АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
сторін захисту обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
та потерпілого ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року в кримінальному провадженні під №0008508, внесеному 3.07.2013 р. до ЄРДР, обвинувачений:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Рівному, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням одного року іспитового строку.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_7 покладені відповідні обов`язки.

На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні, п. г) ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання.

Вироком ухвалено про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , на користь якого з ОСОБА_7 стягнуто 5000 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 2000 грн. у відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.

Також вироком ухвалено про вирішення питання про долю речового доказу в кримінальному провадженні.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_7 у невстановлені органами досудового розслідуванням час і обставинах, перебуваючи по АДРЕСА_3 , помітив установлений металевий контейнер, належний ОСОБА_8 , та вирішив його таємно викрасти.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , не повідомивши про свої дійсні наміри, заздалегідь домовився з ОСОБА_9 , який здійснює перевезення вантажів на замовлення, про перевезення даного металевого контейнера до пункту прийому металобрухту, розташованому по АДРЕСА_4 .

22.07.2013 р. близько 12:30 годині ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 зустрівся з ОСОБА_9 , під керуванням якого знаходився автомобіль-евакуатор з краном-маніпулятором, де повідомив останнього про належність йому цього металевого контейнера. ОСОБА_9 , керований діями ОСОБА_7 , завантажив металевий контейнер, вартістю 8000 грн., разом з майном, що в ньому знаходилось, належним ОСОБА_8 , а всього на загальну суму 19400 грн.

Таємно викравши чуже майно, ОСОБА_7 на автомобілі, яким керував ОСОБА_9 , з викраденим майном з місця події вчиненого кримінального правопорушення зникли, використавши його на власні потреби.

Не погодившись частково із ухваленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого, 2.04.2015 року подав апеляційну скаргу, у якій, уважаючи вирок у частині вирішення цивільного позову незаконним і необгрунтованим, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2015 р. у кримінальному провадженні під №0008508 щодо ОСОБА_7 змінити: цивільний позов потерпілого задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 500,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовити.

На обгрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 зазначає про те, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, які б могли свідчити про спричинення потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 5000 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не оскаржений.

У поданих запереченнях потерпілий ОСОБА_8 , вважаючи вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 безпідставними, просить її залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2015 р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 і запереченнях потерпілого ОСОБА_8 ; вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обгрунтованим і вмотивованим, у тому числі в частині вирішення цивільного позову, просив залишити цей вирок без змін; доводи потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав позицію прокурора; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) за обставин, установлених судом, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних зібраних і наведених у вироку джерелах доказів: показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , а також свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , протоколами огляду місця події.

Відповідність висновків суду, викладених у вироку суду першої інстанції, фактичним обставинам кримінального провадження захисником ОСОБА_5 та іншими учасниками судового провадження не заперечується.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити в зазначеній його частині законний і обгрунтований вирок, перевіркою провадження судом апеляційної інстанції не виявлено.

Отже, вирок суду першої інстанції згідно з вимогами ст. 370 КПК України відносно ОСОБА_7 є законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм як матеріального права, так і з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених статтею 94 цього Кодексу правил, які грунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у статті 368 КПК України, з правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вірною кваліфікацією діяння обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Покарання ОСОБА_7 призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65, 75, 76 КК України, врахуванням фактичних обставин справи, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

На підставі п. г) ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 р. №1185-VІІ, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного за цим вироком обґрунтовано.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про зміну вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого шляхом часткового його задоволення, стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 500,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовити, колегія суддів уважає такі безпідставними та з ними не погоджується, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 129 КК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково або відмовляє в ньому.

За змістом ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1667 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особо, яка її завдала, за наявності її вини.

Відтак, цивільний позов у даному кримінальному провадженні вирішений судом першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального та матеріального цивільного закону. При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про відсутність жодних доказів, які б могли свідчити про спричинення потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 5000 грн., колегія суддів апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у крадіжці металевого контейнеру, який ним був реалізований за 1200 грн. разом із іншим майном, що в ньому знаходилось, а ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_8 в частині вартості викраденого майна та відповідно завданої йому кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, об`єктивних підстав у колегії суддів апеляційної інстанції немає.

Таким чином цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, судом першої інстанції вирішений відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, ст. ст. 1166 ч. 1, 1167 ч. 1 Цивільного кодексу України, а тому підстави для зменшення розміру стягнення моральної шкоди з 2000 грн. до 500 грн. і відмові в задоволенні цивільного позову в частині стягнення матеріальних збитків, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_5 , відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0008508, внесеному 3.07.2013 р. до ЄРДР, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 о з