Вирок постановлено під г
оловуванням підполковника ю
стиції Верланова С.М.
Доповідач: підполковник юс
тиції Ткачук О.С.
УХВАЛА №11а-20-2008
ІМ'ЯМ УКРАЇНИ
22 квітня 2007 року місто Київ

Військовий апеляційний су
д Центрального регіону Украї
ни у складі:
Головуючого - полковника юс
тиції ГОВОРУХИ В.І.,
Суддів - полковника юстиції
ПОЛОСЕНКА B.C. і підполковника
юстиції ТКАЧУКА О.С,
При секретарі БАРДАКОВУ Є.В
.,
з участю прокурора відділ
у військової прокуратури Цен
трального регіону України пі
дполковника юстиції БУДОВОГ
О С.Д., потерпілих ОСОБА_1,
ОСОБА_2., засуджених ОСОБА
_3., розглянув в судовому засі
данні кримінальну справу за
апеляцією потерпілих ОСОБ
А_1, ОСОБА_2. і ОСОБА_4. н
а вирок військового місцевог
о суду Київського гарнізону
від 7 лютого 2008 року, відповідно
до якого колишні військовос
лужбовці військової частини
А 3627
капітан запасу
ОСОБА_5, котрий народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Новок
узнецьк, Кемеровської област
і Російської Федерації, з сер
едньою-технічною освітою, ро
сіянин, громадянин України, р
аніше не судимий, одружений, н
а військовій службі з 1987 до 2006 рі
к,
засуджений за ч.3 ст. 13б КК Укр
аїни до позбавлення волі стр
оком на три роки,
а майор запасу
ОСОБА_3, котрий народився
ІНФОРМАЦІЯ_2у місті Києві
, з середньою-технічною освіт
ою, українець, громадянин Укр
аїни, раніше не судимий, одруж
ений, на військовій службі з 19
87 до 2007 рік,
засуджений до такої ж міри п
окарання за вчинення злочину
, передбаченого ч. 2 ст. 426 КК Укра
їни.
Крім того, відповідно до п. „
б" ст. 1 Закону України „Про амн
істію" від 19 квітня 2007 року, ОС
ОБА_5 звільнений від вищеза
значеного покарання і виправ
даний у вчиненні злочину, пер
едбаченого ч. 1 ст. 119 КК України
.
ОСОБА_3 звільнений від від
бування призначеного покара
ння з випробуванням на підст
аві ст. 75 КК України з дворічни
м іспитовим строком.

