Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №5-745/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в

складі:

головуючого судді........ОСОБА_1

при секретарі........ОСОБА_2

з участю прокурора........ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві подання Бердичівської виправної колонії (№ 70) про призначення покарання за сукупністю вироків засудженому

ОСОБА_4, 16 жовтня (березня) ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого: 1) 19 лютого 2004 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 309 ч. 2, 75, 76 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки; 2) 05 квітня 2004 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч. З, 309 ч. 2, 70, 96 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнений 27.12.05 постановою Рівненського районного суду умовно - достроково на 10 місяців 28 днів, засудженого 1) 03 червня 2008 року Майкопським районним судом Республіки Адигея Російської Федерації за ст. 105 ч. 1 КК РФ до 12 років позбавлення волі; 2) 12.08.2008 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч. З, 71 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

встановив:

ОСОБА_4 12.08.08 засуджений Житомирським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч. З, 71 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно доданої до подання копії вироку від 12.08.08 в судове засідання підсудний ОСОБА_4 не з'явився, переховувався від суду на території Російської Федерації, де його було арештовано за навмисне вбивство і засуджено до 12 років позбавлення волі. Компетентні органи Російської Федерації відмовили Міністерству юстиції України в клопотанні про видачу ОСОБА_4 Враховуючи, що до повного відбуття покарання ОСОБА_5 на території Росії сплинув би строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності, суд відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 262 КПК України визнав за можливе розглянути кримінальну справу без участі підсудного.

Як вбачається з долученої копії постанови Жовтневого районного суду м. Харкова, 20 травня 2010 року вказаний суд розглянув матеріали кримінальної справи, що надійшли з Верховного суду України, про приведення у відповідність з Кримінальним кодексом України вироку Майкопського районного суду республіки Адигея РФ від 03.06.08 щодо засудженого ОСОБА_4, оскільки останній був доставлений до Харківського слідчого ізолятору з Російської Федерації для подальшого відбування покарання на території України. Суд визнав за необхідне привести вказаний вирок у відповідність з КК України, а також визначити порядок застосування покарання відносно засудженого ОСОБА_4 за цим вироком та вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12.08.08. За результатами розгляду справи суд, керуючись ст.ст. 402, 405-1, 409, 411, 413 КПК України, постановив привести у відповідність з Кримінальним кодексом України вирок Майкопського районного суду республіки Адигея РФ від 03.06.08 щодо засудженого ОСОБА_4 та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 03.06.08, зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 період його тримання під вартою з 10.02.08 по 02.06.08.

05.10.10 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло подання Бердичівської виправної колонії (№70) Житомирської області, в якому ставиться питання про призначення покарання засудженому ОСОБА_4 за сукупністю вироків, визначення порядку застосування покарання за постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.10 та вироком Житомирського районного Житомирської області від 12.08.08, а також визначення початку строку покарання.

Статтею 411 КПК України встановлено, що питання, пов'язані з виконання вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання, як правило викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Від засудженого клопотань про розгляд справи за поданням про призначення покарання за сукупністю вироків за його участю або участю захисника не надходило, тому суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Заслухавши в судовому засіданні прокурора, який подання підтримав і просив його задовольнити, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення подання Бердичівського виправної колонії (70).

Так, відповідно до ст. 413 КПК України, коли щодо засудженого є вирок, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання вироку зобов'язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до статті 71 Кримінального Кодексу України. Таким чином, застосування ст. 413 КПК України можливе лише за наявності двох та більше вироків, якими засудженого особу, хоча б один з яких не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок. При винесенні 20.05.10 постанови про приведення у відповідність до кримінального закону України вироку Майкопського районного суду республіки Адигея РФ щодо ОСОБА_4, відомості про вирок Житомирського районного суду від 12.08.08 були наявні. Можливості застосування ст. 143 КПК України для визначення порядку застосування покарання за постановою та вироком, як зазначено у поданні, законом не передбачено.

На цю ж обставину звернуто увагу в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов'язаних із виконання вироків» № 11 від 21.12.90 з наступними доповненнями та змінами, згідно п. 10 якої питання, пов'язані з виконання вироку за наявності інших вироків, розглядаються судом у порядку, передбаченому ст.ст. 411, 413 КПК України, у випадках: а) коли щодо засудженого є вирок, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за сукупністю вироків; б) коли під час виконання покарання, призначеного за сукупністю вироків, перший з них скасований у порядку нагляду, внаслідок чого необхідно виключити із сукупності міру покарання, призначену судом за скасованим вироком. Крім того, з ч. З п. 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України вбачається, що у випадку, коли при винесенні ухвали (постанови судді) у порядку ст. 411 КПК була допущена помилка, суд не має права винести іншу ухвалу (постанову) без скасування першої вищестоящим судом.

За таких обставин, враховуючи відсутність щодо засудженого ОСОБА_4 вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, на даний час підстав для призначення покарання за сукупністю вироків суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 409, 411, 413 КПК України, п.п. 10, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.90, суд -

постановив:

подання Бердичівської виправної колонії (№70) Житомирської області про призначення покарання засудженому ОСОБА_4 за сукупністю вироків - залишити без задоволення.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 15 діб з дня її оголошення.

Головуючий - суддя