Справа №482/2015/14-к 16.06.2015 16.06.2015 16.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2015 року апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляцією заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2015р., яким затверджено угоду про примирення від 23 березня 2015р., укладену між потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченими ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

· обвинувачених в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_12

обвинувачені: ОСОБА_10 , ОСОБА_13
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляції заступник прокурора Миколаївської області просить вирок районного суду скасувати а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 11кп/784/359/15р. Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_14
Категорія: ч. 3 cт. 296 КК України Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року, у кримінальному провадженні затверджено угоду про примирення від 23 березня 2015 року, укладену між обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно якої:

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України і призначено кожному покарання у виді позбавлення волі строком на - 2 (два) роки.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вони протягом іспитового строку терміном - 1 (один) рік не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки.

В силу пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Узагальнені доводи апеляції.
Апелянт посилається на те, що суд, приймаючи рішення про можливість затвердження угоди, повинен враховувати не лише положення ч. 3 ст. 469 КПК України, а й специфіку об`єкта посягання та характер охоронюваних кримінальним законом благ.

Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок.
Наголошує, що у злочинах, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.
Вказує, що обставини скоєння обвинуваченими кримінального правопорушення свідчать про те, що суб`єктивна сторона хуліганських дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 характеризувалась саме умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства, прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага була явною та очевидною, безсумнівною як для обвинувачених, так і для очевидців їх дій.
Зважаючи на викладене апелянт наголошує на неможливості укладення угоди про примирення в даному випадку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду 20 вересня 2014 року, близько 15.00 год. обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні Михайлівського сільського будинку культури, що розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Михайлівка, вул. Хомченка, 96, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, демонструючи особисту зухвалість, виражалися нецензурною лайкою та штовхали руками громадян, що знаходилися в будинку культури, на зауваження яких не реагували.

Далі, намагаючись заспокоїти та вивести з приміщення клубу обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які продовжували виражатися нецензурною лайкою відносно громадян, обвинувачений ОСОБА_10 вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_9 , а на порозі будинку культури обвинувачений ОСОБА_11 з особливою зухвалістю наніс ОСОБА_6 удар кулаком правої руки в область щелепи, від якого той впав на землю. Після цього ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покинули місце події.

Цього ж дня, близько 15.30 год. обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повернулися до сільського будинку культури, де продовжили ображати нецензурною лайкою присутніх громадян, при цьому обвинувачений ОСОБА_11 з особливою зухвалістю штовхнув у груди ОСОБА_15 , внаслідок чого той впав на землю, потім вдарив правою рукою в область носу ОСОБА_7 .

В цей час, ОСОБА_8 , намагаючись припинити хуліганські дії та заспокоїти ОСОБА_10 відвів його в сторону, але до них підбіг ОСОБА_11 , який повалив на землю ОСОБА_8 , а ОСОБА_10 утримуючи його сидячи на ньому зверху наніс не менше трьох ударів головою потерпілого об покриття дороги (асфальт). Після цих подій, які тривали близько 20 хвилин обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала доводи апеляції, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, суд находить її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апелянтом не оспорюються обставини вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і не оспорюється кваліфікація їх дій за ч.3 ст. 296 КК України, але оспорюється законність вироку в частині затвердження угоди про примирення.

Приймаючи рішення про затвердження угоди про примирення від 23 березня 2015 року між обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд виходив із положень ст. 468 КПК України, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим та ч. 3 ст. 469 КПК України, що така угода може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Разом з тим, суд належним чином не перевірив угоду на відповідність вимогам КПК України, де в частині сьомій ст. 474 КПК України сказано, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди не відповідають інтересам суспільства та порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні хуліганства, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, де об`єктом є громадський порядок і охоронювані кримінальним законом права і свободи громадян, то затвердження угоди про примирення не допускається, а судове провадження продовжується у загальному порядку.

За таких обставин вирок суду підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 407, 409, 474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляцію заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2015р., яким затверджено угоду про примирення від 23 березня 2015 року, укладену між потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , скасувати з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

Судді