Справа № 132/3539/14-к
Провадження №11-кп/772/339/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Судді -доповідача : ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги прокурора прокуратури Калинівського району Вінницької області ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіровка , Калинівського району , Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кіровка, Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 30.01.2014 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст. 186 КК України та призначено покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків до знов призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 30.01.2014 року, і призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання із речовими доказами та судовими витратами,-

за участю секретаря: ОСОБА_9 ,

прокурора: ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_8

адвоката: ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначено покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст. 186 КК України та призначено покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 30.01.2014 року, призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто солідарно із засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на її користь 4 106 гривень 50 копійок по відшкодуванню матеріальної шкоди та 5 000 гривень по відшкодуванню моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто солідарно із засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у сумі 884 грн.52 коп., пов`язані із проведенням судових експертиз.

Вирішено питання з речовими доказами.

З вироку суду першої інстанції встановлено, що 16.09.2014 року ОСОБА_8 з 15:00 години до 22:00 разом зі своїм товаришем ОСОБА_6 в с. Кіровка в різних місцях розпивали спиртні напої та оскільки сп`яніли, то о 22:00 годині полягали спати за місцем його проживання в АДРЕСА_1 .

Прокинувшись о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 з метою пограбування запропонував ОСОБА_6 зайти до сусідки ОСОБА_12 . Підійшовши до її будинку, який, розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 постукав у вікно, однак двері ніхто не відчинив. Тоді ОСОБА_6 з метою пограбування запропонував ОСОБА_8 піти до іншого будинку, який розташований теж в с. Кіровка та в якому проживає самотньо жінка похилого віку, яка не зможе чинити фізичного опору та у неї можуть бути кошти, які вона відкладає з пенсії, з метою її пограбування, на що останній погодився.

З метою вчинення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_6 взяли матерчаті рукавички та жіночі капронові панчохи, з ціллю подальшого приховання своїх облич, шляхом надівання панчіх на голову. А також розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_6 мав знаходитися біля будинку та слідкувати за навколишньою обстановкою та в разі появи сторонніх осіб, мав про це попередити ОСОБА_8 , який в свою чергу мав проникнути в будинок та незаконно заволодіти коштами потерпілої.

17.09.2014 року біля 02:00 години ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, підійшовши зі сторони вулиці до веранди житлового будинку ОСОБА_11 , 1926 р.н., який розташований в АДРЕСА_3 , побачивши, що світло в будинку не горить, ногою вдарив вхідні двері, відчинивши їх. Зайшовши у веранду, він не зміг відчинити ще одні двері, а тому повернувшись на вулицю підійшов до вікна та вдаривши кулаком, розбив дві шибки вікна, через яке проник в приміщення будинку, де побачивши на ліжку літню жінку, розбудив її та почав вимагати у неї гроші. ОСОБА_6 , прикриваючи останнього, в цей час знаходився біля вхідних дверей будинку, слідкував за навколишньою обстановкою та в разі появи сторонніх осіб, за попередньою домовленістю, мав його про це попередити.

ОСОБА_11 , побачивши стороннього чоловіка в будинку, злякалась та почала кричати. ОСОБА_8 рукою прикрив їй рот та продовжував наполягати, щоб остання видала гроші. ОСОБА_11 вмовила останнього ввімкнути світло, щоб дати гроші. Ввімкнувши світло, ОСОБА_11 з гаманця взяла 40 гривень, які передала ОСОБА_8 . Останній побачивши, що це мала сума грошей, з метою доведення своїх злочинних намірів до кінця, спрямованих на відкрите заволодіння майном почав наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_11 та продовжуючи вимагати гроші. ОСОБА_11 з метою врятувати своє життя вказала на місце в будинку, де можуть знаходитися гроші.

ОСОБА_8 зайшовши у спальню кімнату, заволодів грошима в сумі 4000 гривень, та розуміючи, що потерпіла приховує від них свої заощадження, з метою залякування та доведення своїх злочинних намірів до кінця, повернувся до ОСОБА_11 та кулаком наніс удар по голові, від чого остання впала на підлогу.

