Справа № 221/4888/2012
Провадження №11/772/8/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці 10 лютого 2015 року кримінальну справу за апеляціями адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , засудженого ОСОБА_11 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2013 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не судимого,

засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.4 cт.187, п.п. 6,12 ч.2 cт.115 КК України, та призначено покарання: за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього належного йому майна, за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна. Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, інваліда III групи,

засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.4 cт.187, п.п. 6,12 ч.2 cт.115 КК України, та призначено покарання: за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією належного йому майна, за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього належного йому майна. Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено, стягнуто з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 солідарно на користь ОСОБА_10 14 370 грн. 17 коп. майнової шкоди та 400 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду 04.05.2012 біля 01.30 год., ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та особа, справу відносно якої закрито в зв`язку зі смертю, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на вул. Ленінградській у м. Вінниці, попередньо домовились про вчинення злочину з метою заволодіння чужим майном. В цей час вони помітили ОСОБА_14 , який проходив повз буд. АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та особа, справу відносно якої закрито в зв`язку зі смертю, наблизились до ОСОБА_15 , якому ОСОБА_13 наніс удар рукою по обличчю, від якого ОСОБА_16 , не встояв на ногах та упав на землю. Крім того, під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та особою, справу відносно якої закрито в зв`язку з її смертю, ОСОБА_12 разом з особою, справу відносно якої закрито в зв`язку з її смертю, ОСОБА_11 , знаходився поряд з метою попередження ОСОБА_17 та особи, справу відносно якої закрито в зв`язку з її смертю, про можливу появу сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, з метою позбавлення життя потерпілого ОСОБА_14 та подальшого заволодіння його майном, почали наносити останньому удари ногами в ділянку тулуба та життєво важливого органу - голови до тих пір, поки ОСОБА_16 не втратив свідомість. 04.05.2012 ОСОБА_14 був госпіталізований до МКЛШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень помер.

В подальшому ОСОБА_13 обшукав ОСОБА_15 та знайшовши у кишені його штанів мобільний телефон марки Нокіа-2610, вартість якого згідно висновку експерта №565 від 10.07.2012 становить 40 гривень, у якому знаходилось дві сім-карти мобільних операторів Лайф вартістю 30 грн. та Київстар вартістю 40 грн., передав ОСОБА_11 , який тікаючи від працівників міліції усвідомлюючи те, що у нього знаходиться викрадений мобільний телефон з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, викинув його у двір будинку АДРЕСА_2 .

Після вчиненого злочину ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та особа, справу відносно якої закрито в зв`язку з її смертю, з місця події зникли.

Відповідно до висновку експерта №359 від 22.06.2012 року у ОСОБА_15 виявлено небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми, синців на обличчі та в лівій лобно-виличній ділянці, саден на носі, крововиливів на обох губах, переломів кісток носа та обох виличних кісток, крововиливів у м`які тканини голови, перелому кісток склепіння та основи черепа справа, епідуральної гематоми справа, субдуральної гематоми справа, субтотального субарахноідального крововиливу, вогнищ забиття головного мозку. Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка викликала розвиток набряку та набухання головного мозку.

В своїй апеляції захисник засудженого ОСОБА_11 - ОСОБА_7 , просить скасувати вироку суду першої інстанції, в зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні вказаних злочинів, а справу закрити, мотивуючи свої вимоги тим, що засуджений ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, оскільки ніякої участі у даних злочинах не приймав, на його думку суд невірно та не об`єктивно дав оцінку доказам по справі, будь-яких доказів, які б підтверджували вину його підзахисного у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.115 КК України ні досудовим ні судовим слідством не здобуто.

Засуджений ОСОБА_11 в своїй апеляції просить вирок суду скасувати у зв`язку з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, мотивуючи тим, що участі у вчиненні інкримінованих йому злочинів не приймав, коли ОСОБА_18 та ОСОБА_19 наносили тілесні ушкодження потерпілому він не стояв поруч з ними, а пішов по вулиці далі, про те що у потерпілого забрали телефон дізнався від ОСОБА_12 коли останній чомусь передав у руки йому даний телефон, ніяких дій щодо потерпілого не здійснював, будь-яких доказів його причетності до злочинів за ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України досудовим та судовим слідством не здобуто.