Судом відмовлено у задовол
енні позову прокурора про ві
дшкодування за рахунок ОСО
БА_5 витрат на стаціонарне л
ікування потерпілого, а тако
ж у задоволенні позову потер
пілих до Міністерства оборон
и України про відшкодування
моральної і матеріальної шко
ди.
Визнаючи ОСОБА_5 і ОСО
БА_3 винними у вчиненні злоч
инів, військовий місцевий су
д Київського гарнізону у вир
оку вказав наступне.
7 липня 2005 року з дозволу тимч
асово виконуючого обов'язки
командира військової частин
и А 3627 майора ОСОБА_3 в розта
шуванні військового підрозд
ілу було проведено святковий
захід. В ході цього капітан
ОСОБА_5 і старший лейтенант
ОСОБА_3, поряд із іншими, вж
ивали спиртні напої і відпоч
ивали. Близько 23 години того ж
числа, ОСОБА_5 побачив, що
ОСОБА_3 із травмою голови у
непритомному стані лежить н
а бетонній доріжці біля одні
єї з будівель військової час
тини. Усвідомлюючи, що останн
ій перебуває у стані сильног
о алкогольного сп'яніння, тоб
то, у небезпечному для життя с
тані, ОСОБА_5 тривалий час
не повідомляв про такий стан
потерпілого ні командуванню
військової частини, ні медич
ні установи. Залишивши ОСОБ
А_4 ночувати в частині і маюч
и змогу повідомити про його с
тан належним установам чи ос
обам, ОСОБА_5 своїх громад
янських обов'язків не викона
в. Лише близько десятої годин
и наступного дня він доповів
про стан потерпілого майору
ОСОБА_3
Тимчасово виконуючий обов
'язки командира військової ч
астини А 3627 ОСОБА_3, будучи в
ійськовою службовою особою,
упевнившись у тому, що ОСОБ
А_3 на протязі тривалого час
у перебуває у непритомному с
тані, в порушення вимог ст.ст.
59, 67, 233, 234 Статуту внутрішньої слу
жби Збройних Сил України, п. 3.1.2
„Положення про військове (ко
рабельне) господарство Зброй
них Сил України", заходів для н
адання кваліфікованої медич
ної допомоги підлеглому не в
жив, медичні установи і коман
дування про перебування війс
ьковослужбовця в небезпечно
му для життя стані не повідом
ив. Зважаючи, що ОСОБА_3 про
тягом дня до свідомості не пр
ийшов, ОСОБА_3 біля 22 години
8 липня 2005 року звернувся за не
відкладною допомогою до меди
чної установи. Однак, вжитими
заходами врятувати потерпіл
ого не вдалося і 14 липня 2005 року
, не приходячи до тями, він пом
ер від отриманої черепно-моз
кової травми з крововиливом
під оболонки мозку.
У своїй апеляції потерпілі
ОСОБА_1., ОСОБА_2. і ОСО
БА_4., висловлюють думку про н
еобґрунтованість виправдан
ня ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК Укра
їни, призначення засудженим
остаточного покарання, відмо
ви у задоволенні позовних ви
мог потерпілих. На думку апел
янтів, вказані рішення про по
карання засуджених суд прийн
яв без врахування тяжкості т
а суспільної небезпеки вчине
них ними злочинів. За таких об
ставин потерпілі просили апе
ляційний суд вирок місцевого
суду Київського гарнізону с
касувати, а справу направити
на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своєї пози
ції апелянти, проаналізувавш
и докази зібрані і досліджен
і у справі, зазначають, що, при
постановленні вироку судом
допущено невідповідність ви
сновків, викладених у вироку
, фактичним обставинам справ
и та невідповідність признач
еного покарання тяжкості зло
чину та даним про особу ОСО
БА_5 і ОСОБА_3.
Заслухавши доповідача, дум
ку прокурора, який вважав нео
бхідним вирок залишити без з
міни, а апеляцію потерпілих б
ез задоволення, таку ж думку з
асудженого ОСОБА_3, переві
ривши матеріали справи, взяв
ши до уваги пояснення потерп
ілих, які просили апеляцію за
довольнити, та обміркувавши
доводи апеляції, військовий
апеляційний суд регіону вваж
ає, що апеляція не підлягає за
доволенню, виходячи з наступ
них підстав.
Як видно із вироку суду перш
ої інстанції та інших матері
алів справи, в ході її судовог
о розгляду було всебічно і об
'єктивно досліджено усі дока
зи стосовно причин загибелі
потерпілого та неправомірни
х дій і бездіяльності осіб, пр
итягнутих до кримінальної ві
дповідальності. При цьому ві
йськовим судом Київського га
рнізону було прискіпливо про
аналізовано показання підсу
дних, потерпілих, свідків О
СОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
, ОСОБА_9, ОСОБА_10, висно
вки судово-медичної експерти
зи, протоколи слідчих дій, чис
ленні документи. Таким чином
суд повно з'ясував обставини
, на підставі яких вдалося при
йти до обґрунтованих висновк
ів щодо ступеню суспільної н
ебезпеки діянь вчинених ОС
ОБА_3 і ОСОБА_5 та обрати ї
м справедливе покарання. При
обґрунтуванні розміру і вид
у покарання судом взято до ув
аги те, що ОСОБА_3 сам приві
в себе у непритомний стан, вна
слідок вжиття алкогольних на
поїв. ОСОБА_3 і ОСОБА_5 р
аніше до кримінальної відпов
ідальності не притягувалися
і характеризувалися виключн
о позитивно, вони мають на утр
иманні неповнолітніх дітей.
Разом з тим, з врахуванням тог
о, що ООСОБА_5 вчинив зло
чин, перебуваючи у стані алко
гольного сп'яніння, суд призн
ачив

йому покарання у вигляді п
озбавлення волі, у той час, як
санкція частини 3 статті 136 КК У
країни передбачає і менш тяж
ке покарання. Обґрунтовано с
уд застосував до нього також
і ст. 1 Закону України „Про амн
істію" від 19 квітня 2007 року, а до
ОСОБА_3 - ст. 75 КК України.
Що стосується позову поте
рпілих ОСОБА_2. і ОСОБА_1
до Міністерства оборони Укр
аїни про відшкодування морал
ьної і матеріальної шкоди, за
подіяної злочином, то як видн
о із матеріалів справи, цивіл
ьні позивачі не змогли навес
ти аргументів, котрі повинні
були переконати суд, що вказа
на юридична особа є належним
відповідачем у справі. Саме т
ому, за відсутності до того ж п
равового обґрунтування позо
вних вимог, суд першої інстан
ції прийшов до висновку про н
еможливість задоволення поз
ову потерпілих в ході слухан
ня цієї кримінальної справи.
Такому рішенню суду сприяло
і те, що потерпілі в підготовч
ій частині судового засіданн
я відмовилися від раніше зая
влених позовних вимог до ОС
ОБА_5. Разом з тим в ході судо
вого засідання вони не навел
и доказів щодо обґрунтованос
ті своїх нових позовних вимо
г. Не зробив цього і представн
ик потерпілих (а.с. 106-108, 155-157 т. 4).
Зважаючи на такі обставини
рішення суду щодо позовних в
имог потерпілих неправильни
м визнати не можна.
Не вбачаючи будь-яких підст
ав для скасування чи зміни ви
року у даній справі і задовол
ення апеляції потерпілих, та
керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК Укра
їни, військовий апеляційний
суд Центрального регіону

УХВАЛИВ:

Апеляцію потерпілих ОСО
БА_1, ОСОБА_2. і ОСОБА_4.
на вирок військового місцево
го суду Київського гарнізону
від 7 лютого 2008 року залишити б
ез задоволення, а сам вирок бе
з змін.