Справа № 175/594/15-к
Провадження № 1-кп/175/26/15
Вирок
Іменем України
24 лютого 2015 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому засіданні у смт. Ювілейне обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню№ 00303 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох дітей, військовослужбовця призваному під час мобілізації, солдату військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого там же по АДРЕСА_2 , фактично проживаючого у військовій частині № НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:

15 серпня 2014 року наказом № 167 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця призваного під час мобілізації, молодшого сержанта ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду - кулеметника 4 відділення 2 взводу 7 роти 3 батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

05 вересня 2014 року молодшому сержанту ОСОБА_4 було надане звільнення із розташування табірного збору військової частини НОМЕР_1 , по закінченню якого останній повинен був повернутися, о 20 годині 07 вересня 2014 року, до розташування табірного збору військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_4 .

О 20 годині 07 вересня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з звільнення до табірного збору військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

02 лютого 2015 року місцезнаходження молодшого сержанта ОСОБА_4 було встановлено та доставлено до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

18.12.2014 року даний факт внесено до ЄРДР за № 00303 з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.407 КК України.

03.02.2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

05.02.2015 року по даному кримінальному провадженню складено обвинувальний акт.

15.02.2015 року між прокурором і підозрюваним укладено угоду про визнання винуватості ОСОБА_4 .

Відповідно до даної угоди підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав вину та обсяг підозри за ч.3 ст.407 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України у виді п`яти місяців арешту.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, не виконання яких роз`яснені підозрюваному ОСОБА_4 .

У підготовчому судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що він цілком розуміє характер злочину, передбачений ч. 3 ст.407 КК України, відповідно до якого йому пред`явлено обвинувачення. Крім того ОСОБА_4 зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких підстав суд вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні те, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості ОСОБА_4 , по закінченню звільнення не повернувся до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць, і його дії кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України, тобто у злочині, віднесеного ст.12 КК України до злочинів середньої тяжкості.

При призначенні покарання суд вважає за необхідне призначити узгоджену між сторонами міру покарання.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має на утриманні трьох дітей, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання та значно знижує ступень тяжкості вчиненого злочину суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, тому з урахуванням визнання вини, суд вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме ч. 3 ст. 407 КК України, однак пов`язану з ізоляцією від суспільства у вигляді арешту на узгоджений сторонами строк відповідно до зазначеної угоди з гідно вимог ч.2 ст.60 КК України, арешт відбувати на гаупвахті, що відповідає вимогам ст. 50 КК України.

Керуючись ст.ст.110,314,369,371-374,475 КПК України, суд
засудив:

Затвердити угоду від 15 лютого 2015 року по кримінальному провадженню № 00303 про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді п`яти місяців арешту на гаупвахті.

Строк покарання обчислювати з моменту виконання вироку.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, - скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений сторонами до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1