Справа №129/602/13-к
Провадження №11-кп/772/60/2015
Головуючий в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1

У Х В А Л А
іменем України
12 січня 2015 р. місто Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000034, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 09.01.2013 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_10 зі змінами, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2013 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, ученицю СЗОШ 1-3 ступенів №2 міста Ладижин, раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.105 КК України звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження з обмеженням дозвілля, а саме забороною відвідування без батьків у вечірній та нічний час з 21.00 години розважальні заходи у громадських місцях строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 500 (п`ятсот) гривень моральної шкоди.
Відповідно до вироку суду, неповнолітня ОСОБА_9 07 січня 2013 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, знаходячись біля сільського будинку культури селі Харпачка Гайсинського району, де відбувалась дискотека, використовуючи як нікчемний привід те, що малолітня ОСОБА_12 напередодні танцювала повільний танець з її знайомим хлопцем, демонструючи свою вищість та байдуже ставлення до встановлених правил співжиття, спілкування, поведінки під час відпочинку, безпричинно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, стала з`ясовувати взаємини з ОСОБА_12 в громадському людному місці, розпочавши бійку, умисно нанесла їй удар рукою по обличчю, повалила на землю і сидячи зверху нанесла удар рукою в обличчя ОСОБА_12 та стала тягнути її за волосся на голові, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синця та саден в ділянці лівої вилиці, синця в ділянці мочки правого вуха, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні зі змінами ставиться питання про зміну вироку суду через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме просить виключити застосування ст. 105 КК України, так як ОСОБА_9 не визнала свою вину у вчиненні злочину, та звільнити останню від кримінального покарання. Позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_11 до ОСОБА_8 залишити без розгляду у зв`язку з несплатою судового збору.
В апеляційній скарзі захисника ставиться питання про скасування вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях підзахисної складу кримінального правопорушення. Доводи мотивовані тим, що під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_9 на захист, оскільки допитавши її в якості свідка 09.01.2013 року, слідчим в цей же день виноситься постанова про призначення судово-медичної експертизи, про яку вона повідомлялася уже в якості підозрюваної, однак обов`язкова участь захисника не була забезпечена, вона була позбавлена права заявити відвід експерту. Судом не в повній мірі дано оцінку поясненням свідків, не вірно кваліфіковані дії ОСОБА_9 , не з`ясовано дані про її особу та безпідставно застосовано ст. 105 КК України.
В апеляційній скарзі законного представника обвинуваченої ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку в частині задоволення цивільного позову з постановленням рішення про відмову в позові. Зазначив, що при вирішенні цивільного позову судом було порушено вимоги кримінального процесуального та цивільного процесуального законів.
Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи поданої апеляційної скарги в межах внесених змін, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, законного представника обвинуваченої ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга представника обвинуваченої підлягає до часткового задоволення, а також про необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченої з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення (вирок) має бути законним (ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження), обґрунтованим (ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України) та вмотивованим (з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення).
Як вбачається з вироку, суд належним чином дотримав зазначені вимоги та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.
Посилання захисника ОСОБА_7 на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованими.
На думку апеляційного суду, не знаходять свого підтвердження доводи захисту про порушення права на захист його неповнолітньої підзахисної під час досудового розслідування та як наслідок необхідність визнання певних доказів недопустимими.
Дійсно неповнолітня ОСОБА_9 під час досудового розслідування 09.01.2013 року була допитана слідчим в якості свідка. Проте згадана процесуальна дія була проведена в присутності батьків неповнолітньої ОСОБА_8 та ОСОБА_13 з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні забезпечується щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, з моменту встановлення факту неповноліття.
Після встановлення факту неповноліття ОСОБА_9 , під час її допиту 09.01.2013 року, їй було забезпечено участь захисника. 22.02.2013 року під час повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КПК України, був присутній адвокат ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_8 .
