Провадження № 11-кп/795/179/2015
Категорія - ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 грудня 2014 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 240 гривень, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000 гривень, в рахунок відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги та сплати судового збору 3070 гривень.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 09.02.2014 року, близько 19-00 год., перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «Вулиця Мінська», що по вул. Глібова в м. Чернігові, на ґрунті неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 один удар рукою в область обличчя, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді синця на обличчі, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 127 від 20.02.2014 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду скасувати, а справу закрити. Якщо під час розгляду кримінального провадження колегія суддів не дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в порядку ст.45 КК України, то в такому випадку просить вирок місцевого суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 вибачився перед потерпілим за скоєне, цивільний позов в частині матеріальної шкоди в сумі 240 гривень визнав повністю, в частині моральної шкоди частково в сумі 2000 гривень і готовий їх оплатити. Також обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину, активно сприяв у розкритті злочину, намагався відшкодувати спричинені збитки потерпілому, але не зміг цього зробити, оскільки сторони не дійшли згоди по сумі компенсації. Вважає, що при наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тієї обставини, що останній фактично під впливом помилки вчинив злочин, намагався відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому, надавало суду можливість з урахуванням положень ст.44,45 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям. Разом з тим, вказує, що покарання у виді 150 годин громадських робіт є занадто суворим.

Висновки суду щодо формального каяття ОСОБА_7 у вчиненому є необґрунтованими і спростовуються доводами наведеними вище.

Стосовно задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що твердження потерпілого з приводу душевного хвилювання, порушення сну, головного болю та болю в області серця з вказівкою на те, що потерпілий звільнений від фізичних навантажень за медичними показниками нічим не підтверджується.

Що стосується рішення місцевого суду в частині стягнення процесуальних витрат в сумі 3070,00 гривень за надання правової допомоги та сплати судового збору зазначає, що ні потерпілим ні його представником доказів щодо складу та обсягу наданих адвокатом послуг, що обґрунтовували заявлену потерпілим суму процесуальних витрат, окрім довідки представника потерпілого про суму сплаченого гонорару ні суду, ні стороні захисту надано не було. Судом встановлено, що ОСОБА_7 не працює і в судовому засіданні він вказав, що коштів, які вимагає потерпілий в нього немає, тож з урахуванням ст.124 КПК України суд повинен був віднести відшкодування зазначених витрат за рахунок Державного бюджету України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили апеляційну скаргу захисника адвоката задовольнити з вказаних у ній обставин, думку прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів і є обґрунтованим. Дані обставини та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України.

Разом з тим, в апеляційній скарзі захисником-адвокатом ОСОБА_6 ставиться питання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_10 на підставі ст.45 КК України.

Відповідно до змісту ст.45 КК України звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям підлягає особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 скоїв злочин невеликої тяжкості та сприяв його розкриттю, однак розкаявся у скоєному він лише формально, адже ніяких дій щодо відшкодування шкоди до розгляду справи з його сторони вчинено не було і тому судом ставиться під сумнів щирість його каяття, завдані злочином збитки потерпілому ним не відшкодовані до цього часу, що унеможливлює застосування положень ст.45 КК України.

Таким чином, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про застосування відносно обвинуваченого ст..45 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дієвим каяттям.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, а також врахував особу обвинуваченого, те, що протягом 2014 року він двічі притягувався до адміністративної відповідальності, офіційно не працевлаштований, завдані збитки ним не відшкодовані.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги з приводу витрат, пов`язаних з оплатою послуг представника потерпілого.

Згідно з ч 2. ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілим сплачено представнику адвокату ОСОБА_11 3000 гривень та судовий збір в сумі 70 гривень. Вказані витрати підтверджені документально, а саме квитанціями до прибуткового касового ордеру від 12 березня 2014 року та 10 листопада 2014 року і банківською квитанцією №82, а тому суд першої інстанції вірно стягнув дані витрати з обвинуваченого.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника адвоката з приводу занадто великої суми моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого. Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходить із засад виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних страждань потерпілого, характер вимушених змін у його повсякденному житті, ступінь вини обвинуваченого і вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого 2000 гривень моральної шкоди, що є адекватним стражданням потерпілого.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 та користь ОСОБА_9 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4