справа .№1-653/06
Справа № 1-72/2007 рік
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2007 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - Ґонтар А.А.

при секретарі - Петраш Л.О.

з участю прокурора - Бугрій В.М.

захисника - ОСОБА_1

потерпілого - ОСОБА_2

законного представника
неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу про обвинувачення:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Хорол, з неповною середньою освітою, не працюючого, не
одруженого, без певного місця проживання, раніше судимого:

1)07.11.2003 р. Хорольским
районним судом Полтавської області за ст.ст. 304, 185 ч.3,70

КК України до 3 років. Позбавлення волі. Звільнений від покарання
постановою

Ленінського районного суду м.
Полтави від 25.07.2005 р. на підставі ст.З п."б"
ЗУ
"Про

амністію"

в скоєнні злочину, передбаченого
ч.2 ст.186 КК України

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, Уродженця і жителяАДРЕСА_1, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше нe судимого

в скоєнні злочину, передбаченого
ч.2 ст. 186 КК України

встановив:

В денний час 11.09.2006 p., ОСОБА_3 за попередньою змовою зОСОБА_4, з корисливою метою заволодіння чужим майном, перебуваючи в
приміщенні середньої школи № 39 розташованої по вул.. Сінна, 30/80 в м. Полтаві, відкрито заволоділи мобільним телефоном
"Соні Еріксон Т-200", б/в вартістю 150 грн. (згідно висновку експертизиНОМЕР_1) із чіп-картою Київстар, вартістю 50 грн., чим завдали неповнолітньому потерпілому ОСОБА_2 матеріальну
шкоду на загальну суму 200
грн.

Допитаний в суді ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в пред'явленому

обвинуваченні і пояснив, що
08.09.2006 р. він разом з ОСОБА_3 прийшов до школи в якій

раніше навчався. Там у
неповнолітнього ОСОБА_2 побачив мобільний телефон.

Познайомившись ближче з потерпілим,
дізнались, що даний телефон він знайшов в транспорті.

При цьому у ОСОБА_4иник план по
заволодінню цим телефоном. ОСОБА_3 погодився

на пропозицію ОСОБА_4. 11.09.2006 р. вони знову прийшли до школи, деОСОБА_4зяв

у потерпілого телефон нібито, щоб
зателефонувати, а потім передав його ОСОБА_3, який вибіг

з телефоном із приміщення школи. З
метою приховування своїх злочинних дій,ОСОБА_4

переконав потерпілого, що наздожене
ОСОБА_3 і цоверне йому телефон, але втік з місця

скоєння злочину.

Допитаний в суді ОСОБА_3 також визнав свою вину в скоєнні злочину, але
висунув свою версію, згідно якої після того, якОСОБА_4 дізнався що потерпілий
знайшов телефон, наступного дня він повідомив ОСОБА_3, що знає кому насправді
належить цей телефон, і запропонував забрати його у
потерпілого, щоб повернути справжньому володільцю. Коли 11.09.2006 р.ОСОБА_4 повідомив потерпілому, що знає кому належить
телефон, то потерпілий сказав, що телефон вже
належить йому і він не і бажає йому повертати. ТодіОСОБА_4 попросив у нього телефон, щоб зателефонувати і потерпілий віддав йому
телефон в руки. Скориставшись тим, що потерпілий пішов дзвонити на
перерву,ОСОБА_4 передав телефон ОСОБА_3 і останній побіг з ним в
сторону автостанції. Невдовзі його наздогнавОСОБА_4 і забрав телефон,
пояснивши, що хоче його показати хлопцеві, який його загубив. Стверджує, що не бачив, що потерпілий гнався за ним і не чув, що він
кричав йому в слід, щоб повернув телефон.

Вина підсудних в скоєнні злочину
підтверджується:

показаннями
потерпілого ОСОБА_2, який пояснив, що у нього в користуванні був телефон

"Соні-Еріксон",
який він знайшов на початку літа 2006
p.. 08.09.2006 р.
в школі до нього підійшов

ОСОБА_4,
якого він знав візуально і попросив подивитись телефон. ОСОБА_3 був разом з

ним.
Подивившись телефон,ОСОБА_4 повернув його. 11.09.2006 р. підсудні знову прийшли в

школу.ОСОБА_4
знову попросив телефон, спочатку, щоб подивитись, а потім, щоб

зателефонувати.
При цьому ОСОБА_3 сказав потерпілому, що в нього був такий же телефон,

але він
загубив його в автобусі.ОСОБА_4дав телефон ОСОБА_3 після того, як

зателефонував
сам. Коли потерпілий подзвонив на уроки, то побачив, що ОСОБА_3 тікає з його

телефоном.
Потерпілий побіг за ним, при цьому кричав, щоб він повернув телефон. ОСОБА_3

зупинився,
почав погрожувати потерпілому, сказав, що поб'є його, якщо він комусь розкаже
про

те що
сталось. Тоді потерпілий почав просити, щоб він повернув хоча б сім-карту.
Після того, як

ОСОБА_3
втік, до потерпілого підбігОСОБА_4 і запевнив його в тому, що якщо він забере

у
ОСОБА_3 телефон, то наступного дня поверне його потерпілому. Однак телефон він
не