В своїй апеляції захисник засудженого ОСОБА_12 - ОСОБА_6 просить вирок суду відносно ОСОБА_12 змінити, перекваліфікувавши його дії з п.п. 6, 12 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, за ч.4 ст.187 КК України провадження по справі закрити та призначити останньому покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що дії ОСОБА_12 кваліфіковано не вірно, оскільки судом не доведено факту попередньої змови між засудженими з метою заволодіти майном потерпілого шляхом позбавлення його життя, крім того вже після спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 підняв з землі його мобільний телефон, який в подальшому передав ОСОБА_11 , що виключає склад злочину передбачений ч.4 ст.187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. При призначенні покарання не взято до уваги позитивні характеристики ОСОБА_12 за місцем проживання, визнання вини, розкаяння у вчиненому, відсутність судимості.

Заслухавши доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, зокрема, засудженого ОСОБА_11 , адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які просили вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, засудженого ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали вимогу про направлення справи на новий розгляд, думку прокурора та потерпілого, які проти апеляцій заперечили, вказали на законність вироку суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляцій необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.365 КПК 1960 року вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до ст.366 КПК 1960 року у результаті розгляду апеляції апеляційний суд виносить ухвалу про залишення вироку без зміни, а апеляції - без задоволення.

Відповідно до ст.374 КПК 1960 року апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку, зокрема, порушення, зазначені в пунктах 2, 3, 4, 6-10, 13 частини другої статті 370 КПК 1960 року.

Відповідно до ч.2 ст.370 КПК 1960 року вирок в усякому разі належить скасувати з поверненням справи на новий розгляд коли вирок винесено незаконним складом суду, порушено право обвинуваченого на захист, порушено право обвинуваченого користуватись рідною мовою, і допомогою перекладача, справу розглянуто у відсутності підсудного, порушено правила підсудності, порушено таємницю нарадчої кімнати, вирок не підписано суддями, у справі відсутній протокол судового засідання, порушено вимоги статей КПК 1960 року щодо незмінності складу суду, права виступу підсудного в дебатах, з останнім словом.

Порушень, які б давали підстави для застосування положень ст.ст. 370, 374 КПК 1960 року, в ході апеляційного перегляду не встановлено, тому вимога засудженого ОСОБА_11 , позиція адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_12 про скасування вироку та повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд є необґрунтованими.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в скоєні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованими і підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку.

Доводи апелянтів адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_11 викладені в їх апеляціях про відсутність в діях засуджених складу злочинів за ч.4 ст.187, п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України спростовуються дослідженими в суді першої інстанції належними та допустимими доказами.

Так, з протоколів очних ставок між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , між ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , протоколів відтворень обстановки та обставин події за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , показань засуджених вбачається, що вони будучи в стані алкогольного сп`яніння, вирішили вчинити злочин когось побити, відібрати майно, після чого 04.05.2012 року біля 01.30 год. біля буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_12 разом із ОСОБА_20 наносили удари ногами ОСОБА_14 в область голови та тулуба, а ОСОБА_11 в цей час стояв на відстані близько 3-х метрів. ОСОБА_12 обшукавши потерпілого, який був без свідомості та знайшовши у нього мобільний телефон, передав ОСОБА_11 , оскільки останній пропонував його продати.

Згідно висновку експерта № 359 від 22.06.2012 року, при проведенні експертизи трупа ОСОБА_14 виявлено відкриту черепно-мозкову травму у виді синців на обличчі та в лівій лобно-виличній ділянці, саден на носі, крововиливів на обох губах, переломів кісток носа та обох виличних кісток, крововиливів у мякі тканини голови, перелому кісток склепіння та основи черепа справа, епідуральної гематоми справа, субдуральної гематоми справа, субтотального субарохноідального крововиливу, вогнищ забиття головного мозку, а також синців на грудях справа, садна на лівому плечі, правому надпліччі, правій кисті та на лівій ступні. Відкрита черепно-мозкова травма утворилась від сукупності множинних дій (ударів) тупого твердого предмету (предметів) в ділянку голови можливо 04.05.2012 року, що не протирічить матеріалам кримінальної справи, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть в причинному звязку з настанням його смерті. Смерть ОСОБА_14 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка викликала розвиток набряку та набухання головного мозку.

