Справа № 0910/1-214/2011
Провадження № 11/779/19/2015
Категорія ч.2 ст.368 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Косівського районного суду від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, раніше не судимого, громадянина України, -

засуджено за ч.2 ст. 368 КК України (в ред.2001 р.) на п`ять років позбавлення волі із позбавленням права обіймати керівні посади чи займатись службовою діяльністю на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на два роки без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України засуджений звільнений від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідно ст.76 КК України на засудженого покладено певні обов`язки.

Відповідно до вимог ст.81 КПК України вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в отримані хабара службовою особою, яка займає відповідальне становище за виконання в інтересах того, хто дає хабар, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, поєднаного з вимаганням хабара.

Як встановив суд, злочин вчинено за таких обставин: ОСОБА_8 , працюючи сільським головою с. Микитинці, будучи уповноваженим на здійснення функцій представника влади, наділеними організаційно-розпорядчими та адміністративно-гоподарськими обов`язками, являючись посадовою особою органу місцевого самоврядування 4 категорії, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище відповідно до вимог ст. 1.2.3. ЗУ «Про боротьбу із корупцією», являючись суб`єктом корупційного діяння, переслідуючи корисливі мотиви, всупереч інтересам служби в період з вересня 2009р. по 30 жовтня 2009 року вимагав хабар від ОСОБА_10 в розмірі 6 тис . доларів США, що по курсу НБУ на той час становить 48 тис. гривень.

ОСОБА_8 , діючи умисно з мотивів користі, маючи намір отримати від ОСОБА_10 незаконну наживу за сприяння у питанні виділення останньому земельної ділянки, почав вимагати хабар. В подальшому на виконання своїх дій засуджений у приміщенні Микитинецької сільської ради власноручно написав та підписав від імені сина ОСОБА_10 заяву на виділення йому земельної ділянки розміром 0,10 га. та особисто подав на розгляд сесії, яка відбулась того ж дня. Після цього ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_10 , що при прийнятті сесією рішення щодо дачі дозволу на складання проекту землеустрою, останній має надати йому визначений розмір коштів - 2тис дол. США, про які вони попередньо домовились.

При підготовці документів для приватизації ОСОБА_11 надав засудженому копії необхідних документів для приватизації визначеної земельної ділянки, на що ОСОБА_8 зазначив, що після виготовлення певного пакету документів йому необхідно передати 2 тис. доларів США для оплати за вказані послуги. В подальшому в телефонній розмові між собою вони домовились про зустріч та місце передачі коштів. Перед дачею хабара ОСОБА_10 звернувся до працівників міліції з даного приводу та написав відповідну заяву про вимагання засудженим у нього хабара.

30.10.2009 року ОСОБА_12 , отримавши від працівників міліції зазначені грошові банкноти в сумі 2 тис. доларів США, пішов на зустріч із засудженим. ОСОБА_8 зустрівся з потерпілим, від якого у власному автомобілі по вул. Незалежності в м. Косові отримав вказані кошти. Після чого був затриманий працівниками міліції та грошові банкноти у сумі 2 тис. доларів США, що становить по діючому на той час курсу НБУ 16 тис грн., у нього були вилучені і долучені до справи як речовий доказ.

В своїй апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 , вважає вирок міського суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості та неправильного застосування кримінального закону. Звертає увагу суду на те, що засудження винної особи до позбавлення волі з наступним звільненням від покарання протягом певного іспитового строку за своєю природою є умовним засудженням і, виходячи із загального принципу, що умовне покарання є м`якшим за будь яке реальне покарання, зазначає, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання та не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна є безпідставним та надто м`яким, оскільки засуджений фактично не понесе жодного реального покарання. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст.368 КК України призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 2500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, із позбавленням права обіймати керівні посади чи займатися службовою діяльністю на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки з конфіскацією усього належного йому майна.

В поданому запереченні на апеляцію прокурора засуджений ОСОБА_8 зазначає, що апеляційні вимоги державного обвинувачення щодо призначення йому іншого покарання, ніж визначив суд, є упередженими та не ґрунтуються на фактичних обставинах вчиненого ним злочину.Вирок суду щодо себе вважає законним і просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляцію і просить її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який апеляцію підтримав частково та просить призначити засудженому покарання у виді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади та з конфіскацією майна, заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_8 , який просить апеляцію залишити без задоволення, провівши судове слідство в частковому обсязі відносно обставин, що впливають на призначення покарання, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини та правильності кваліфікації неправомірних дій ОСОБА_8 у вчиненому злочині не оспорюються, тому апеляційною інстанцією, відповідно до вимог ч.1 ст. 365 КПК України, не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи засудженому покарання суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що має тяжке захворювання, а також те, що потерпілий згідно заяви не бажає суворої кари ОСОБА_8 , і йому не заподіяно жодної шкоди даним злочином. Також судом враховано дані про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановленого.

Зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, особу винного, з врахуванням обставин справи суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 за ч.2 ст. 368 КК України (в ред.2001р.) покарання в межах санкції зазначеної статті у виді позбавлення волі, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку суд належним чином дотримався вимог вказаного закону та обґрунтовано прийшов до висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, і таке його рішення є вмотивованим.

Суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, правильно призначив засудженому покарання без конфіскації майна. ОСОБА_8 засуджений за злочин, за який конфіскація майна є обов`язковим додатковим покаранням, однак на підставі ст. 77 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, можливість призначення такого виду додаткового покарання, як конфіскація майна, законом виключається.

Колегія суддів також враховує, що з часу вчинення засудженим злочину пройшло більше п`яти років, за вказаний період ОСОБА_8 не вчинив жодних протиправних дій, усвідомив негативні наслідки скоєного ним та став на шлях виправлення. Також, як вбачається з долученого в засіданні апеляційної інстанції ксерокопії пенсійного посвідчення, ОСОБА_8 з 2011 року являється пенсіонером.

Оскільки згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Окрім того, коли засуджений в період іспитового строку не виконає покладених на нього судом обов`язків, щодо нього може наступити несприятливий наслідок відповідно до ч.2 ст.78 КК України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що переконливих доводів про необхідність скасування вироку та призначення засудженому покарання, про яке ставиться питання в апеляції, прокурором не наведено, у зв`язку з чим вважати призначене ОСОБА_8 судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України надто м`яким підстав не вбачається.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 379 КПК України 1960 року, пунктом 11 Розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляцію прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду від 22 грудня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2