Справа № 300/886/14-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.03.2015 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника- ОСОБА_5 , потерпілих- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілих- ОСОБА_8 , під час розгляду у відкритому судовому засіданні обвинувального акту в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення його за ст.286 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Воловецького районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_4 за ст.286 ч.3 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов"язання.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки на даний час не відпали ризики, що були підставою для обрання до нього даного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання про обрання менш суворого запобіжного заходу підтримав.

Потерпілий ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник позицію прокурора підтримали.

Заслухавши учасників судового засідання, суд прийшов до наступних висновків.

07.08.2014 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду стосовно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.10.2014 року.

02.10.2014 року ухвалою Воловецького районного суду ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 02.12.2014 року.

27.11.2014 року ухвалою Воловецького районного суду ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 27.01.2015 року.

27.01.2015 року ухвалою Воловецького районного суду ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 27.03.2015 року.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п. п. З і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч.4 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов"заний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На теперішній час у кримінальному провадженні допитані всі потерпілі та свідки, заслуханий слідчий та експерт.

Крім того, за час проведення судового розгляду посилання на існування ризику впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілих є тільки припущенням.

Вищевказані обставини виключають наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд враховує, що до моменту затримання ОСОБА_4 він добровільно зявлявся до органу досудового розслідування, прокурором не надано доказів того, що обвинувачений може переховатися від суду, а отже не доведено існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд не приймає доводи прокурора з приводу того, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинувченого, оскільки вважає, що з цього приводу не наведено переконливих доказів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не повязаного з позбавленням волі, ОСОБА_4 буде переховуватися від слідства та суду, впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Мамедова проти Росії 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Ризики переховування обвинуваченого від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного увязнення.

За таких обставин, а також враховуючи, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне зареєстроване місце проживання, стійкі соціальні звязки, суд не знаходить підстав для подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає, що достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 183, 202, 331 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу - задоволити частково.

Замінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати місце простійного проживання: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу суду.

Розяснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право зявлятися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, повязаних із виконанням покладених на нього зобовязань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначити строк дії ухвали тривалістю два місяці до 26 травня 2015 року.

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_4 , доручивши Свалявському РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області доставити ОСОБА_4 до місця проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати Радивилівському РВ УМВС України Рівненської області для негайного виконання і постановки обвинуваченого ОСОБА_4 на облік, про що необхідно повідомити суд.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Закарпатської УВП №9.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1