АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001614, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

В с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 1 рік.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він, 16 травня 2014 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги-3, на ґрунті виниклого конфлікту із ОСОБА_11 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя в область ока ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого ока з крововиливом у скловидне тіло (частковий гемофтальм), що під час травматичного процесу призвело до зниження гостроти зору до 0,7 на ліве око, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати на підставі невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість висновків суду про наявність причино-наслідкового зв`язку між діями його підзахисного та наслідками, які настали, оскільки тілесні ушкодження у потерпілого у виді пошкодження ока виявлені тільки через 79 діб. Зазначає, що обвинувачений неодноразово вказував, що наніс удар потерпілому в щелепу, а не в область ока. Вважає, що крововилив в скловидне тіло лівого ока потерпілого могли відбутись з інших причин, зокрема підвищений тиск. Також посилається на неналежну оцінку судом поведінки потерпілого та обставин, які склались до нанесення обвинуваченим удару. Зокрема, що потерпілий перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неодноразово провокував обвинуваченого, порушував громадський порядок та, після того як вийшов з автобусу, заблокував двері, що перешкоджало подальшому руху транспорту. Коли обвинувачений вийшов з метою розблокувати двері, потерпілий побіг на обвинуваченого, що змусило його з метою самозахисту вдарити потерпілого. У зв`язку з чим, вважає, що обвинувачений знаходився в стані необхідної оборони, що виключає злочинність діяння.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду змінити, доповнивши мотивувальну частину вироку посиланням на обставину, що пом`якшує покарання вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого. Вважає, що суд належним чином не дослідив зазначеної обставини і не зазначив її при призначенні покарання, при цьому неодноразово посилався на таку обставину в іншій частині вироку.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника, просив її задовольнити в повному обсязі, вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в судовому розгляді в суді першої інстанції і просив вирок суду змінити. Вважав, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції не встановлено у обвинуваченого стану сильного душевного хвилювання, при цьому вважав, що обвинувачений був спровокований на вчинення злочину потерпілим у зв`язку з чим вважав за можливе визнати як обставину, що пом`якшує покарання вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з неправомірною поведінкою обвинуваченого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, колегія суддів, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та обвинувачення, визнаного судом доведеним, дослідивши звукозапис судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення і зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини. Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його визнано винним, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

Так, факт нанесення удару потерпілому в ліву частину обличчя при обставинах описаних у вироку, не заперечував і сам обвинувачений, проте зазначав, що він наніс удар в щелепу і від цього удару не могли настати виявлені у потерпілого наслідки.

Показаннями свідка лікаря-офтальмолога ОСОБА_12 , яка була допитана як свідок в ході судового розгляду в суді першої інстанції, яка є лікарем-офтальмологом, підтвердила свої висновки і пояснила, що при огляді нею потерпілого вона виявила у його лівому оці частковий гемофтальм - крововилив у скловидне тіло ока - це трапляється коли лопаються судини сітківки і у скловидне тіло проникає кров`яний згусток, який там плаває та перешкоджає зору. Цей гемофтальм міг виникнути в час, на який вказував потерпілий, оскільки діагностування цього ушкодження здоров`я можливе через три місяці після отримання травми.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_13 також підтвердила свої висновки і пояснила, що встановлення тілесного ушкодження ока, яке виявлено у потерпілого можливе лише через три місяці після нанесення ушкодження, що передбачено медичними нормативами, а тому після того, як це пошкодження було виявлено, експерт склала висновок № 3188е.
Висновком комісійної судово-медичної експертизи №43 від 05.03.2015 року (т. 2 а.с. 88), згідно якому у потерпілого виявлено тілесне ушкодження у вигляді контузії лівого ока з крововиливом у скловидне тіло (частковий гемофтальм), що під час травматичного процесу призвело до зниження гостроти зору на 0,7 на ліве око, яке могло бути спричинене 16.05.2014 року, в тому числі і рукою, стиснутою в кулак і яке за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.
Показаннями експерта ОСОБА_14 , допитаного місцевим судом, який підтвердив висновок комісійної-експертизи та пояснив, що крововилив у око міг виникнути і від одного удару, а в експертизі описано про наявність тілесних ушкоджень на обличчя потерпілого від не менш як двох ударів, так як на обличчі останнього мались синці з лівого і правого боку.
Та іншими доказами, які були дослідженні в ході судового розгляду та покладені в основу вироку.
Посилання сторони захисту на те, що судом не встановлено причинного зв`язку між діями обвинуваченого і тілесними ушкодженнями, виявленими у потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно висновків судово-медичних досліджень вбачається, що у потерпілого виявлені тілесні ушкодження на обличчі у виличній області ліворуч з переходом на ліву щоку.
Також, обвинувачений в своїх показаннях в ході судового розгляду та під час слідчого експерименту (т. 1 а.с. 81) поясняв та вказав механізм та спосіб нанесення ним удару кулаком правої руки в ліву частину обличчя потерпілого.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 43 від 05.03.2015 року (т. 2 а.с. 88) локалізація та механізм виникнення тілесних ушкоджень потерпілого не суперечать механізму, вказаному обвинуваченим в ході слідчого експерименту.
Щодо доводів сторони захисту, що тілесне ушкодження у виді часткового гемофтальму виявлено у потерпілого тільки через 79 діб, що на думку захисника свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та вказаними наслідками, оскільки минув значний час, колегія суддів вважає, що такі доводи є аналогічними з лінією захисту в суді першої інстанції і були предметом детального дослідження в ході судового розгляду, яким суд дав належну правову оцінку і виклав переконливі і достатні доводи на її спростування, обґрунтовуючи їх матеріалами кримінального провадження.

