УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

15
серпня 2007 року м. Запоріжжя

у складі:
головуючого - судді Сімонця О.І. суддів Шпоньки В.П., Жечевої
Н.О. за участю прокурора Пазинич М. В. захисника ОСОБА_1. засудженого ОСОБА_2. розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями захисника
ОСОБА_3. і прокурора, який затверджував
обвинувальний висновок, на вирок
Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2007 року

ВСТАНОВИВ

Цим
вироком, - ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого у АДРЕСА_1, інваліда 3 групи, не працюючого, з неповною середньою освітою, розлученого,
маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, -засуджено:

за частиною 2
статті 121 КК України на 7 років позбавлення волі. В строк відбуття покарання
зараховано строк перебування ОСОБА_2. під вартою 1 серпня 2005 року по 23
червня 2006 року.

Мірою
запобіжного заходу, до набрання вироком
законної сили, засудженому обрано
підписку про невиїзд.

ОСОБА_2.
визнано винним у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілої ОСОБА_4 В.

Згідно з
вироком, 30 липня 2005 року, приблизно о 2 год. ночі, у барі
«Скіф» в смт Чернігівка, у стані
алкогольного сп'яніння, на ґрунті
особистих неприязненних стосунків зі співмешканкою ОСОБА_4В., ОСОБА_2 наніс останній декілька ударів долонею по
обличчю. Приблизно о 2 год.
30 хв. ОСОБА_2 наздогнав ОСОБА_4, яка йшла
додому, і під час сварки наніс їй удар
кулаком від якого та впала і вдарилася обличчям о бетонне покриття дороги. Коли
ОСОБА_4. піднялася ОСОБА_2. умисно наніс їй ще декілька ударів кулаком по
обличчю від чого та знову впала на землю. 31 липня 2005 року ОСОБА_4. було
госпіталізовано до Чернігівської ЦРБ, де
6 серпня 2005 року вона померла.

№
1-6/2007 головуючій у 1 ін ст. - суддя Малиш Ш.

№
11-1229/2007 доповідач в апеляційній
інстанції - суддя Шпонька В.П.

За
висновками суду, викладеними при формулюванні
обвинувачення з посиланням на висновок судово-медичної експертиз №146 від 7
вересня 2005 року, ОСОБА_4. були
спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які
й стали причиною її смерті.

В апеляціях:

захисник
стверджує про невідповідність кваліфікації дій засудженого фактичним обставинам
справи за матеріалами якої відсутні докази умисного нанесенняОСОБА_2. тяжкого
тілесного ушкодження потерпілій, яке б
спричинило її смерть. Тому ставиться питання про перекваліфікацію дій
засудженого на частину 1 статті 119 КК України і призначення йому покарання із
застосуванням положень статті 75 цього кодексу;

прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, стверджує про невідповідність призначеного
судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого, яке за своїм розміром є явно несправедливим
внаслідок м'якості. Як на обставини, які
обтяжують покарання, посилається на
невизнання засудженим винності у вчиненні злочину, спричинення злочином тяжких наслідків -
смерті потерпілої.

У
судовому засіданні апеляційної інстанції,
вислухавши доповідь судді щодо вироку,
ким і в якому обсязі він був оскаржений,
та основних доводах апеляції і заперечень інших учасників процесу:

апелянт і
засуджений підтримали доводи апеляції захисника;

прокурор
не знайшов підстав до задоволення апеляцій сторін і просив вирок залишити без
зміни.

Перевіривши
матеріали справи, апеляційний суд не
вбачає підстав до задоволення апеляції прокурора, який затверджував обвинувальний висновок і
вбачає підстави до часткового задоволення апеляції захисника, оскільки за встановленими фактичними
обставинами справи, судом дано
неправильну юридичну оцінку діям засудженого.