Повідомлення слідчим про призначення по справі судово-медичної експертизи, після пред`явлення ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, ніяким чином не порушило прав останньої на захист. На момент призначення в справі судово-медичної експертизи та її проведення 09.01.2013 року 11.01.2013 року ОСОБА_9 не було пред`явлено ні підозри, ні обвинувачення, а тому права заявити відвід експерту вона не мала.
При цьому показання неповнолітньої ОСОБА_9 в якості свідка не брались до уваги судом під час постановлення вироку.
Також захистом під час розгляду обвинувального акту в суді не ставилось під сумнів достовірність проведеної судово-медичної експертизи.
Твердження апеляційної скарги захисника, що пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суттєво різняться між собою, не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з вироку суду, вказані свідки були очевидцями події, їх пояснення повністю узгоджуються між собою. Всі вони зазначили, що бачили як ОСОБА_9 , сидячи зверху на ОСОБА_12 , наносила їй удари руками по голові. Коли ОСОБА_9 відтягнули від ОСОБА_12 , було видно, що в останньої почервоніння обличчя, вона скаржилась на біль у вусі.
Також пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повністю узгоджуються з поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , яка вказала, що суперечку спровокувала ОСОБА_9 . Коли вона намагалася відійти від неї, та вдарила її кулаком в ліву частину обличчя, від чого вона послизнулася і впала, потягнувши за собою ОСОБА_9 , яка, впавши, почала тягати її за волосся та нанесла ще один удар кулаком по обличчю.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №05 від 09.01.2013 року у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця та саден в ділянці вилиці, синця в ділянці мочки правого вуха, які могли бути заподіянні 07.01.2013 року при обставинах, на які посилається потерпіла, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисту в частині нез`ясування умов життя та виховання неповнолітньої ОСОБА_9 , апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.404 КПК України дослідження доказів під час апеляційного розгляду можливе за клопотанням учасників судового провадження, проте захистом таке клопотання не заявлялось.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом повно і всебічно перевірено зібрані у справі докази, дано їм правильну юридичну оцінку, досліджені всі ті обставини, які мали значення для встановлення істини в справі.
Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 296 КК України та прийшов до правильного висновку про її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, доводи прокурора про безпідставне застосування судом ст. 105 КК України, звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки умовою застосування звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру є щире розкаяння неповнолітньої особи. При цьому ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину не визнала, через що суд не вправі був звільняти її від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
При цьому, враховуючи, що санкцією ч. 1 ст. 296 КК України передбачено види покарань, які з огляду на вік та майновий стан ОСОБА_9 не можуть до неї застосовуватись, суд у відповідності до положень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 5 постановивши обвинувальний вирок, мав звільнити обвинувачену від покарання, натомість суд першої інстанції звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, що не передбачено ст.105 КК України.
Стосовно доводів апеляційних скарг прокурора та цивільного відповідача в частині неправильного вирішення цивільного позову ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду зазначеного позову в межах кримінального провадження судом були допущені такі порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку в цій частині з залишенням позову без розгляду.
Відповідно до ч.4 ст.128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Крім цього, однією з вимог до форми позовної заяви у цивільному судочинстві є вимога додати до заяви документ, що підтверджує сплату судового збору. При цьому слід керуватись ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.20011 року, стаття 5 якого передбачає, що за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок вчинення злочину, позивачі звільняються від сплати судового збору (п.6 ч.1). Разом з тим, у разі пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні про компенсацію моральної шкоди, цивільний позивач від сплати судового збору не звільняється. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, позивачем ОСОБА_11 судовий збір сплачено не було.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку не має, однак враховуючи допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції слід змінити, звільнивши ОСОБА_9 від покарання, виключити застосування ст. 105 КК України та залишити цивільний позов без розгляду, роз`яснивши право звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_10 задовольнити, апеляційну скаргу законного представника неповнолітньої обвинуваченої задовольнити частково, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 липня 2013 року у кримінальному провадженні №0000034, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 09.01.2013 року щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст. 296 КК України змінити.
Виключити з вироку застосування ст. 105 КК України.
Вважати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України без призначення кримінального покарання.
Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: