У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.12.2014 року м. Ужгород
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишено попередній тримання під вартою, строк відбування покарання останньому постановлено рахувати з 17.05.2013 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 795.50 грн. судових витрат за проведення судових експертиз.
Речові докази: три полімерні каністри та чотири полімерні пляшки, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області постановлено знищити.
Вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 10 травня 2013 року близько 21-ої години, знаходячись в прихожій кімнаті власного будинку АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_9 вчинив з ним сварку, в ході якої облив верхню частину тулубу потерпілого бензином та, виштовхавши останнього на подвір`я будинку, підніс невстановлене джерело запалювання до просякнутого бензином одягу ОСОБА_9 , спричинивши умисне, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень загоряння останнього. Такими діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому умисні тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні обласної клінічної лікарні ім. Новака в м. Ужгороді Закарпатської області.
В апеляції та доповненнях до неї ОСОБА_6 просить вирок скасувати, провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу злочину. Апелянт стверджує, що висновки суду про вчинення ним злочину не відповідають фактичним обставинам справи, яка щодо нього сфабрикована працівниками міліції, показання свідків є неправдивими, оскільки останніх примушували давати саме такі покази, фактичні дані про те, що потерпілий ОСОБА_9 помер від отриманих опіків відсутні. Вважає, що відповідна медична допомога потерпілому не була надана, що і стало причиною смерті. Висновки суду про перебування його в стані алкогольного сп`яніння не доведені, доказів щодо цього нема. Посилається на незаконність проведення огляду за місцем його проживання, оскільки згоди на це він не давав. Наголошує на тому, що після затримання працівниками міліції здійснювався щодо нього фізичний та психологічний тиск. Зазначає, що висновки проведених в справі експертиз неправильні, заявлені відводи судді розглянуті з порушенням закону і безпідставно відхилені.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу та доповнення до неї підтримали, просили вирок суду скасувати та виправдати обвинуваченого за відсутністю в його діях складу злочину, виступ прокурора, яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляцію ОСОБА_6 безпідставною, яку просить залишити без задоволення, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, заслухавши судові дебати та останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.
Як видно з матеріалів провадження, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за встановлених місцевим судом обставин повністю підтверджена сукупністю досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_8 мати ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанцій показала, що в лікарні зі слів сина їй стало відомо, що ОСОБА_6 на ґрунті ревнощів вилив на нього з пластикової пляшки бензин, після чого виштовхнув з будинку на подвір`я та підпалив. Також зі слів сина ОСОБА_9 їй стало відомо, що ОСОБА_6 навідувався до нього в лікарню де, погрожуючи, наказував забрати заяву з міліції та говорити, що нібито він сам себе облив бензином і підпалив.
Колегія суддів встановлює допит ОСОБА_9 неможливим через його смерть і визнає показання потерпілої ОСОБА_8 з чужих слів, відповідно до положень ст. 97 КПК України, допустимими.
Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що саме ОСОБА_6 облив бензином та підпалив ОСОБА_9 . Свідок ствердила, що ОСОБА_6 , будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, взяв з ганку двохлітрову пляшку з рідиною жовтого кольору, відкрив її та вилив на потерпілого, в цей час вона відчула запах бензину. Після цього ОСОБА_6 виштовхав ОСОБА_9 на подвір`я, вийшов за ним, потім вона почула сильні крики. Підійшовши до дверей, побачила палаючого ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції підтвердив показання свідка ОСОБА_10 . Зазначив, що в день події він на подвір`ї побачив палаючого ОСОБА_9 і крім останнього та обвинуваченого ОСОБА_12 в той час там нікого не було.
Разом з цим, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в своїх показаннях наголосили, що ОСОБА_6 перешкоджав їм гасити вогонь на ОСОБА_9 .
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в суді першої інстанції підтвердили, що в день події бачили обгорілого ОСОБА_9 , який на запитання ОСОБА_14 повідомив, що на ґрунті ревнощів до ОСОБА_10 його облив бензином та підпалив ОСОБА_6 на подвір`ї свого будинку.
Допит ОСОБА_9 є неможливим через його смерть, тому показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з чужих слів, відповідно до вимог ст. 97 КПК України, є допустимими.
