АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2036/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/71/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.389 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого: 23.06.2014 року Гусятинським районним судом за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, -
засуджено за ч.2 ст.389 КК України на 1 (один) місяць 10 (десять) днів арешту, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гусятинського районного суду від 23 червня 2014 року у виді 10 днів арешту та остаточно, до відбуття призначено 1 (один) місяць 20 (двадцять) днів арешту.

Визначено рахувати ОСОБА_7 строк відбування покарання з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що будучи засудженим вироком Гусятинського районного суду від 23 червня 2014 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, 28 липня 2014 року був поставлений на облік в Гусятинський міжрайонний відділ кримінально-виконавчої інспекції УДПтСУ в Тернопільській області з строком відбування 100 годин громадських робіт та 30 липня 2014 року ознайомлений з графіком та умовами виконання громадських робіт в Коцюбинській сільській раді з 01.08.2014 року по 08.09.2014 року.

Впродовж вказаного періоду ОСОБА_7 , будучи засудженим до цього покарання, умисно, без поважних причин, ухилився від відбування громадських робіт, виконання робіт по благоустрою села та протягом 01.08.2014 року по 08.09.2014 року, знаходився за місцем свого проживання с.Коцюбинці Гусятинського району, не відпрацювавши жодної години.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, помякшивши йому покарання до 1 місяця арешту, мотивуючи це тим, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і є надто суворим.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу при цьому просить призначити йому умовне покарання, захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його позиції в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке його визнано винуватим, за обставин, встановлених судом першої інстанції і викладених у вироку та кваліфікація його дій, апелянтом не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку, здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про суворість призначеного судом першої інстанцій покарання, то вони на переконання колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав належним чином.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд дотримуючись вимог закону, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про особу винного, який характеризується посередньо, обставину, що помякшує покарання, зокрема повне визнання обвинуваченим своєї вини, встановивши відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Саме з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, наявної обставини, що помякшує покарання, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 слід призначити за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України покарання у виді 1 місяця 10 днів арешту, яке є наближеним до мінімального, призначивши остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Гусятинського районного суду від 23 червня 2014 року у виді 10 днів арешту, з переведенням відповідно до ст.72 КК України покарання у виді громадських робіт в арешт, визначивши до відбування покарання обвинуваченому 1 місяць 20 днів арешту.

На переконання колегії суддів, покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом та розміром, є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції не вправі застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України, як він про це просить в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, оскільки при призначенні покарання у виді арешту, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, чинним КПК України не передбачено.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку і зокрема в частині призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання немає, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2014 року про засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2