Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді Шибко Л.В.,
суддів Єлфімова О.В., Крещенка
А.М.,секретаря судового засідання
Гладкіх Л.М.,розглянула в
судовому засіданні в м. Києві 16 грудня
2014 року касаційні скарги засудженого
ОСОБА_5 та його захисника - адвоката
ОСОБА_6 у кримінальному провадженні,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000146 на вирок
Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 березня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Житомирської області від 29 липня 2014
року.

Вироком Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 березня 2014
року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця АДРЕСА_2, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше неодноразово не судимого,
востаннє вироком Богунського
районного суду м. Житомира від 27 липня
2007 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України
на 7 років позбавлення волі, 29 серпня 2011
року звільненого Коростенським
міським судом умовно-достроково на 1
рік 8 місяців 12 днів,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків до призначеного
покарання частково приєднано
покарання невідбуте за вироком
Богунського районного суду м. Житомира
від 27 липня 2007 року та остаточно ОСОБА_5
визначено покарання 4 роки 6 місяців
позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 29 липня 2014
року вирок місцевого суду залишено без
зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за
участю:

прокурора
Таргонія О.В.

У касаційних скаргах засудженого та
захисника, які є однаковими за своїми
змістом та суттю, порушується питання
про скасування судових рішень та
закриття кримінального провадження у
зв'язку з недоведеністю винуватості
ОСОБА_5 у вчиненому правопорушенні та
істотним порушенням вимог
кримінального процесуального закону
та неправильним застосуванням закону
України про кримінальну
відповідальність. На обґрунтування
своїх вимог посилаються на те, що
досудове розслідування та судове
слідство проведено неповно та не
об'єктивно, не досліджені всі обставини
справи, які мають суттєве значення, а
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано
винуватим у тому, що він 15 березня 2012
року знаходячись в АДРЕСА_2 повторно
вчинив викрадення чужого майна з
проникненням в будинок потерпілої
ОСОБА_7 по АДРЕСА_2, звідки таємно
викрав гроші в сумі 975 гривень.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
думку прокурора, який заперечував
проти задоволення скарг, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів вважає, що скарги
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин і не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в оскарженому
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України
підставами для скасування або зміни
судових рішень при розгляді справи в
суді касаційної інстанції є лише:
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону; неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність;
невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність
зазначених у частині першій цієї
статті підстав суд касаційної
інстанції має керуватися статтями 412-414
цього Кодексу. Можливість скасування
судових рішень судів першої і
апеляційної інстанцій через
невідповідність їх висновків
фактичним обставинам кримінального
провадження (ст. 411 КПК) чинним законом
не передбачена.

Зі змісту касаційних скарг захисника
та засудженого убачається, що вони
посилаються на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, визначення яких дано у статтях
409 та 410 КПК України, просять доказам по
справі дати іншу оцінку, ніж її дали
суди першої і апеляційної інстанцій,
тоді як перевірка цих обставин до
повноважень касаційного суду законом
не віднесена.

Проте, перевіркою матеріалів справи
встановлено, що висновки суду про
винність засудженого у вчиненні
злочину, за обставин встановлених
судом і викладених у вироку,
ґрунтуються на зібраних органами
досудового розслідування та
досліджених у судовому засіданні
доказах, які отримали належну оцінку.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК
України, є законним та вмотивованим.

Так, судом правильно зроблений
висновок на підставі показань
потерпілої та свідків про обставини
вчинення злочину, які вони давали в
судовому засіданні, та які є
послідовними і такими, що узгоджуються
між собою.