Відповідно до висновку експерта № 115 від 17.10.2014 року у ОСОБА_11 були виявлені навколо очні синці, синці обличчя, синець шиї, садна обличчя, синці обох кистей, які виникли від дії тупого(их) твердого(их) предмету(ів), групові чи індивідуальні особливості якого (яких) не відобразились у властивостях ушкоджень, за своїми властивостями по давності утворення відповідають строку в межах доби до обстеження, могли утворитись в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 17.09.2014 року, кожне окремо і разом відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер і локалізація виявлених ушкоджень у ОСОБА_11 свідчать про травматичні дії, можливо, удари, в ділянки голови та кистей рук; особливості локалізації на різних площинах тіла свідчать про неможливість виникнення їх внаслідок падіння з положення стоячи на площину та при ударі об виступаючі предмети.

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з грошима в сумі 4040 гривень, зникли з місця пригоди та поїхали в м. Вінницю. Вранці наступного дня ОСОБА_11 покликала на допомогу сусідів, які викликали працівників міліції.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 16.09.2014 року з 15:00 години до 22:00 разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 в с. Кіровка в різних місцях розпивали спиртні напої, та оскільки сп`яніли, то о 22:00 годині полягали спати за місцем проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 .

Прокинувшись о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 з метою пограбування запропонував ОСОБА_8 піти до будинку, який розташований в с. Кіровка та в якому проживає самотньо жінка похилого віку, яка не зможе чинити фізичного опору та у неї можуть бути кошти, які вона відкладає з пенсії, з метою її пограбування, на що останній погодився.

З метою вчинення злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_8 взяли матерчаті рукавички та жіночі капронові панчохи, з ціллю подальшого приховання своїх облич, шляхом надівання панчіх на голову. А також розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_6 мав знаходитися біля будинку та слідкувати за навколишньою обстановкою та в разі появи сторонніх осіб, мав про це попередити ОСОБА_8 , який в свою чергу мав проникнути в будинок та незаконно заволодіти коштами потерпілої.

17.09.2014 року біля 02:00 години ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшли зі сторони вулиці до веранди житлового будинку ОСОБА_11 , 1928 р.н., який розташований в АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 залишився біля будинку, згідно з раніше розподіленими ролями та спостерігав за навколишньою обстановкою.

ОСОБА_8 побачивши, що світло в будинку не горить, ногою вдарив вхідні двері, відчинивши їх. Зайшовши у веранду, він не зміг відчинити ще одні двері, а тому повернувшись на вулицю підійшов до вікна та вдаривши кулаком, розбив дві шибки вікна, через яке проник в приміщення будинку. ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку чув, як потерпіла благала ОСОБА_8 , щоб він її не бив, та розумів, що ОСОБА_8 вчиняє відкрите заволодіння коштами потерпілої.

Відповідно до висновку експерта № 115 від 17.10.2014 року у ОСОБА_11 були виявлені навколо очні синці, синці обличчя, синець шиї, садна обличчя, синці обох кистей, які виникли від дії тупого(их) твердого(их) предмету(ів), групові чи індивідуальні особливості якого (яких) не відобразились у властивостях ушкоджень, за своїми властивостями по давності утворення відповідають строку в межах доби до обстеження, могли утворитись в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 17.09.2014 року, кожне окремо і разом відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер і локалізація виявлених ушкоджень у ОСОБА_11 свідчать про травматичні дії, можливо, удари, в ділянки голови та кистей рук; особливості локалізації на різних площинах тіла свідчать про неможливість виникнення їх внаслідок падіння з положення стоячи на площину та при ударі об виступаючі предмети.

Через деякий час з будинку вийшов ОСОБА_8 та вони разом пішли до будинку ОСОБА_8 , де з метою приховання злочину, на городі спалили одяг, взуття, рукавички та панчохи. Перебуваючи в будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_6 отримав від останнього частину грошових коштів, якими вони заволоділи під час пограбування гр. ОСОБА_11 , а саме: грошові кошти в сумі 500 гривень.

