Справа 1-13/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007
року Оржицький районний
суд Полтавської області

в складі:
головуючого - судді Маліченка
В.В.

при секретарі
судового засідання Федорина
А.А.

з участю
прокурора Корнієць
О.В.

захисника
підсудного ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Оржиця кримінальну справу про

обвинувачення:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження, уродженця села Загребелля, Оржицького району

Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1

Оржицького району, Полтавської області, непрацюючого, освіта

середня спеціальна, неодруженого, на утриманні має одну

неповнолітню дитину, українця, громадянина України, згідно ст.

89 КК України не судимого,

у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИ В:

В жовтні 2005 року, ОСОБА_2., перебуваючи біля річки Оржиця, неподалік смт.
Оржиці, Полтавської області, знайшов конструктивно оформлений заряд вибухової
речовини - корпус ручної осколкової гранати ІНФОРМАЦІЯ_2, який споряджений
бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності - тротилом масою 140
грамів, з рукояткою, та оборонним чохлом без запала і придатний до вибуху з
утворенням вражаючих елементів (осколків) при ініціюванні його накладним
зарядом, приніс його до свого сараю та зберігав на протязі тривалого часу.

Підсудний ОСОБА_2., свою вину у вчиненні злочину
передбаченого ч. 1 ст.263 КК України визнав повністю та підтвердив факт
вчинення ним злочину, але зазначив, що він сам заявив працівникам міліції про
те, що він зберігає у себе вдома гранату, вказавши, що 30 жовтня 2006 року,
приблизно о 18.00 год.,
в с Заріг, до нього на машині під'їхали працівники міліції і запитали, чи не
знає він хто зберігає наркотичні засоби або зброю, на що він повідомив, що в
нього зберігається граната та погодився її добровільно видати.

У вчиненому щиро розкаюється.

Згідно ст. 299 КПК України, за згодою учасників судового розгляду, судом не
досліджувались докази вини підсудного стосовно фактичних обставин справи, які
ніким не оспорюються, а саме не досліджувався факт придбання носіння,
зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Дослідженню підлягає те, чи була добровільна видача
вибухової речовини працівникам міліції.

Показання підсудного про те, що він добровільно повідомив
працівників міліції про зберігання в своєму господарстві вибухової речовини
спростовується рядом доказів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3., пояснив, що 30 жовтня 2006
року в приватній бесіді з громадянином ОСОБА_4., останній повідомив йому, що
приблизно в середині жовтня 2006 року, він, перебуваючи в кафе села Заріг,
Оржицького

району Полтавської
області, почув як ОСОБА_2., сидячи за
сусіднім столиком, повідомив особам, з якими він сидів, що в нього є граната.

З метою перевірки повідомленого факту він разом з дільничним інспектором
ОСОБА_5., на автомобілі, приблизно о 18.00 год., виїхав у с
Заріг. Оскільки ОСОБА_2., вдома не було, то вони поїхали шукати його по
селу. Через деякий час його знайшли, та завів з ним розмову, а потім
запропонував йому видати гранату. На що ОСОБА_2., запитав звідки той знає, що у
нього є граната та погодився видати гранату.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4.,
пояснив, що приблизно в середині жовтня 2006 року, точної дати не пам'ятає,
він зайшов у кафе випити пива. За сусіднім столиком сидів ОСОБА_2., та ще двоє осіб,
яких він не впізнав, так як вони сиділи до нього спиною. Ці особи про щось
розмовляли, а потім у розмові він почув як ОСОБА_2., повідомив своїм
співбесідникам, що в нього є граната.

30 жовтня 2006 року він зустрів ОСОБА_3., та повідомив йому, що чув як
ОСОБА_2., казав, що в нього є граната.

Крім цього, про відсутність факту добровільної заяви ОСОБА_2., працівникам
міліції, про зберігання в своєму господарстві гранати, свідчать ряд доказів:

протоколом
допиту свідка ОСОБА_3., від 17.11.2006 року, де той зазначає яким чином він
дізнався про гранату (а.с.44-46); протоколом допиту свідка ОСОБА_4., від
17.11.2006 року, де той пояснює, що чув від ОСОБА_2., що у того є граната (а.с.
47); протоколом зводин віч-на-віч ОСОБА_2., та ОСОБА_3., де ОСОБА_2., визнає,
що працівники міліції перші запропонували йому видати гранату (а.с.48);

протоколом
допиту обвинуваченого, де ОСОБА_2., пояснює, що працівники міліції перші
запропонували видати гранату (а.с. 55). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України
в своїй постанові N 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про
викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами,
вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами»,
під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових
речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч. З ст. 263 КК є підставою для
звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли
особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів,
незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному
органу.

Судом не здобуто доказів добровільної передачі ОСОБА_2., вибухової
речовини (гранати) органам влади.

Підсудний має нести кримінальну відповідальність за ч.І ст. 263 КК України
як за незаконне придбання, носіння і зберігання вибухових речовин без
передбаченого законом дозволу.

Призначаючи підсудному покарання, суд враховує тяжкість
вчиненого злочину, особу

винного, та обе тавини,
що пом'якшують та обтяжують покарання та вважає за можливе, на підставі ст.
69 КК України, призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі,
встановленої в санкції статті за цей злочин. Обставинами, що пом'якшують
покарання підсудному суд визнає:

·
щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину;

·
те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та
непрацездатні батьки;

·
позитивну характеристику з місця проживання.

Обставин, які б
обтяжували покарання підсудному судом не встановлено.

Згідно медичного освідування підсудний ОСОБА_2., здоровий,
працездатний, лікування від алкоголізму та наркоманії не потребує.

Судові витрати по справі за проведення вибухо-технічної експертизи
стягненню не підлягають, оскільки експертиза проводилася державною експертною установою
в складі МВС України і є безкоштовною.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК
України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним за ч. 1 ст. 263 КК України і на
підставі ч.І ст.69 КК України, призначити покарання у вигляді 120 годин
громадських робіт.

Запобіжний захід
до набрання вироком чинності залишити підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області
через Оржицький районний суд протягом п'ятнадцяти діб після проголошення
вироку.