Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,

суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11

з участю:

прокурора ОСОБА_12

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 2 грудня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 27 серпня 2013 року.

Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2013 року засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого, останній раз: 10 липня 2012 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 163, ст. 70,71 КК України до 5 років позбавлення волі

· за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

· за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, до призначеного ОСОБА_2 покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 липня 2012 року та остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27 серпня 2013 року вирок суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він 10 травня 2012 року, діючи повторно, шляхом проникнення через кватирку у вікні будинку АДРЕСА_1, викрав гроші в сумі 4450 грн. та мобільний телефон «Самсунг» вартістю 199 грн., що належали потерпілому ОСОБА_3

Він же, 20 червня 2012 року біля 13 години 00 хвилин, діючи повторно, шляхом проникнення до будинку АДРЕСА_2, викрав гроші з гаманця потерпілої ОСОБА_4 в сумі 220 грн.

Він же, 23 червня 2012 року, діючи повторно, з таких же обставин, о 10 годині 00 хвилин вчинив крадіжку грошей в сумі 250 грн. потерпілої ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_3.

Він же, 26 червня 2012 року, діючи повторно, за таких же обставин з будинку АДРЕСА_4 викрав глюкометр та портативний ДВД-плеєр загальною вартістю 1170 грн., що належали потерпілій ОСОБА_6

Він же, 27 червня 2012 року, діючи повторно, за таких же обставин з метою таємного викрадення чужого майна, о 10 годині 00 хвилин з будинку АДРЕСА_5 викрав цифровий фотоапарат «Самсунг», що належав потерпілій ОСОБА_7, вартістю 500 грн.

У касаційній скарзі, доповненнях та змінах до неї засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи доведеність своєї вини та правильність кваліфікації його дій, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та направити справу на додаткове розслідування у зв'язку із істотним порушення норм кримінально-процесуального права, зокрема, його права на захист.

Стверджує, що при здійсненні процесуальних дій йому, як особі що відповідно до ст. 45 КПК України потребує обов'язкового призначення захисника, такого призначено не було. Також наголошує на тому, що суд при постановленні вироку зайвий раз вказав на рецидив злочину, хоча його дії вже кваліфіковані за відповідними частинами ст. 185 КК України. Окрім того стверджує про те, що йому не було роз'яснено порядок та наслідки судового розгляду за ч. 3 ст. 299 КПК України. При цьому просить пом'якшити призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, засудженого та захисника ОСОБА_1 на підтримку касаційної скарги засудженого з підстав, викладених у ній, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів при обставинах, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2, 3 ст. 185 КК України є правильними та ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 45 КПК України участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов'язковою у справах про злочини осіб, які через свої фізичні або психічні вади (німі, глухі, сліпі тощо) не можуть самі реалізувати своє право на захист, - з моменту затримання особи чи пред'явлення їй обвинувачення або з моменту встановлення цих вад.

Із матеріалів справи убачається, що постановою слідчого від 12 вересня 2012 року засудженому ОСОБА_2 було призначено захисника ОСОБА_8, оскільки за висновками судово-психіатричної експертизи було встановлено, що він є особою, яка через психічні вади не може сама реалізувати своє право на захист, а тому подальші процесуальні дії на досудовому слідстві за участю ОСОБА_2 були проведені із залученням захисника.

Під час судового слідства за клопотанням ОСОБА_2 захист його інтересів здійснював також захисник ОСОБА_8, про що зазначено в протоколі судового засідання.

А тому колегія суддів вважає безпідставними посилання засудженого у скарзі на порушення його прав на захист.

Матеріали справи свідчать про те, що як органи досудового слідства, так і суд забезпечили ОСОБА_2 право на захист у відповідності з вимогами, передбаченими ст. 45 КПК України.

У справі відсутні дані, які б свідчили про те, що допущений до участі у справі захисник недобросовісно виконував свої обов'язки по захисту ОСОБА_2

Крім того, є необґрунтованими і доводи ОСОБА_2 щодо неналежного роз'яснення йому порядку та наслідку розгляду справи згідно до ч. 3 ст. 299 КПК України, що спростовуються матеріалами справи, а саме: протоколом судового засідання від 29 травня 2013 року, під час якого ОСОБА_2 у присутності свого захисника ОСОБА_8 засвідчив своє розуміння порядку та наслідків розгляду справи за ч. 3 ст. 299 КПК України.

Відповідно до ст. 218 КПК України ОСОБА_2 належним чином ознайомлений із матеріалами кримінальної справи щодо нього.

Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_2 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України є правильною.

Апеляційний суд переглянув дану кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 з підстав аналогічних касаційній скарзі, в тому числі щодо відповідності висновків суду фактичним обставинам справи і доведеності його вини у інкримінованих злочинах, та у відповідності до ст. 377 КПК України виніс мотивовану ухвалу про залишення вироку без зміни.

У даному випадку покарання, призначене ОСОБА_2, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції повно та всебічно розглянути справу і постановити законні та обґрунтовані рішення, а також підстав для скасування вироку та ухвали апеляційного суду з направленням справи на новий судовий розгляд, як то зазначено у касаційній скарзі засудженого, по справі не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись статями 394-396 КПК України 1960 року, п. 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 27 серпня 2013 року - без зміни.

С у д д і

ОСОБА_10 ОСОБА_9 ОСОБА_11