Дії засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України
кваліфіковано судом правильно.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у
мотивувальній частині вироку,
зазначаються: формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, із зазначенням місця, часу,
способу вчинення та наслідків
кримінального правопорушення, форми
вини і мотивів кримінального
правопорушення; статті (частини статті)
закону України про кримінальну
відповідальність, що передбачає
відповідальність за кримінальне
правопорушення, винним у вчиненні
якого визнається обвинувачений; докази
на підтвердження встановлених судом
обставин, а також мотиви неврахування
окремих доказів; мотиви зміни
обвинувачення, підстави визнання
частини обвинувачення
необґрунтованою, якщо судом приймалися
такі рішення; обставини, які
пом'якшують або обтяжують покарання;
мотиви призначення покарання,
звільнення від відбування покарання,
застосування примусових заходів
медичного характеру при встановлені
стану обмеженої осудності
обвинуваченого, застосування
примусового лікування відповідно до
статті 96 Кримінального кодексу
України, мотиви призначення
громадського вихователя
неповнолітньому; підстави для
задоволення цивільного позову або
відмови у ньому, залишення його без
розгляду; мотиви ухвалення інших
рішень щодо питань, які вирішуються
судом при ухваленні вироку, та
положення закону, якими керувався суд.

Зі змісту вироку вбачається, що суд,
відповідно до вимог названої норми
закону, у мотивувальній частині вироку
виклав формулювання обвинувачення,
визнаного доведеним, з достатньою
конкретизацією встановив та зазначив
місце, час, спосіб вчинення злочину,
його наслідки, тому доводи касаційних
скарг в цій частині є неспроможними.

Одночасно не заслуговують на увагу
доводи про те, що докази, якими
обґрунтовується вина засудженого
отримані із порушеннями норм КПК
України.

Як убачається, місцевим судом
об'єктивно, повно і всебічно
встановлено обставини кримінального
провадження. Вина ОСОБА_5
підтверджується сукупністю зібраних у
провадженні доказів, безпосередньо
досліджених в судовому засіданні.
Оцінка доказів судом проведена згідно
з вимогами процесуального
законодавства, з наведенням у вироку
відповідних висновків щодо належності,
допустимості, достовірності, доказів
та їх достатності для постановлення
вироку.

У вироку суду у повній відповідності до
вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено
докази, на яких ґрунтується висновок
суду про доведеність вини ОСОБА_5, які
досліджені та оцінені із дотриманням
положень ст. 94 КПК України. В основу
обвинувального вироку покладені
виключно ті докази, які не викликають
сумнівів у своїй достовірності.

Аналогічні за змістом доводи
касаційних скарг щодо невідповідності
вироку суду вимогам ч. 3 ст. 374 КПК
України були предметом перевірки суду
апеляційної інстанції, який з
наведенням мотивів спростування,
визнав їх неспроможними.

Одночасно не ґрунтуються на матеріалах
провадження й доводи захисника про те,
що прокурор Бас А.М. не мав права
приймати участь в розгляді
провадження, оскільки в.о. прокурора
Житомирського району Лотугою В.Ф. Бас
А.М. визначений як прокурор, який буде
здійснювати процесуальне керівництво
у даному кримінальному провадженні.

Цивільний позов вирішено правильно, а
тому підстав для скасування або зміни
постановлених судових рішень у цій
частині також не вбачається.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи
справу щодо ОСОБА_5 дотримався вимог ст.
419 КПК України, належним чином
проаналізував усі доводи поданих на
вирок місцевого суду апеляцій, на
кожний з доводів, що в них містяться,
дав вичерпну відповідь і обґрунтовано
залишив подані апеляції без
задоволення. При цьому порушень
процесуального порядку збирання,
дослідження та оцінки наведених судом
у вироку доказів апеляційним судом не
встановлено.

Підстав для сумніву в правильності
оцінки зібраних доказів у колегії
суддів також немає.

На думку колегії суддів, в процесі
досудового розслідування та судового
слідства по кримінальному провадженню
істотних порушень кримінального
процесуального закону, які б могли
вплинути на вирішення питання про
винуватість засудженого або
правильність застосування
кримінального закону не допущено.

Покарання засудженому призначено
відповідно до вимог закону, за своїм
видом та розміром є необхідним та
достатнім для виправлення ОСОБА_5 і
попередження вчинення ним нових
злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК
України.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Вирок Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 березня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Житомирської області від 29 липня 2014
року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а
касаційні скарги засудженого та
захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Шибко Л.В. Єлфімов О.В.
Крещенко А.М.