А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

04.06.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 / головуючої/
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 , їх представника - адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_14 , його захисника ОСОБА_15
обвинуваченого ОСОБА_16 , його захисника ОСОБА_17 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами :
1/ обвинуваченого ОСОБА_10 ;
2/ захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12
3/ обвинуваченого ОСОБА_12 ;
4/ захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14
5/ захисника ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_16 ;
6/ потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мукачево, мешканця АДРЕСА_1 , з освітою середньою, водія ТзОВ " Транспорт і Логістика ", одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, несудимого
визнано винним за ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 Закону "Про амністію у 2014 році"
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Мукачево, мешканця АДРЕСА_1 , з освітою середньою, працюючого водієм ТзОВ " Транспорт і Логістика ", одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, несудимого,
визнано винним за ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді п`ять років позбавлення волі. На підставі ст. 1 Закону "Про амністію у 2014 році " звільнений від відбування призначеного покарання.
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , працюючого автослюсарем ТзОВ " Транспорт і Логістика, не судмиого,
визнано винним за ч.2 ст.345 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років позбавлененя волі. На підставі ст. 75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у два роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ, повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінальну-виконавчу інспекцію.
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , працюючого автослюсарем ТзОВ " Транспорт і Логістика ", несудимого,
визнано винним за ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у два роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ, повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінальну-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід кожному з обвинувачених у виді застави залишено до вступу вироку в законну силу .
Стягнуто з обвинувачених солідарно в користь потерпілого ОСОБА_8 50 тисяч гривень у відшкодувнаня моральної шкоди.
Стягнуто солідарно з обвинувачених в користь потерпілого ОСОБА_7 50 тисяч гривень в відшкодування моральної шкоди.
Речові докази - форменний одяг працівника міліції повернуто потерпілим.
За вироком, 06.04.2013 о 19 год 30 хв. у с. Залужжя неподалік автозаправки "Окко" обвинувачені на вимогу працівників міліції, тобто інспекторів ВДАІ Мукачівського району ОСОБА_18 і Дурдинець пред`явити документи на автомобіль "Мерседес -Віто" номерний знак НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_19 , у якому останні їхали пасажирами, та незадовго перед тим не зупинились у с. Лалово на законну вимогу цих працівників міліції, замість виконати вимогу, ОСОБА_20 не пояснюючи нічого, підійшовши до ОСОБА_18 , вхопив його правою рукою за шию, роблячи удушення, при цьому прогрожував вбивством, в цей час ОСОБА_21 намагався визволити ОСОБА_18 , але на нього з тильної сторони накинулись ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , будучи усі в нетверезому стані, безпричинно почали наносити удари по тілу обом потерпілим, від чого ті впали на землю, проте ОСОБА_22 , ОСОБА_24 і ОСОБА_23 надалі продовжували копати потерпілих, чим спричинили останнім тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_25 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає вирок таким, що грунтується на припущеннях сторони обвинувачення та потерпілих. Ніякими доказами не доведено, що він вчиняв протиправні дії до потерпілих, а сам висновок експертів про наявність тілесних ушкоджень не свідчить про те, що він їх наніс. Таким чином вважає, що суд не дав належної оцінки доказам, чи їх є достатньо та чи є вони допустимими для визнання його винним. Також з цих підстав вважає невірним, назаконним рішення про стягнення з нього в користь потерпілих відшкодування моральної шкоди. Крім того, на думку апелянта позов про відшкодування моральної шкоди нічим необгрунтований і недоведений. Оскільки суд постановив відносно нього незаконний вирок, який не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, просить його скасувати, а провадження щодо нього закрити у зв`язку з недоведеністю складу правопорушення, тобто на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувчений ОСОБА_12 просить вирок скасувати, а провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 283 КПК України , обгрунтовуючи свої доводи, аналогічно викладеним апелянтом ОСОБА_20 .
Захисник ОСОБА_13 в інтерсах ОСОБА_12 , просить вирок скасувати як незаконний, а провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Вважає вирок такий, що ухвалений з істотним порушенням вимог КПК України, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невірним вирішенням цивільного позову, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, без врахування ст. 6 Європейської Конвенції про права людини, ст. 8, ст. 62 Конституції України, так і ст. 370 КПК України. Суд не дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. ст.84, 86, 91, 94 КПК України, тому ухвалив незаконний обвинувальний вирок .
Захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, провадження закрити, цивільний позов залишити без розгляду. Вважає вирок не відповідаючим вимогам ст. 370 КПК України, оскільки суд не дав оцінки доказам відповідно до ст. 94 КПК України, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до винесення необгрунтованого вироку.
Захисник ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_16 просить вирок скасувати, а провадження закрити на підставі п.1, п.2, п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Наводить обгрунтування про те, що судом допущені істотні порушення вимог КПК України , неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що призвело до постановлення незаконного вироку. Вказує, що суд поклав в основу вироку неналежні та недопустимі докази, серед яких висновки СМЕ та показання експерта, протоколи впізнання осіб, показання свідків яких не було на місці події, а це ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , показання потерпілих. Суд не мотивував чому відхилив показання обвинувачених. Крім того суд не звернув увагу, що кримінальне провопорушення було кваліфіковане спершу за ч.2 ст. 342 КК України, і з не зрозумілих підстав слідство продовжено за ч.2 ст. 345 КК України без будь-якого процесуального рішення, а тому вважає обвинувальний акт незаконним, як і вирок .
Потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просять вирок скасувати та постановити апеляційним судом новий вирок, яким призначити обвинуваченим реальну міру покарання і стягнути в користь потерпілого ОСОБА_21 три тисячі гривень матеріальної шкоди та 500 тисяч грн. моральної шкоди солідарно зі всіх обвинувачених, а також стягнути солідарно з усіх обвинувачених в користь потерпілого ОСОБА_18 дві тисячі гривень матеріальної шкоди та 500 тис. гривень моральної шкоди, в решті вирок залишити без зміни. Обгрунтовують тим, що суд при призначенні покарання і звільняючи обвинувачених від відбування призначеного покарання не врахував, що обвинувачені не розкаялися, не намагалися відшкодувати шкоду, вини не визнали, не сприяли жодним чином досудовому розслідуванню.Вважають, що суд не мотивував з яких підстав вважає, що обвинувачені можуть виправитись без ізоляції від суспільства, а тому призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України вважають необгрунтованим і одночасно м`яким покаранням. Також вважають безпідставне застосування до ОСОБА_20 і ОСОБА_29 Закону " Про амністію у 2014 році ". Крім того, на думку апелянтів при вирішенні цивільного позову, суд не в повній мірі з`ясував які саме страждання заподіяні злочином зазнали вони, як потерпілі та не мотивував чому не задовольнив їх позов в цілому .
В запереченні на апеляційні скарги обвинувачених та захисників, представник потерпілих - адвокат ОСОБА_9 просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити. Обгрунтовує тим, що в суді вина обвинувачених підтверджена показаннями свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 . ОСОБА_33 , показаннями потерпілих, висновками судово-медичних експертиз про характер і локалізацію отриманих ними ушкоджень. Вирок відповідає вимогам ст. 370 КПК України, суд дав оцінку наявним доказам, визнавши одні з них належними, допустимими, і інші - неналежними. Вважає, що апелянти перекручують встановлені факти, вказавши в апеляційних скаргах на те, що свідки дали інші показання, ніж зазначив суд у вироку. Також звертає увагу апеляційному суду, що апеляційні скарги ОСОБА_20 і ОСОБА_29 мають аналогічне виконання однієію і тією ж особою, і підписані від імені ОСОБА_20 і ОСОБА_29 однією особою, тобто захисником ОСОБА_34 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянтів та заперечення на апеляційні скарги потерпілих, пояснення потерпілих та їх представника проти апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників та про підтримання своєї апеляційної скарги, заслухавши думку прокурора проти апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників і про підтримання апеляційної скарги потерпілих, дослідивши докази, на які посилалися апелянти у своїх апеляційних скаргах, обговоривши доводи сторін, судова колегія вважає, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга потерпілих підлягає частковому задоволенню.
Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив докази, дав їм оцінку у відповідності до ст. 94 КПК України, постановивши законний , обгрунтований вирок, яким визнав винними за ч.2 ст. 345 КК України обвинувачених ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .
Доводи апелянтів про те, що обвинувачені не здійснювали жодних протиправних дій відносно потерпілих, та за твердженнями обвинувачених вони захищалися саме від протиправних дій працівників ОСОБА_35 , оскільки потерпілий ОСОБА_18 погрожував зброєю, судова колегія відхиляє, як необгрунтовані. Як встановлено вироком суду, показаннями свідків, зокрема, водія ОСОБА_19 , який відвозив додому обвинувачених, суду підтверджено, що він перевищив швидкість, у зв`язку з чим працівники ДПС до нього і звернулись, а показаннями свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_33 , ОСОБА_37 . ОСОБА_38 , що обвинувачені били потерпілих. Не викликають сумнівів і показання потерпілих про те, що саме обвинувачені вчинили хуліганські дії відносно ОСОБА_18 і ОСОБА_21 при виконанні ними службових обов`язків, оскільки з вимогою пред`явити документи та пояснити причину незупинки, вони звертались до водія, а не до пасажирів автомобіля, які безпричинно їх ображали, при цьому по черзі наносили тілесні ушкодження, якими їм спричинено фізичний біль та тілесні ушкодження. Підстав для обмови потерпілими обвинувачених не було встановлено.
В суді доказів про те, що кожний з обвинувачених непричетний до нанесення тілесних ушкоджень потерпілим не здобуто.
Кваліфікація дій останніх є правильною за ч.2 ст. 345 КК України. Не грунтується на матеріалах кримінального провадження твердження апелянтів про те, що обвинувачення за ч.2 ст. 345 КК України їм висунуто необгрунтовано, як і засуджено, оскільки підозра була за ч.2 ст. 342 КК України. Убачається, що під час досудового розслідування дійсно була змінена підозра з ч.2 ст. 342 на ч.2 ст. 345 КК України, що виразилось у винесенні слідчим процесуального рішення про зміну висунутої підозри від 30.05.2013 / т.3 а.с. 33-36, 59-62, 82-85, 106/, повідомлення про цю підозру особам було вручено. Сторона захисту, тобто обвинувачені та їх захисники з матеріалами кримінального провадження ознайомлені в повному обсязі, в тому числі із зміною підозри / т.3 а.с. 148-155/. Тому твердження апелянтів про те, що обвинувачення за ч.2 ст. 345 КК України пред`явлено у непроцесуальний спосіб, не відповідає дійсності.
Не відповідають фактичним обставинам також доводи апелянтів про те, що суд поклав в основу обвинувального вироку недопустимі докази. Убачається, що суд ретельно перевіряв докази обвинувачення і у вироку вказав, які визнав із них недопустимими і це ті самі докази, про які в апеляційних скаргах звертають увагу апелянти. Підстав для визнання інших доказів, ніж суд першої інстанції вказав у вироку недопустими, судова колегія не знаходить.
З урахуванням наведеного судова колегія вважає апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників необгрунтованими, вирок відповідаючий вимогам ст. 370 КПК України.
З апеляційними доводами потерпілих про м`якість призначеного покарання судова колегія також не погоджується. Суд призначив обвинуваченим покарання з урахуванням вимог ст. 65 КК України, ролі кожного з них у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи відомості про кожну особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та призначив таке покарання відповідаюче тяжкості вчиненого особі обвинуваченого в межах санкції статті у виді позбавлення волі, і за мірою цього покарання, апеляційний суд вважає його достатнім і справедливим. Водночас, суд правильно застосував амністію до ОСОБА_20 і ОСОБА_29 , оскільки вони виявили таке бажання, в тому числі і при апеляційному розгляді та підпадають під дію Закону України " Про амністію у 2014 році". Щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , то судова колегія вважає, що суд з урахуванням участі та ролі обвинувачених у вчиненому, позитивних даних про осіб, що останні вперше притягаються до кримінальної відповідальності, дійшов вірного висновку, що такі не позбавлені можливості виправитись без ізоляції від суспільства, та застосував обгрунтовано ст. 75 та ст. 76 КК України.
Щодо апеляційних доводів відносно невірного вирішення цивільного позову, то судова колегія вважає, що в цій частині апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Убачається, що потерпілі заявили цивільний позов, кожний про стягнення з обвинувачених по 500 тисяч гривень моральної шкоди. Суд при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні повинен керуватися вимогами ст. 128 КПК України.
Судова колегія вважає, що суд ці вимоги закону дотримав та обгрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди із-за недоведеністю позовних вимог. Щодо стягнення моральної шкоди, то судова колегія вважає, що вирок в цій частині підлягає зміні. Виходячи із принципу розумності та справедливості, відношення обвинувачених до вчиненого та їх намагання безпосередньо після події відшкодувати потерпілим завдані збитки, однак які жодним чином до часу апеляційного розгляду в будь-якому розмірі не відшкодовані, судова колегія вважає, що розмір стягнення слід збільшити в межах заявлених вимог, однак виходячи із принципу розумності та справедливості, таке стягнення слід накласти в рівних частках з кожного обвинуваченого. Разом з тим, прохання апелянтів про стягнення моральної шкоди в заявленому ними розмірі, судова колегія вважає необгрунтованим , а розмір, визначений ними - надмірним.
Керуючись ст.ст. 404-407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги потерпілих задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , засуджених за ч.2 ст. 345 КК України - змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 в користь потерпілих: ОСОБА_8 з кожного по 20 ( двадцять ) тисяч гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та в користь ОСОБА_7 з кожного по 20 ( двадцять ) тисяч гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників - без задоволення.

Ухвала може бути оскражена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-місяців з дня її проголошення.

Судді: