Справа № 126/628/15-к
Провадження №11-кп/772/611/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України за відсутності учасників судового розгляду та без фіксування кримінального провадження технічними засобами кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_5 на вирок Бершадського районного суду від 20 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , громадянина України, з освітою 8 класів,

не працюючого, не одруженого, до якого згідно ухвали Бершадського районного суду від 06.04.2011 року застосовувались заходи виховного характера за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених

ст.121.ч 2, 185 ч. 3 КК України, з направленням ОСОБА_6 до

спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків на строк

три роки,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 7 КК України та призначено покарання у виді 11-ти років позбавлення волі. Застосовано до ОСОБА_6 за місцем відбування покарання примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а також примусового лікування від хронічного алкоголізму.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні ним наступного.

29.10.2014 року в період з 20 до 23 години неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_1 з хуліганських мотивів вчинив вбивство громадянки ОСОБА_7 при слідуючих обставинах. 29 жовтня 2014 року біля 20 години неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов з метою переночувати до житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому проживала раніше знайома ОСОБА_7 , 1930 року народження, де переліз через паркан на прибудинкову територію, постукавши у вікно будинку, підійшов до вхідних дверей. Коли ОСОБА_7 відчинила двері, ОСОБА_6 попросив дозволу переночувати в будинку, проте остання йому відмовила. Після чого, ОСОБА_6 відійшов від вхідних дверей будинку до хвіртки паркану, де у нього через малозначний привід, який проявився у відмові зі сторони ОСОБА_7 у наданні дозволу переночувати в будинку, виник прямий злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства громадянки ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 через незамкнені вхідні двері увійшов до належного ОСОБА_7 будинку та керуючись хуліганськими мотивами, діючи з особливою зухвалістю, по відношенню до ОСОБА_7 , нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, у веранді будинку, взяв зі столу в праву руку кухонний ніж, забіг у житлову кімнату, де перебувала на ліжку ОСОБА_7 та, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, керуючись хуліганськими мотивами, і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , приклавши значну фізичну силу, ножем наніс потерпілій шість непроникаючих сліпих колото-різаних поранень передньої поверхні грудей (переважно зліва), одного наскрізного колото-різаного поранення лівого передпліччя та одного проникаючого в грудну порожнину зліва колото-різаного поранення лівої передньо-нижньої половини грудей з проникаючим у порожнину серця пораненням у області верхівки серця, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 від 31.10.2014 року №115 потягло за собою смерть ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_6 та доведеність його вини, вважає вирок незаконним і таким, що підлягає зміні через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 та п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При ухваленні вироку стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 судом першої інстанції не прийнято до уваги нормативні вимоги, викладені у ст. 23 КПК України, стосовно безпосереднього дослідження доказів. Так, відповідно до ч.1 ст.23 КПК суд показання від учасників кримінального процесу отримує усно.

Згідно з ч.4 ст.95 КПК України суд може обгрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

У порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції у вироку послався на показання ОСОБА_8 , даними ним під час досудового розслідування слідчому у ході його допиту в якості потерпілого. Однак, під час проведення підготовчого судового засідання по справі потерпілий ОСОБА_8 надав до суду письмову розписку про те, що він бажає проводити розгляд справи за його відсутності. В подальшому потерпілий до суду не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату та час проведення судових засідань.

Таким чином, суд першої інстанції обгр унтував прийняте рішення показаннями, які він відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо не сприймав під час судового засідання та не отримував у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд незаконно обгрунтував мотиви, з яких виходив при постановленні вироку, показаннями, наданими слідчому та незаконно послався на них.

Тому вказівки на показання ОСОБА_8 , надані ним під час досудового розслідування слідчому у ході його допиту в якості потерпілого підлягають виключенню з вироку суду.

Окрім цього, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, чим порушив п.2 ч.1 ст.413 КПК України.

Так суд необгрунтовано застосував до засудженого ОСОБА_6 примусове лікування від алкоголізму.

У ст. 96 КК України йдеться про можливість застосування судом примусового лікування до осіб, які мають хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб. До таких хвороб алкоголізм не відноситься як такий, що сам по собі не становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусовому лікуванню на підставі ст. 96 КК України підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб. Алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони не є соціально небезпечними захворюваннями.

У зв`язку з цим, застосування до ОСОБА_6 примусового лікування від хронічного алкоголізму суперечить загальним принципам та вимогам щодо його призначення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Бершадського районного суду від 20.04.2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на показання ОСОБА_8 , надані слідчому під час досудового слідства.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_6 примусового лікування від алкоголізму.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

З оригіналом згідно: