Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 21 червня 2007 року

Луцький міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Клока О.М.

за участю секретаря
Мартинюк О.Г.,

прокурора Воробія О.П.,

потерпілих ОСОБА_1 ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, народився і
проживаєАДРЕСА_1 громадянин України, з
середньою освітою, не працює, неодружений, судимий

13.12.1993
року за ст. 93 п. «є» КК України 1960
року на 10 років
позбавлення волі, звільнений 29.03.2000 року умовно-достроково на 3 роки 3
місяці 21 день;

21.02.2001
року за ст. ст. 106 ч.1, 43 КК України 1960 року на 1
рік позбавлення волі,
звільнений 19.10.2001
року по відбуттю строку покарання, -

у вчиненні злочинів, передбачених
ст. ст. 296 ч.1, 122 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_3 28 лютого 2007 року близько 20-00 години,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, поблизу магазину «Сімейний», що по вул.
Івана Франка, 47 в м. Луцьку,
грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до
суспільства, що супроводжувалось
особливою зухвалістю, яка полягала в
нанесенні удару по обличчю потерпілому ОСОБА_1 чим спричинив фізичний біль
останньому, та в нанесенні удару по
обличчю потерпілому ОСОБА_2 від якого
останній впав на металеву огорожу і отримав тілесні ушкодження середнього
ступеню тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 вину у
вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, та показав,
що дійсно перебував в момент інкримінований дій в стані сильного
алкогольного сп'яніння, пам'ятає, що за вказаних обставин місця і часу був
конфлікт з потерпілими, однак про деталі
пригадати на може. Цивільний позов прокурора визнає, у вчиненому щиро розкаюється.

Зважаючи на повне визнання своєї вини підсудним, його винуватість у вчиненні інкримінованих
діянь доводиться доказами, дослідженими
в судовому засіданні.

Так, потерпілий
ОСОБА_1 повідомив, що дійсно за
вищевказаних обставин місця і часу між ним та підсудним виник конфлікт, у зв'язку з безпричинним намаганнямОСОБА_3
3'ясувати хто він такий. При цьому підсудний наніс йому удар в обличчя і розсік
губу. З приводу отриманої травми він нікуди не звертався. Окрім того
показав, що бачив, якОСОБА_3вдарив потерпілого ОСОБА_2 Від удару
останній впав. До підсудного він претензій не має, примирився з ним. Просить не позбавляти воліОСОБА_3

Потерпілий ОСОБА_2 показав, що дійсно виник конфлікт, який переіс в бійку, зокрема підсудний вдарив його кулаком лівої
руки в праву частину обличчя, в район
скроні. Від удару він впав і вдарився,
точно не пам'ятає, чи то об східці, чи то об металеву

огорожу.
Збитки підсудним йому повінстю відшкодовані, з ОСОБА_3. він примирився, просить не позбавляти того волі.

Показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому
засіданні та оголошеними в судовому засіданні показаннями свідкаОСОБА_6.
підтверджується загальна кртина події,
про яку розповіли потерпілі.

У відповідності до висновку наркологічної експертизи
(а.с. 58)ОСОБА_3на час скоєння інкримінованих йому дій не перебував в стані
паталогічного алкогольного сп'яніння,
міг усвідомлювати свої вчинки і керувати ними.

З урахуванням наведеного,
суд приходить до висновку про винуватістьОСОБА_3 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку
з мотивів явної неповаги до суспільства,
що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка полягала в нанесенні по одному удару по
обличчю потерпілимОСОБА_1 та ОСОБА_2
і кваліфікує дії підсудного за ст.
296 ч. 1 КК України.

Разом з тим,
враховуючи те, що потерпілий
ОСОБА_2 на досудовому слідстві чітко вказував,
що після удару підсудного вдарився головою та правим плечем об металеву
огорожу саме при падінні (а.с. 13-16),
поряд з показаннями свідка ОСОБА_4 про наявність гематоми у її сина і на
правій частині голови, в тому числі і
тій, що покрита волоссям, та висновком судово-медичної експертизи про
ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого (а.с. 54), аналізуючи нечіткий зміст пред'явленого обвинувачення, суд приходить до висновку, щоОСОБА_3умисно наносячи удар рукою в обличчя
ОСОБА_2 від якого той впав і вдарився об
металеву огорожу, не передбачав
можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді
заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, однак повинен був і міг їх передбачити.