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 викликали таксі та поїхали в м. Вінницю, де продовжували витрачати решту грошей на розваги та спиртні напої. Вище вказаними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_8 завдати потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4040 гривень.

В своїй апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури Калинівського району Вінницької області ОСОБА_5 , не оспорюючи вирок стосовно ОСОБА_8 , не спростовуючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та правову кваліфікацію його дій, вважає зазначений вирок незаконним в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, просить вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року відносно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України до 6 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 30.01.2014 року, призначити остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Окрім зазначеного прокурор в апеляційні скарзі посилається на неправильне застосування судом закону при вирішенні питання про стягнення процесуальних витрат по справі тому просить в цій частині вирок скасувати та стягнути процесуальні витрати із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь держави за проведення судових експертиз окремо з кожного обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає що вирок суду є незаконним та несправедливим, винесене з грубими порушеннями норм закону. Вважає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не доведеною та просить вирок скасувати.

Адвокат ОСОБА_7 захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотного порушення вимого кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в обґрунтування чого наводить ряд доводів. Просить постановити відносно ОСОБА_6 виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 які підтримали апеляційні скарги, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , колегія суддів вислухавши пояснення, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 186 КК України, при обставинах викладених у вироку суду та кваліфікація його дій за вказаною статтею, в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення .

Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 186 КК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються. Вказані обставини оспорюються самим обвинуваченим та його захисником, однак вимоги їх апеляційних скарг відповідно до роз`яснень, які викладені Пленумом Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року № 1 "Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку", мають бути вирішені шляхом постановлення відповідної ухвали, а вимоги апеляційної скарги прокурора - шляхом ухвалення вироку, оскільки в ній порушуються питання про погіршення становища обвинуваченого. За викладених обставин, колегія суддів при розгляді вимог апеляційної скарги прокурора питання стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 186 КК України не перевіряються.

Відповідно до ст.374 КПК України , обвинувальний вирок має бути обгрунтований належними, допустимими та достатніми доказами .

Згідно ст. 86 КПК України-доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленим цим Кодексом, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Посилання апелянтів на те, що докази на які посилається суд першої інстанції у вироку, які зібрані слідчими ОСОБА_14 , ОСОБА_15 є недопустимими, так як досудове розслідування здійснювали неуповноважені слідчі, спростовується наявною в матеріалах кримінального провадження постановою начальника СВ Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області від 17.09.2014 року про призначення слідчої групи у складі: слідчих СВ Калинавського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_14 та ОСОБА_16 (а.с.65) та відомостями які зазначені в обвинувальному акті а саме , що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , внесено в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000506 від 17.09.2014 року .

Відповідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий , який здійснюватиме досудове розслідування , визначається керівником органу досудового розслідування невідкладно, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам які були зібрані слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_16 при провадженні досудового розслідування по кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст 186 КК України .

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь, колегія суддів вважає таким, що відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, яким дана належна юридична оцінка.

Дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України судом кваліфіковано вірно, тому порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженого та на кваліфікацію його дій, не встановлено .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про недоведеність вини ОСОБА_6 та невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 під час судового розгляду справи , спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами а саме : показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами, яким колегія суддів вважає, дана належна юридична оцінка судом першої інстанції, .

