1кп/336/162/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1)
лютого 2015 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Приморськ Запорізької області , громадянина України,мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,старшого радіотетефоніста-лінійного наглядача 3 гаубичної артилерійської батареї 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ),старшого солдата,призваного під час мобілізації, раніше не судимого
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 22 липня 2014 року «Про часткову мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 31 липня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31 липня 2014 року та 01 серпня 2014 року № 164 та №165, відповідно, старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого радіотелефоніста-лінійного наглядача З гаубичної артилерійської батареї 1 гаубичного артилерійського дивізіону цієї ж частини, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до ст. ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил* України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
На підставі усного наказу командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 26 серпня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 отримав відпустку з подальшим прибуттям до розташування цієї ж частини 31 серпня 2014 року.
Однак, після закінчення відпустки, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним у зв`язку із мобілізацією, в порушення ст. ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, З, п. 8 ст. 6, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не маючи поважних причин, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 31 серпня 2014 року не з`явився вчасно на службу, тобто до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) для продовження виконання обов`язків військової служби.
З моменту нез`явлення на службу без поважних причин, старший солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, тимчасово ухиляючись від військової служби.
При цьому, як зазначено вище, поважних причин для нез`явлення на службу старший солдат ОСОБА_4 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав. Також у зазначений період пожежа або стихійне лихо в сім`ї ОСОБА_4 не траплялися, члени його сім`ї не хворіли та не помирали, інші обставини, що перешкоджали проходженню військової служби відсутні.
Протягом періоду нез`явлення на службу, старший солдат ОСОБА_4 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв.
29 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону, де повідомив про те, що тимчасово ухилявся від військової служби без поважних причин, після чого направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) для подальшого проходження військової служби.
Згідно висновку військово-лікарської комісії від 30 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби.
Таким чином, старшйй солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу в посаді старшого радіотелефоніста-лінійного наглядача 3 гаубичної артилерійської батареї 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), всупереч інтересам служби, діючи з прямим умислом, на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 31 серпня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно на службу та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин до 29 січня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення,передбачене ст.407 ч.3 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду надійшла угода про визнання винуватості від 30.01.2015 року, укладена між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.
Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні за обставин,викладених в обвинувальному акті.
Згідно угоди, сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання за ч.3 ст.407 КК України у виді 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік та покладанням на нього обов*язків,передбачених ч.1 ст.76 КК України,а саме:не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання ,роботи.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України, які були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.
Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.
Прокурор вважає,що угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону та може бути затверджена судом.
На підставі пояснень обвинуваченого, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням,наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченої статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.
В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 122, 124, 314, 315, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України,суд-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 Кримінального кодексу України.
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30.01.2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.
На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання по ч.3 ст.407 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України засудженого від відбування призначеного покарання звільнити ,якщо протягом іспитового строку 1 рік він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки,передбачені ч.1 ст.76 КК України,а саме:не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання ,роботи.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку, визначені ч.2 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1