Так, висновком вказаної комісійної судово-медичної експертизи встановлено, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли бути спричинені 16.05.2014 року, а лікар-офтальмолог ОСОБА_12 , яка була допитана як свідок в суді першої інстанції пояснила, що гемофтальм міг виникнути в час, на який вказував потерпілий, оскільки діагностування цього ушкодження здоров`я можливе через три місяці після отримання травми (т. 2 а.с. 104).

Твердження сторони захисту щодо нанесення обвинуваченим удару потерпілому в область щелепи не знайшли свого підтвердження, оскільки вказаними висновками судово-медичних експертиз на щелепі потерпілого тілесних ушкоджень не виявлено.

Крім того, допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_14 пояснив, що під час проведення комісійної судово-медичної експертизи досліджувалась амбулаторна картка потерпілого, і експерт пояснив, що вже з першого запису офтальмолога від 21.05.2014 року вбачається наявність крововиливу в скловидне тіло лівого ока потерпілого.

Вказана амбулаторна карта була витребувана судом внаслідок задоволення відповідного клопотання захисника та надана комісії експертів для проведення дослідження, у зв`язку з чим доводи захисника про безпідставну відмову судом в задоволенні вказаного клопотання колегія суддів розцінює як нікчемні та голослівні (т.2 а.с. 83-86, 123, 124).

При цьому колегія суддів, враховуючи досвід роботи експерта ОСОБА_14 , який є експертом вищої кваліфікаційної категорії, має 3 клас, 7 ранг, стаж роботи за фахом якого становить понад 36 років, що він попереджався про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, враховуючи відсутність будь-якої заінтересованості в результатах вирішення даного кримінального провадження, приходить до висновку, що показання даного експерта є належним, достовірним та допустимим доказом, в об`єктивності та спроможності яких не виникає жодних сумнівів, а тому суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку його показам і обґрунтовано поклав їх в основу вироку як доказ вини обвинувачених.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, суд повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив, у відповідності з законом, клопотання сторін, дав належну оцінку всім доказам: як тим, що підтверджують вину обвинуваченого, так і тим, на які сторона захисту посилалась, як на докази, що спростовують обвинувачення, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки в її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, зокрема і показанням тих свідків, про які вказують захисник та обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, які в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції належним чином виконав вимоги кримінального процесуального закону, а саме п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, відповідно до якого, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Таким чином, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є правильними та обґрунтованими.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України щодо правильного та однакового застосування законодавства, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року № 1, зі змінами та доповненнями, слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Враховуючи обставини даного кримінального провадження, а саме виниклий конфлікт та неприязні відносини між потерпілим та обвинуваченим, внаслідок стану алкогольного сп`яніння потерпілого та висловлювання в адресу обвинуваченого нецензурною лайкою, а також ту обставину, що потерпілий вже вийшов з автобусу і фактично в цей момент жодної реальної загрози заподіяння шкоди законним правам та інтересам обвинуваченого не було, при цьому останній залишив місце водія автобуса та продовжив конфлікт, в ході якого наніс удар в область обличчя потерпілому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони є необґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду в суді першої інстанції та в ході апеляційного розгляду не було встановлено таких фактів посягання потерпілого на охоронювані законом права і інтереси особи, які не могли бути відвернуті іншим шляхом, ніж нанесення тілесних ушкоджень або створення реальної загрози заподіяння шкоди обвинуваченому.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема і поведінку потерпілого до отримання тілесних ушкоджень, яка була направлена на провокування обвинуваченого на протиправні дії.
Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого та обставини злочину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, як індивідуальна та загальна превенція, можливе без відбування обвинуваченим покарання.
Стосовно доводів прокурора про неврахування судом першої інстанції вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, як обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.
Відповідно до абз. 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 20 03 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, суди мають призначати психолого-психіатричну експертизу.

Таким чином, допустимий, достовірний і належний доказ щодо перебування обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання, в матеріалах кримінального провадження відсутній.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст. 87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для змінити чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4