Дата документу Справа № 243/4269/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/123/15
Єдиний унікальний № 243/4269/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 119 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002890, за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_10 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Б. Марха Якутія, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, працюючого робітником Путєвої машинної станції № 10 ст. Красний Лиман Державного підприємства Донецька залізниця, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 556, 25 грн., моральної шкоди 10 000 грн., а усього 18 556, 25 грн.

Вирішена доля речових доказів.

У вироку зазначено, 12 серпня 2014 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились на березі річки Сухий Торець поблизу вулиці Жовтневої № 3 -А села Андріївка Слов`янського району Донецької області. В зазначений час на зазначеному місці ОСОБА_11 та ОСОБА_9 почали жартувати один над одним, та показувати один одному прийоми рукопашного бою. Під час зазначених подій ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відповідаючи на прийоми рукопашного бою з боку ОСОБА_11 та не маючи умислу на заподіяння останньому смерті, вирішив нанести удар кулаком ОСОБА_11 . Не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння - завдання смерті ОСОБА_11 , хоча за даних конкретних обставин ОСОБА_9 повинен був та міг їх передбачити, наніс удар кулаком лівої руки ОСОБА_11 по шиї, заподіявши останньому такі тілесні ушкодження: тупа травма шиї - садно шиї по передній поверхні справа, деформація гортанні, осколкові переломи верхнього роги і правої пластинки щитовидного хряща, дуги перстневидного хряща справа, крововиливи у м`які тканини і м`язи шиї справа, в праву частку щитовидної залози, виражений набряк гортані на тілі крововиливів в слизову кореня язика, гортані та голосової щілини, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 помер на місці, причиною смерті стала - тупа травма шиї з розвитком механічної асфіксії.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Донецької області ОСОБА_10 посилається на незаконність вироку через істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При цьому зазначає, що застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд не надав належної уваги, що вчинений останнім злочин хоча і є необережним, проте відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та передбачає покарання на строк до 5 років позбавлення волі, об`єктом цього злочину є життя особи. Крім того, не надав належної оцінки тому, що обвинувачений перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючої його відповідальність обставиною, з силою завдав потерпілому удар кулаком у шию, заподіявши тяжку травму шиї, яка потягла смерть потерпілого. Між тим, усвідомлюючи наслідки своїх дій, ОСОБА_9 заходів щодо надання своєчасної медичної допомоги потерпілому не вжив, а навпаки залишив останнього на березі річки у безпорадному стані. Попри наявність достатніх доказів вини, ОСОБА_9 факт завдання потерпілому удару кулаком у шию заперечував, давав під час досудового та судового слідства суперечливі показання, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. Заходів щодо погашення матеріальних та моральних збитків завданих потерпілій злочином не прийняв. Тому вважає висновки суду щодо каяття обвинуваченого та активне сприяння останнім розкриттю злочину, безпідставними, а застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України за наявності наведених вище обставин, необґрунтованим.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 119 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; потерпілу, захисника, обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які заперечуючи проти задоволення скарги, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Донецької області ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, у тому числі і прокурором, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд у відповідності до вимог ст. 65-67 КК України, призначив його враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Щодо особи винного, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою провину та розкаявся у вчиненому, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, з 2010 року є головою квартального комітету; у якості обставини яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а у якості обставини яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та призначив йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, звільнивши від його відбування з випробуванням у відповідності до положень ст. ст. 75, 76 КК України.

З урахуванням цих обставин, а також обставин вчиненого ОСОБА_9 злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи прокурора про незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості у зв`язку з тим, що суд не надав належної уваги тому, що вчинений обвинуваченим злочин хоча і є необережним, проте відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та передбачає покарання на строк до 5 років позбавлення волі, що обвинувачений вчинив цей злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою його відповідальність обставиною, є необґрунтованими, оскільки суд при призначенні покарання врахував тяжкість злочину; врахував перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, як обставину що обтяжує покарання, про що зазначив у обвинувальному вироку.

Необґрунтовані і доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував те, що обвинувачений з силою завдав потерпілому удар кулаком у шию, заподіявши тяжку травму шиї, яка потягла смерть потерпілого, оскільки ці обставини були зазначені у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а посилання у апеляційній скарзі на те, що об`єктом цього злочину є життя особи, то це є необхідним елементом інкримінованого обвинуваченому злочину, за який його засуджено.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання своєчасної медичної допомоги потерпілому та залишення останнього на березі річки у безпорадному стані, також є необґрунтованими, оскільки такі дії носять окрему кримінально - правову кваліфікацію, обвинувачення за які ОСОБА_9 не висувалися.

Безпідставні і доводи скарги про надання обвинуваченим суперечливих показань, зокрема щодо заперечення факту завдання потерпілому удару кулаком у шию, з метою уникнути покарання, оскільки як при досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду ОСОБА_9 послідовно розповідав про обставини подій, які призвели до таких наслідків, описуючи сам механізм спричинення тілесних ушкоджень, які ніякого іншого толкування для визнання вини у скоєнні вбивства з необережності, в себі не несуть.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи скарги про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, прокурор будує на встановлених фактичних обставинах кримінального провадження, не оспорюючи при цьому правильність чи неправильність їх встановлення.

Необґрунтовані і доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду щодо каяття обвинуваченого та активного сприяння останнім розкриттю злочину, з підстав не вжиття заходів щодо погашення матеріальних та моральних збитків завданих потерпілій злочином, оскільки під час апеляційного судового розгляду було встановлено, що обвинувачений частково збитки потерпілій відшкодував, зазначивши при цьому, що всю суму одноразово сплатити не в змозі в силу тяжкого матеріального становища.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що передбачена ст. 50 КК України мета покарання щодо ОСОБА_9 може бути досягнута тільки шляхом призначення останньому покарання у виді реального позбавлення волі строком на 3 роки, є непереконливими.

Тому підстав для скасування судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення.

На вказану ухвалу Апеляційного суду Запорізької області учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4