Суд також вважає що в даному випадку необхідно додатково
кваліфікувати дії підсудного за ст. 128 КК України, якою хоч і передбачене більш м'яке
покарання, ніж ст. 296 КК,
однак за своїми ознаками цей склад злочину суттєво відрізняється від
хуліганства.

За таких обставин суд переквіаліфіковує діїОСОБА_33 ст. 122 ч. 1
КК України на
ст. 128 КК України і знаходить винуватість підсудного у
необережному середньої тяжкості тілесному ушкодженні потерпілого ОСОБА_2
доведеною.

Призначаючи підсудному покарання суд враховує тяжкість
вчинених злочинів, які відносяться до
невеликої тяжкості, особу винного та
конретні обставини справи.

Обставиною, що
обтяжує покарання підсудного, суд визнає
вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Обставинами, що
пом'якшують покарання підсудного суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданих злочином
збитків, примирення з потерпілими.

Враховуючи,
щоОСОБА_3вчинив злочини невеликої тяжкості, щиро розкаявся, добровільно відшкодував збитки, примирився з потерпілими, які просили не позбавляти волі
підсудного, нещодавно отримав ножове
поранення і йому рекомендований нагляд хірурга,
позитивно характеризується за місцем проживання, суд приходить до висновку про можливість
виправлення підсудного без відбування покарання.

Разом з тим,
підсуний раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення
волі, тому суд призначає максимальне
покарання, передбачене санкцією ст.
296 ч. 1 КК України, яка є більш
суворою, застосовує принцип поглинення
покарань за сукупністю злочинів, і
звільняєОСОБА_3 від призначаного покарання з випробуванням, встановлює при цьому максимальний іспитовий
строк, передбачений ст. 75 ч.3 КК України.

ОскількиОСОБА_3 страждає хронічним аклкоголізмом, протиалкогольне лікування йому не
протипоказане, суд у відповідності
до ст.
76
КК України зобов'язує підсудного пройти курс лікування
від алкоголізму не пізніше, як через рік
після постановления
вироку.

Суд задовольняє в повному об'ємі цивільний позов
прокурора в інтересах Луцької міської ради і стягує зОСОБА_3, у відповідності
до ст.
1206
ЦК України, кошти,

витрачені закладом охорони здоров'я на лікування ОСОБА_2, оскільки дані
витрати підтверджені документально (а.с. 44).

На підставі
наведеного, керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК
України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_3у вчиненні злочинів, передбачених
ст. ст. 296 ч. 1, 128 КК України, і призначити
покарання:

за ст. 296 ч.1 КК України у виді обмеження волі на строк 5(п'ять)
років;

за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3
до відбуття 5
(п'ять) років обмеження волі.

На підставі
ст. ст. 75,
76 ч.1 п.п.2, 3, 4, 5 КК України звільнитиОСОБА_3 від
призначеного покарання з випробуванням,
якщо він пртягом іспитового строку З(три) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені
на нього обов'язки, а саме:

не виїжджати за межі України на постійне місце проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця свого проживання, роботи;

періодично з'являтись на
реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи;

пройти курс лікування від
алкоголізму до 21.06.2008
року.

Цивільний позов прокурора міста Луцька в інтересах
Луцької міської ради задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3в користь Луцької міської
ради: р/р 0002 місцевий бюджет міста Луцька, ЗКПО 21741605 МФО 803014 код платежу
24060300, - 486 (чотириста вісімдесят
шість) гривень, витрачених закладом
охорони здоров'я на лікування ОСОБА_2

Запобіжний захід Лісіцину В.П. до вступу вироку в законну
силу залишити попередній -
підписку про невиїзд.

Апеляція на вирок може бути подана до Апеляційного суду
Волинської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення через
Луцький міськрайонний суд.