Відповідно
до чинного законодавства та роз'яснень,
яких надано в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня
2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі посилатися в мотивувальній
частині вироку на обтяжуючі відповідальність обставини, не передбачені ст. 67
КК України або хоча й передбачені нею,
але зазначені в диспозиції статті кримінального закону як ознаки
злочину. Тому, такі обставини як
невизнання особою вини у вчиненні злочину і те,
що вона в ньому не розкаялася, не
можуть розглядатись як такі, що
обтяжують покарання. Умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, - зазначено в диспозиції частини 2 статті 121
КК України.

Прийнявши
рішення про часткове задоволення апеляції захисника апеляційний суд виходить з
такого.

Згідно з
висновками судово-медичного експерта (№146 від 7 вересня 2005 року), ним,
виходячи з характеру тілесних ушкоджень,
розташування їх на тілі

потерпілої
та інших ознак, - дають підстави до
припущення того, що садни на обличчі і ушиб головного мозку
могли утворитися від впливу в область обличчя і голови тупих твердих
предметів, що обмеженню травмують.
Неможливо виключити й те, що вони могли
утворитися внаслідок падіння з висоти свого росту на такі предмети. Смерть ОСОБА_4 настала саме від
усередночерепної травми головного мозку (т.1,
а.с. 22-25).

За
висновками комісійної судово-медичної експертизи, ушиби
речовини головного мозку могли утворитися як у області травматичного впливу
(при ударних травматичних впливах), так
і в зоні протиудару (за умови травми-прискорення, тобто при падінні з висоти росту), (т.2,
а.с. 71-81).

Можливий
механізм нанесення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які й спричинили її смерть, визначений судово-медичними експертами, не позбавляє підстав вважати показання ОСОБА_2. такими, які відповідають фактичним обставинам справи
щодо спричинення смерті потерпілої.

Відповідно
до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 p. N 9
"Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"
визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливе лише за умови доведеності
її вини. При цьому слід мати на увазі,
що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може
ґрунтуватися на припущеннях, а усі
сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому, з урахуванням фактичних обставин справи щодо
спричинення смерті ОСОБА_4, апеляційний суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії
ОСОБА_2. з
частини 2 статті 121 КК України, якою
передбачена відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого на частину
1 статті 119 КК України, якою
передбачено відповідальність за вбивство,
вчинене через необережність. Хоча ОСОБА_2., при нанесенні декількох ударів долонею по
обличчю ОСОБА_4, і не передбачав
можливості її падіння на бетонне покриття дороги і настання у майбутньому
смерті, але повинен був і міг її
передбачити, діючи з більшою обачністю.

Вирішуючи
питання з призначення покарання ОСОБА_2
за частиною 1 статті 119 КК України,
апеляційний суд виходить із загальних засад призначення покарання, яких визначено у статті 65 КК України і
враховує:

межі, яких установлено у санкції частини 1 статті
119 КК України;

ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину,
який, відповідно до статті 12 КК
України, є злочином середньої тяжкості;

позитивні
дані про особу винного, якого вперше
притягнуто до кримінальної відповідальності;

обставини, що пом'якшують покарання (наявність в ОСОБА_2. інвалідності, утримання ним неповнолітньої дитини).

Згідно
із сформульованим у вироку обвинуваченням,
ОСОБА_2 злочин вчинив у стані алкогольного сп'яніння.

Всі
зазначені обставини дають підстави до обрання ОСОБА_2 покарання у вигляді
позбавлення волі.

Керуючись ст.
ст. 362, 365,
366 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ

апеляцією
захисника ОСОБА_3. задовольнити частково,
апеляцію прокурора, який
затверджував обвинувальний висновок,
залишити без задоволення.

Вирок
Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2007 року щодо
ОСОБА_2 змінити:

перекваліфікувати
дії ОСОБА_2. з частини 2 статті 121 на частину 1 статті 119 КК України і
призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На
підставі пунктів «б» і «є» статті 1 Закону України «Про амністію» від 19 квітня
2007 року ОСОБА_2 звільнити від покарання.

В решті
вирок залишити без зміни.