те, що органами досудового розслідування не вирішено питання, щодо залучення до кримінального провадження військової частини НОМЕР_1 , на балансі якої перебувало викрадене військове майно, а також в обвинувальному акті вказують вартість викраденого майна, однак не зазначають, що бралося за основу при визначенні розміру збитку, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність визначення розміру викраденого і повноту кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, на думку колегії суддів є обґрунтованими.

Окрім того, суд першої інстанції, зазначає правильно, про невідповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, зокрема ст. 109 КПК України, реєстру до обвинувального акту, оскільки в ньому не зазначені всі процесуальні дії, які було проведено під час досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає належним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України, в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими та звертає увагу на ту обставину, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених фактичних обставин правопорушення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2015 року, відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Головуючий:
Судді :