повернув,
і наступного дня ввечері потерпілий розповів все своїй мамі;

показаннями
законного представника потерпілого ОСОБА_5, яка пояснила, суду, що саме
так їй син розповів про події, які
відбулися 11.09.2006 p.. Вона одразу ж
пішла до школи, щоб

з'ясувати,
як таке могло статися в школі, коли діти мали бути під наглядом вчителів. Від
вчителів

почула
припущення, що це міг зробити тільки їх колишній випускникОСОБА_4, звернулась в

міліцію.
Телефон і чіп-картка повернуті працівниками міліції під час слідства;

дослідженими судом показаннями неповнолітнього свідка
ОСОБА_6 від 11.11.2006 p., який

пояснив, що 08.09.2006
р, до нього в школу прийшов ОСОБА_4. із своїм товаришем. ОСОБА_2

в цей час поруч грався своїм мобільним телефоном
"Соні Еріксон".ОСОБА_4 запитав звідки в

нього телефон, на що ОСОБА_2 повідомив, що
знайшов його в автобусі. З дозволу ОСОБА_2,

ОСОБА_4 зателефонував з його гелефону.
Після цього ОСОБА_4 поклав телефон в свою кишеню, однак на вимогу свідкаОСОБА_6
повернув телефон ОСОБА_2. Після цього свідок і потерпілий пішли на уроки
(а.с.89);

- матеріалами
огляду від 17.09.2006 р.
виданого ОСОБА_4 мобільного телефону "Соні-

Еріксон
Т-200", в корпусі сріблясто-блакитного кольору ІМЕІ: НОМЕР_2з сім-карткою

оператора
"Київстар" №
627803620F".
В ході огляду встановлено, що мобільному

телефоні маються
подряпини, а також з лівої сторони від екрану мається тріщина (а.с.4);

- матеріалами
впізнання по фотокартках від 15.10.2006
р. в ході яких потерпілий впізнав на фото

ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 і пояснив, що саме вони 11.09.2006
р. в приміщенні середньої

школи №39 заволоділи його
мобільним телефоном (а.с.51-54);

· висновком
товарознавчої експертизиНОМЕР_3,
згідно якої залишкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону
станом на момент проведення дослідження може складати 150трн.(а.с.59-66);

· речовим
доказом по справі, а саме мобільним телефоном "Соні-Еріксон Т-200" із
чіп-картою "Київстар", переданим під розписку потерпілому
(а.с.69-70).

Показання ОСОБА_3 в тій частині, що він нібито насправді
повірив ОСОБА_4 в

тому, що останній знає попереднього володільця телефону і
саме тому погодився забрати телефон

у потерпілого, а також в тій частині, що він нібито не
чув і не бачив, що його наздоганяє

потерпілий суд
оцінює критично, як намагання уникнути відповідальності за скоєне та

перекласти більшу частину вини на ОСОБА_4. Ці показання
ОСОБА_3 спростовуються як

стабільнимитюказаннями підсудного ОСОБА_4 і потерпілого
ОСОБА_2, так і всією

сукупністю зібраних по справі доказів.

Суд кваліфікує
дії підсудних за ч.2 ст. 186
КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за
попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання
необхідне і достатнє
для виправлення підсудних
та попередження скоєння ними нових злочинів, суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особи винних, роль кожного з них у скоєному, а
також конкретні обставини справи.

Обставинами, що
в силу ст. 66 КК
України пом'якшують покарання, обом підсудним суд визнає щире каяття;
відшкодування шкоди потерпілому, який не має до них ніяких претензій. Крім
того: ОСОБА_3, те що він являється сиротою і не має певного місця проживання з
незалежних від нього причин і з цієї ж причини йому важко офіційно влаштуватись
на роботу; ОСОБА_4 молодий вік і те, що він вперше притягується до кримінальної
відповідальності.

Обставин, що в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання винних - суд не
встановив.

2

Враховуючи вчинене підсудними, дані про їх особи, роль
кожного у скоєному, висновок

амбулаторної судово-психіатричної
експертизи № 845 від 09.11.2006 р. суд вважає, що виправлення ОСОБА_4. можливе без
відбування покарання; враховуючи що ОСОБА_3 вчинив злочин маючи непогашену
судимість, не має певного місця проживання та роботи, суд вважає, що його виправлення можливе тільки в умовах його ізоляції та
поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи. При цьому
враховуючи, наявність декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої
в санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази підлягають поверненню
потерпілому.

Згідно медичного висновку підсудні
не потребують примусового лікування.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_3 визнати винним і призначити покарання за ст.186 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання обраховувати з 28.09.2006 р.. В строк відбування покарання зарахувати час затримання в порядку ст. 115 КПК України з 18.09.2006 р.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до
набрання вироком законної сили, залишити у

вигляді взяття під варту.

ОСОБА_4изнати винним і призначити покарання за ст. 186 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.2 ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 відбування
призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом трьох
років не вчинить нового злочину.

На підставі ст.76 КК України зобов'язати засудженого ОСОБА_4 протягом іспитового строку повідомляти органи"
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили,
залишити у вигляді підписки про невиїзд.

Апеляція на вирок, може бути подана протягом
п'ятнадцяти діб з моменту його

проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк з
моменту вручення йому копії

вироку.