Окрім зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно та обґрунтовано оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо непричетності його до вчиненого злочину, критично та вважає їх способом захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки вони спростовуються доказами а саме : показами потерпілої ОСОБА_11 , заявою обвинуваченого ОСОБА_8 адресованою начальнику Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області , в якій зазначено зізнання обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 кримінального правопорушення щодо ОСОБА_11 , протоколом проведення слідчого експерименту від 18.09.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_17 , його захисника та понятих відповідно до якого ОСОБА_8 розповідав і показував як він проникав до будинку ОСОБА_18 , як її погрожував ножем та бив, а також як вимагав у потерілої гроші та згодом якими заволодів. Також він дав покази, що з ним був ОСОБА_6 , який чекав його на вулиці біля будинку. Після пограбування ОСОБА_11 ,вони разом з ОСОБА_6 пішли до ОСОБА_8 додому, де він переодягнувся, а старий одяг, рукавиці та панчоху, яку натягував на голову, спалив на своєму городі та показав, місце де саме спалив зазначені речі. Після цього ОСОБА_8 розповідав, що вони з ОСОБА_6 викликали таксі та поїхали в м.Вінницю, де продовжили вживати спиртні напої та розважатись.Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які були понятими від час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_8 18.09.2014 року.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на неналежне повідомлення потерпілої ОСОБА_11 про час та місце судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вони спростовуються заявами потерпілої ОСОБА_11 (а.с. 17,50), технічними засобами фіксації судового засідання та журналом судового засідання з яких вбачається, що потерпіла була допитана судом і приймала участь у судовому розгляду кримінального провадження. Окрім зазначеного, від потерпілої ОСОБА_11 до суду скарг з приводу істотного порушення кримінального процесального законодавства ненадходило.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційні скарзі зазначає , що потерпіла в своїх свідченнях вказувала на вчинення злочину однією особою, зазначене спростовується заявою обвинуваченого ОСОБА_8 адресованою начальнику Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області , в якій зазначено зізнання обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 кримінального правопорушення щодо ОСОБА_11 , протоколом проведення слідчого експерименту від 18.09.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_17 , його захисника та понятих відповідно до якого ОСОБА_8 розповідав і показував як він проникав до будинку ОСОБА_18 , як її погрожував ножем та бив, а також як вимагав у потерілої гроші та згодом якими заволодів. Також він дав покази, що з ним був ОСОБА_6 , який чекав його на вулиці біля будинку. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає , що наведеними доказами підтверджується співучасть ОСОБА_6 у вчиненні злочину, так як ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зазделегідь домовились про його вчинення, розприділивши між собою ролі, підготувавши знараддя злочину, а саме ОСОБА_6 було визначено роль знаходитися біля будинку та слідкувати за навколишньою обстановкою та в разі появи сторонніх осіб попередити ОСОБА_8 , у звязку з чим потерпіла ОСОБА_11 не могла бачити ОСОБА_6 .

Також колегія суддів не вбачає порушення права на захист обвинувачених під час досудового розслідування , як це зазначають апелянти в своїх апеляційних скаргах, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з моменту затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та під час їх допиту в якості підозрюваних вони давали показання про свою причетність до вчинення кримінального правопорушення і будь-яких розбіжностей у їх показаннях не було. І лише після того як 25.09.2014 року Вінницьким обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному провадженні для здійснення захисту від обвинувачення ОСОБА_6 було призначено адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_6 змінив раніше дані покази та почав заперечувати свою причетність до вчинення кримінального правопорушення разом з ОСОБА_8 .

Доводи зазначені в апеляційних скаргах про безпідставне засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України є необґрунтованими і спростовуються доказами , які проаналізовані судом першої інстанції і наведені у вироку.

Так, крім показань обвинувачених отриманих під час досудового розслідування, свідків вина ОСОБА_6 підтверджується і іншими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме:

витягом з кримінального провадження №0000506 про внесення до ЄРДР 17.09.1014 року відомостей по ст.186 ч.3 КК України (а.с.64);

протоколом проведення слідчого експерименту від 18.09.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , його захисника та понятих відповідно до якого ОСОБА_8 розповідав і показував як він проникав до будинку ОСОБА_11 , як її погрожував ножем та бив, вимагаючи у потерпілої гроші та згодом ними заволодів. Також він дав покази, що з ним був ОСОБА_6 , який чекав його на вулиці біля будинку. Потім ОСОБА_8 розповідав, що після пограбування ОСОБА_11 вони з ОСОБА_6 пішли до ОСОБА_8 додому, де він переодягнувся, а старий одяг, рукавиці та панчоху, яку натягував на голову, спалив на своєму городі та показав, де саме. Після цього ОСОБА_8 розповідав, що вони з ОСОБА_6 викликали таксі та поїхали в м. Вінницю, де продовжили вживати спиртні напої та розважатись (а.с.66-67);

постановами про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (а.с.68-70);