Показання засудженого ОСОБА_11 про те, що побиття потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_20 він не бачив, на місці події не був, спростовуються показами свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які вказали, що бачили як три хлопці бігли по вулиці, приблизно метрів за 20-30 від місця де лежав без свідомості ОСОБА_14 . В подальшому в особах, які разом тікали від місця події зазначені свідки впізнали засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , що підтверджується відповідними протоколами впізнання.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння потерпілому ОСОБА_14 наносили множинні удари ногами в життєво важливий орган голову, спричинивши численні переломи кісток черепу, при чому і відкриті, які згідно висновку експерта були небезпечними для життя в момент заподіяння, потерпілий в силу свого фізичного стану, будучи інвалідом, опору їм не чинив, удари наносились до тих пір поки потерпілий не втратив свідомість, подія відбувалась в темну пору доби, ОСОБА_11 спостерігав за тим, щоб скоєння злочину залишилось не поміченим сторонніми особами, що свідчить про наявність умислу у засуджених на заподіяння смерті потерпілому.

Засуджений ОСОБА_11 хоча тілесних ушкоджень не наносив, однак він був об`єднаний з ОСОБА_12 та ОСОБА_20 єдиним умислом, що підтверджується проведеними очними ставками між ними, тим, що йому був переданий мобільний телефон, який був викрадений у потерпілого, саме він пропонував його реалізувати, саме він викинув телефон з метою приховати сліди злочину, та тим, що після скоєння злочину вони втрьох намагалися втекти з місця скоєння злочину.

Про наявність попередньої змови на скоєння умисного вбивства під час розбійного нападу, підтверджується узгодженістю дій засуджених, адже все відбувалося дуже швидко, в незнайомій обстановці, в темряві, дії кожного співучасника були вмотивованими. ОСОБА_20 та ОСОБА_12 швидко, безперервно наносили множинні удари в життєво важливий орган - голову, спричиняючи численні переломи, щоб потерпілий не лише не чинив опір, а навіть і не встав, а ОСОБА_11 в цей час спостерігав, щоб ніхто із сторонніх осіб не викрив їх та не перешкодив досягненню їх спільної мети.

Дослідженими в суді першої інстанції доказами спростовуються доводи засуджених про те, що вони не бажали вбивати потерпілого, під час встановлення змісту умислу засуджених суд виходив не тільки з їх показань, а й із сукупності всіх обставин вчинених злочинів.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено умисел засуджених на вбивство, тому значний проміжок часу, що пройшов між умисним заподіянням тілесного ушкодження і смертю потерпілого ( ІНФОРМАЦІЯ_4 спричинено тілесні ушкодження, ІНФОРМАЦІЯ_3 не приходячи до свідомості ОСОБА_14 помер) на кваліфікацію злочину не впливає, цей факт сам по собі не виключає можливості умислу винного на позбавлення життя потерпілого.

Суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив обставини справи, дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_11 , ОСОБА_17 у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 cт.187, п.п. 6,12 ч.2 cт.115 КК України і такий висновок узгоджується із правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Так, в п. 10 зазначеної ПП ВСУ зазначено, що за п.6 ч.2 ст.115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб. При цьому не має значення чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок вбивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п.6 ч.2 ст.115 КК України і статтею, якою передбачена відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч.4 ст.187 КК України).

Відповідно до п.16 Постанови вчинене за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство вважається тоді , коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб, які заздалегідь , тобто до початку злочину домовилися про спільне його виконання. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

Відповідно до п. 22 Постанови для відмежування тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Обираючи засудженим вид та міру покарання, суд виходив із встановленої ст.50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Судом першої інстанції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 призначено покарання з врахуванням положень ст. 65 КК України, взято до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими, відомості які характеризують їх особи, відсутність пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_12 , наявність пом`якшуючої покарання обставини ОСОБА_11 (наявність третьої групи інвалідності), вчинення злочинів засудженими у стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує покарання, тому висновок суду щодо необхідності призначенням покарання у виді позбавлення волі, ізолювавши їх від суспільства на строк визначений судом першої інстанції, за своїм розміром, є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, що на переконання колегії суддів є справедливим, відповідає меті покарання.

Позитивні характеристики за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 судом вірно визнано необ`єктивними, і такий висновок судом належним чином мотивований.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляції адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , засудженого ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2013 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді :