Справа
№ 11-676 /2008 р. Головуючий
у І інстанції Меженнікова С.П.
- ст. 156 ч.2 КК Доповідач Щербаков О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2008 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в
складі:

головуючого Щербакова О.С.

суддів Демченка О.В., Борисенка
І.П.

з участю прокурора Басюка С.

адвоката ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2008 року.

Цим вироком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець та житель м. Чернігова,
українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працює,
засуджений 10 серпня 2006 року Носівським районним судом Чернігівської області
за ч.2 ст. 156 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,-

засуджений за ч.2 ст.156 КК України до 3 років позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено у відповідності з ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, 30 січня 2008 року в денний час ОСОБА_1 шляхом обману,
під приводом медичного огляду, достовірно знаючи про малолітній
вікОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, завів її у нежилий будинок АДРЕСА_1, де вчинив
відносно неї розпусні дії.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок Чернігівського районного суду
від 11 вересня 2008 року щодо нього скасувати, а справу закрити, або ж перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 156 КК
України, посилаючись на відсутність в його діях складу злочину поредбаченого
ч.2 ст. 156 КК України.

Вказує, що під час досудового слідства на нього чинився психологічний та
фізичний тиск, деяки слідчі дії проводилися з порушенням норм КПК України, в
судовому засіданні місцевого суду було порушено його право на захист.

Заслухавши доповідача, виступ засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_3, які
підтримали доводи апеляції, думку прокурора про обгрунтованість вироку суду,
перевіривши кримінальну справу, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Висновок суду
про доведеність винності засудженого ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому
злочину відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджується розглянутими у судовому засіданні доказами і є
обґрунтованим.

Доводи засудженого
в апеляції про безпідставність
його засудження за вказаний у
вироку злочин спростовуються матеріалами
кримінальної справи дослідженими у судовому засіданні.

Хоча ОСОБА_1 в судовому засіданні від показань
відмовився, з його оголошених під час досудового слідства показань, які він не
заперечував, вбачається, що 30 січня 2008 року в денний час в смт. Олишівка
Чернігівського району він підійшов до дітей та заявив, що він лікар, який
перевіряє дітей, при цьому пред”явив посвідчення. Він завів малолітню потерпілу
ОСОБА_2до будинку старої Олишівської школи і попросив, щоб вона показала йому
живіт та руки. Оскільки ОСОБА_2було холодно, він перейшов в нежилий будинок, де
попросив потерпілу повністю зняти одяг, оглянув з усіх боків, після чого
запропонував одягнутися та йти додому.

В судовому засіданні малолітня потерпіла
ОСОБА_2підтвердила, що 30 січня 2008 року в денний час, коли вона разом з
однокласниками повертались додому, їх наздогнав ОСОБА_1 та сказав, що він
лікар, що уже оглянув всіх дітей у школі, залишились тільки вони, при цьому
показав посвідчення. ЇЇ однокласники пішли, а вона залишилася. ОСОБА_1 завів її
у стару школу та сказав, щоб вона показала йому ноги. Вона спустила штани разом
з колготами до взуття і ОСОБА_1дивився на неї.

Коли їй стало холодно, ОСОБА_1 перевів її у нежилий
будинок і сказав, щоб вона показала йому живіт і спину. Вона роздягнулась і
ОСОБА_1розглядав її, торкався її живота та грудей, потім сказав, щоб вона
роздягнулась повністю і вона зняла з себе одяг. ОСОБА_1 гладив її живіт, груди
та статеві органи, їй від його дотиків
було приємно.

Показання малолітньої потерпілої суд обгрунтовано визнав
достовірними, оскільки вони об”єктивно підтверджуються показаннями законного
представника ОСОБА_4 малолітнього свідка ОСОБА_5 та законного представникаОСОБА_6

За даними протоколу відтворення обстановки та обставин
події перевіреними у судовому засіданні, ОСОБА_1 розповів та показав, де та як
саме вчиняв розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_2( а.с.62-65)

Згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної
експертизи, в період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння, ОСОБА_1
проявляв ознаки змішанного розладу особистості з сексуальними переверзіями і по
своєму психічному стану може розуміти значення своїх дій та керувати ними, застосування
до нього примусових заходів медичного характеру не потребує ( а.с. 128-134 )

Оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності і
взаємозв”язку, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винності
ОСОБА_1 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_2та правильно
кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.156 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_1 в апеляції про незаконність
вироку суду, неправильну кваліфікацію його дій, незаконність дій працівників
міліції під час досудового слідства, порушення його права на захист
спростовуються перевіренними в судовому засіданні доказами.

Так, посилання засудженого ОСОБА_1 на свідчення ОСОБА_7в
судовому засіданні повністю спростовуються показаннями останнього зафіксованими
в протоколі судового засідання суду І інстанції, який ніхто не оскаржив.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не вчиняв розпусних дій
щодо малолітньої ОСОБА_2, спростовуються всією сукупністю доказів перевірених в
судовому засіданні як суду І інстанції, так і апеляційного суду, які
перегукуються між собою та об”єктивно підтверджуються висновком
судово-психіатричної експертизи про наявність у ОСОБА_1 ознак змішаного розладу
особистості з сексуальними переверзіями.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність кваліфікації його дій за
ч.1 ст. 156 КК України об”єктивно спростовуються даними про малолітній вік
потерпілої ОСОБА_2і є нічим іншим, як намаганням засудженого уникнути
відповідальності.

Питання про незаконність дій працівників міліції відносно
ОСОБА_1 під час досудового слідства перевірялося органами прокуратури і не
підтвердилося.

З врахуванням відмови засудженого в судовому засіданні
суду І інстанції від показань, коллегія
суддів не може погодитись з доводами
апеляції про те, що місцевим судом було порушено право засудженого на
захист.

Порушень чинного кримінально-процесуального законодавства
під час досудового слідства, які б тягли за собою скасування вироку суду, не
встановлено.

При вирішенні
питання про обрання покарання засудженому ОСОБА_1 суд врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного, конкретні обставини справи.

Підстав для скасування вироку суду, як про це йдеться у
апеляції засудженого ОСОБА_1, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК
України , колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2008 року
щодо ОСОБА_1- без зміни.

ЩЕРБАКОВ О.С. ДЕМЧЕНКО О.В.
БОРИСЕНКО І.П.