висновком експерта №115 від 19.09.2014 р. - 17.10.2014 р. (а.с.71) відповідно до якого при обстеженні ОСОБА_11 виявлені навколоочні синці, синці обличчя, синець шиї, садна обличчя, синці обох кистей, які виникли від дії тупого твердого предмету, групові чи індивідуальні особливості якого не відобразились у властивостях ушкоджень, за своїми властивостями по давності утворень відповідають строку в межах доби до обстеження, могли утворитись в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 17.09.2014 року, кожне окремо і разом відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер і локалізація виявлених ушкоджень у ОСОБА_11 свідчать про травматичні дії, можливо, удари в ділянки голови та кистей рук; особливості локалізації на різних площинах тіла свідчать про неможливість виникнення їх внаслідок падіння з положення стоячи на площину та при ударі об виступаючі предмети;

протоколом одночасного допиту осіб від 26.09.2014 року, де ОСОБА_8 підтвердив факт вчинення ним разом із ОСОБА_6 16.09.2014 року грабежу відносно ОСОБА_11 (а.с.72-73);

заявою ОСОБА_6 , адресованій начальнику Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області, про вчинення ним разом із ОСОБА_8 злочину відносно ОСОБА_11 від 19.09.2014 року (а.с.74); п

заявою ОСОБА_8 , адресованій начальнику Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області про вчинення ним спільно з ОСОБА_6 злочину щодо ОСОБА_11 (а.с.78);

актом про застосування службової собаки від 17.09.2014 року (а.с.79);

фототаблицею до протоколу ОМП (а.с.80-92).

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та оцінивши їх відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов обґрунтованих й вмотивованих висновків про доведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 винних злочинних діянь за сформульованим у вироку обвинуваченням, і на думку колегії суддів, винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, доведена зібраними в справі доказами, показаннями свідків та самих обвинувачених .

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» за № 7 від 24.10.2003 встановлено, що суди при призначенні покарання мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне в достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Доводи прокурора щодо незаконності вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного покарання, не заслуговують на увагу суду, оскільки при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд згідно ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, зокрема вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину в період іспитового строку та щодо особи похилого віку.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні вироку не враховано обставину, що у випадку, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Колегія суддів вважає, що прийняте рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_21 та ОСОБА_6 процесуальних витрат в розмірі 884 гривні 52 копійки на користь держави, є таким, яке прийняте у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Крім того, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 не підлягають до задоволення, оскільки ними не наведено достатніх даних, які б давали підстави для виправдання обвинуваченого, а зазначені ними в апеляційних скаргах спростовуються матеріалами кримінального провадження та є необґрунтованими і надуманими.

В свою чергу апеляційна скарга прокурора, в частині призначення покарання ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає, оскільки колегія суддів в доводах апеляційної скарги не вбачає достатніх даних, які б давали підстави для обтяження покарання обвинуваченому, а зазначені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження та є необґрунтованими і надуманими.

Враховуючи зазначене , колегія суддів вважає, що вирок Калинівського районного суду Вінницької області складений на достатній кількості зібраних органом досудового слідства та перевірених у суді доказах, містить аналіз та оцінку встановленим обставинам, є мотивованим та відповідає вимогам закону , так як суд першої інстанції всебічно , повно , об"єктивно перевірив докази у кримінальному провадженні , дав їм вмотивовану , обгрунтовану законну оцінку, тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року- задоволенню не підлягають.

В свою чергу, апеляційна скарга прокурора прокуратури Калинівського району Вінницької області ОСОБА_5 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376 ч. 2,405, 407, 418,419 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року- залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Калинівського району Вінницької області ОСОБА_5 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року задовольнити частково.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 09.02.2015 року по кримінальному провадженню № 0000506 від 17 вересня 2014 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України в частині стягнення процесуальних витрат на користь держави змінити.

У резолютивній частині вироку зазначити про стягнення процесуальних витрат у рівних частках:

стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 442 гривні 26 копійок за проведення судових експертиз.

стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 442 гривні 26 копійок за проведення судових експертиз.

В іншій частині вирок Калинівського районного суду від 09.02.2015 року щодо ОСОБА_22 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з дня її проголошення.

Судді:

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2