Відповідно до дослідженого в суді першої інстанції висновку судово-медичної експертизи № 189 від 16.05.2013 року смерть ОСОБА_9 настала внаслідок термічних опіків полум`ям голови, шиї, тулубу, кінцівок, опіків дихальних шляхів, в результаті яких розвинулась опікова хвороба, яка ускладнилась гострою септикотоксемією, що обумовило зупинку серцево-легеневої діяльності та припинення функцій ЦНС. Дана причина смерті підтверджується наявністю опіків на вищевказаних ділянках тіла, опіків дихальних шляхів, дистрофічних змін внутрішніх органів, малокрів`ям внутрішніх органів, а також даними додаткових судово-гістологічного методу дослідження. Згідно записів медичної карти № 7379 опікового відділення ЗОКЛ стаціонарно хворого громадянина ОСОБА_9 , смерть останнього констатована 16.05.2013 року о 4 годині 20 хвилин. При судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Яких-небудь тілесних ушкоджень, окрім термічних опіків, на трупі громадянина ОСОБА_9 не виявлено.
Згідно висновків судово-хімічної експертизи № 20/54 від 07.06.2013 року та дактилоскопічної експертизи № 59 від 24.05.2013 року надана на експертизу рідина світло - жовтого кольору в полімерній пляшці ємкістю 2 літра з етикеткою з літографованим написом «Kofola» (об. № 4) є бензином і з вказаної пляшки придатний для ідентифікації особи слід пальців рук (відкопійований на відрізку №4) залишений ОСОБА_6 , а не ОСОБА_9 .
Твердження ОСОБА_6 про те, що смерть ОСОБА_9 настала через неналежно надану лікарями медичну допомогу, неправильне лікування останнього та лікарську халатність не знайшли підтвердження в матеріалах провадження та в суді, якими доведено, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок термічних опіків полум`ям голови, шиї, тулубу, кінцівок, опіків дихальних шляхів. Крім того, експерт ОСОБА_15 додатково в апеляційному суді підтвердила наведені у висновку судово-медичної експертизи обставини і зазначила, що спричинені тілесні ушкодження були несумісні з життям і знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 . Підстав для сумнівів в правильності надання останньому медичної допомоги та проведення належного його лікування у неї нема.
Інша версія ОСОБА_6 про вчинення ОСОБА_9 акту самоспалювання є надуманою, оскільки спростовується сукупністю наведених вище доказів.
Посилання ОСОБА_6 на примушування свідків органом досудового розслідування до дачі неправдивих показань також є надуманими і апеляційний суд до уваги їх не бере. Так, показання свідками ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 надані відповідно до вимог ст. 224 КПК України, допит останніх в суді першої інстанції проведений з додержанням правил, передбачених ст. 352 КПК України. Сумнівів у достовірності їхніх показань, які повністю узгоджуються з іншими доказами, у колегії суддів нема.
Аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність факту його перебування в стані алкогольного сп`яніння апеляційний суд відхиляє, так як показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 однозначно стверджено, що 10.05.2013 року ОСОБА_6 разом з ними, дружиною ОСОБА_16 і потерпілим ОСОБА_9 впродовж тривалого часу розпивали спиртні напої і в момент скоєння злочину обвинувачений перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Сам ОСОБА_6 в суді першої та апеляційної інстанцій підтвердив факт вживання алкоголю в цей день.
Колегія суддів відкидає твердження апелянта про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення при розгляді заявлених ним відводів судді ОСОБА_17 , оскільки такі були розглянуті відповідно до вимог закону, а прийняте рішення про залишення відводу без задоволення є обґрунтованим.
Крім того, допитаний в апеляційному суді за клопотанням обвинуваченого свідок ОСОБА_18 спростував твердження ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_9 і суддя ОСОБА_17 були добре знайомі, що могло вплинути на об`єктивність постановленого вироку. Пояснив, що він не знайомий з суддею ОСОБА_17 і стосунків з останнім не мав, як таких не мав і ОСОБА_9 . Інакше він би про це знав.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що протокол огляду місця події від 16.05.2013 року (т. 1 а.к.п. 42-52), відповідно до вимог ст. ст. 86-89 КПК України, слід визнати недопустимим доказом. Наведені в ньому процесуальні дії потребували попереднього дозволу суду в порядку ч. 2 ст. ст. 237, 234 КПК України, але здійснені органом досудового слідства без отримання такого судового дозволу.
Відтак, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена, його умисні протиправні дії знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили і кваліфікація цих дій за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є правильною.
Щодо виду і розміру покарання, то призначаючи таке ОСОБА_6 , суд першої інстанції виконав вимоги ст. 65 КК України і повністю врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є неодноразово судимим, в тому числі за вчинення насильницького злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, у вчиненому не розкаявся, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Судом першої інстанції обґрунтовано взяті до уваги обставини, що обтяжують відповідальність ОСОБА_6 - скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, повторно, з особливою жорстокістю.
Порушень діючого законодавства, що є підставою для зміни або скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 не заслуговують на увагу і така задоволенню не підлягає. Вирок щодо нього є законним та обґрунтованим і його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 травня 2014 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді