АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3
При секретарі ОСОБА_4
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
адвоката обвинуваченого, ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.12.2014 року у кримінальному провадженні № 0000376 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченного ст.286 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і призначено йому покарання за ст. 286 ч.2 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Вирішено питання про речові докази по справі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 2311, 14 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 42 400, 00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди

Провадження №11кп/794/68 /15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_12
Категорія ст.286 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
4029, 00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10 000, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь цивільного позивача ОСОБА_13 у відшкодування матеріальної шкоди 63462, 00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 2 000, 00 грн. Міру запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу обвинуваченому залишено особисте зобов`язання. Строк відбування покарання рахується з часу фактичного затримання ОСОБА_6 .

На вказаний вирок подані апеляційні скарги адвокатом ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Так адвокат ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду від 11.12.2014 року стосовно ОСОБА_6 змінити частині визначення судом моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 42 400 грн. на відшкодування матеріальних збитків (майнової шкоди та судових витрат) і 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди , а всього 192 400 грн. Посилається апелянт на те, що вирок районного суду винесений з істотним порушенням норм кримінального процесу і не відповідає висновкам суду, фактично встановленим обставинам кримінального провадження, а саме в ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 свою вину в скоєному визнав повністю а заявлений цивільний до нього потерпілим ОСОБА_14 цивільний позов спочатку визнав повністю, а потім частково і взяв на себе зобов`язання відшкодувати ОСОБА_14 матеріальну шкоду повністю, а моральну шкоду частково в сумі 150 000 грн. в межах виплати йому страхових сум згідно полісу страхування цивільної відповідальності. Всупереч цьому суд у вироку без мотивовано зменшив суму відшкодування моральної шкоди зі 150 000 грн. на 20 000 грн., нічим не пояснюючи і не вмотивовуючи таке рішення.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав заперечення на дану апеляційну скаргу в якому просить скаргу адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення посилаючись на те, що судом обґрунтовано і об`єктивно встановлено розмір моральних та матеріальних збитків. Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду щодо його засудження за ст. 286 ч.2 КК України змінити та звільнити його від відбування покарання за ст. 75 КК України . Посилається на те, що судом не було взято до уваги ті обставини , що під час досудового слідства він добровільно допоміг потерпілому грошима в сумі 10 000 грн. , позитивна характеристика обвинуваченого з попереднього місця роботи, а також те, що він раніше не судимий, на диспансерному обліку у психлікарні та наркодиспансері не перебуває, на утриманні має двох малолітніх дітей, постійне місце проживання, вину свою визнав повністю, сприяв розкриттю злочину. А тому вважає, що є підстави для застосування вимог ст. 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 та цивільний позивач ОСОБА_13 апеляційні скарги на вказаний вирок районного суду не подавали.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу повністю та просили її задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення , заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілого як необґрунтовану залишити без задоволення , вислухавши думку потерпілих та їх представників, думку прокурора, який вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого та обвинуваченого як необґрунтовані без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а також обвинуваченому останнє слово, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 підлягає задоволенню частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 28 травня 2014 року біля 17 год. 55 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мікроавтобусом марки Мерседес бенц 110, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Комарова в м. Чернівці зі сторони вул. Героїв Майдану в напрямку вул. Стасюка наближаючись до Паркового проїзду , порушуючи вимоги п. 11.3 ПДР України , безпричинно виїхав на зустрічну смугу з продовженням подальшого руху та маючи об`єктивну можливість виявляти та спостерігати з транспортними засобами, що рухалися йому на зустріч , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не повертаючись на свою смугу руху, допустив зіткнення із автомобілем марки ВАЗ 21103, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної ДТП пасажиру автомобіля ВАЗ 21103 ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді різаних ран лоба, рваної рани правої верхньої повіки, правої брови та скроневої ділянки, лівого колінного суглобу, чисельні садна тіла, садна та дрібні рани правого передпліччя в середній третині та в ділянці ліктьового суглоба садно ділянки лівого ліктьового суглоба , садна правої руки та голови , перелому п`яткової кістки лівої стопи, перелому 4-5 ребер з обох сторін , відкритого скалкового над виразкового перелому лівого стегна , закритого перелому правового стегна, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень , як такі що небезпечні для життя. Крім того водію автомобіля марки ВАЗ 21103 ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді крайового перелому променевої кістки справа, вивиху пів місяцевої кістки справа, перелому правого наколінника без зміщення , рваної рани рваного колінного суглобу, садна м`яких тканин чола та обличчя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступення тяжкості , як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану ДТП обвинувачений скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 2.3(б), не був уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, 2.9.(а), керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, 11.3 виїхав на зустрічну смугу дороги і скоїв ДТП, встановлених «Правилами дорожнього руху України», які затверджені Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію 1 січня 2002 року.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 286 ч.2 КК України , який скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження , та потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_7 підтримали свою апеляцію, та обвинувачений пояснив що, в суді першої інстанції вину свою в скоєному визнав повністю, частково відшкодував завдану матеріальну шкоду, моральну шкоду яку завдав потерпілим визнає частково, просили застосувати щодо ОСОБА_6 вимоги ст.. 75 КК України, а в задоволенні апеляційної скарги потерпілого відмовити.
Адвокат ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_8 підтримали в апеляційній інстанції свою апеляцію та потерпілий показав що, внаслідок ДТП з вини обвинуваченого ОСОБА_6 який був стані алкогольного сп`яніння він отримав чисельні тілесні ушкодження переніс фізичні і моральні страждання, та став інвалідом третьої групи, просив стягнути більшу суму завданої йому моральної шкоди. Також потерпілий ОСОБА_8 просив відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_6 так як він вчинив ДТП в стані алкогольного сп`яніння та матеріальну і моральну шкоду не відшкодував.
Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_11 просили в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити так як скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння і матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодував.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Районний суд, розглядаючи кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.. 349 КПК України , допитавши обвинуваченого по справі та потерпілих , дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.2 КК України, оскільки останній своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження , та потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не оспорюється ні адвокатом потерпілого в поданій апеляційній скарзі ні самим обвинуваченим в поданій апеляційній скарзі та іншими учасниками судового провадження і в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами по справі.
Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 то як вбачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_8 в частині завданої моральної шкоди визначивши іі в розмірі 20 тисяч гривень не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, фізичні і моральні страждання які були заподіяні внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_8 і тим самим визначив занадто малий розмір моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню потерпілому.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції визначаючи розміру грошового відшкодування моральної шкоди, не врахував глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, який отримав численні травми та переломи кісток, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, переніс операції , та отримав інвалідність.
А тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає задоволенню частково із визначенням і стягненням з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 50 тисяч гривень з урахуванням фізичних і моральних страждань яких переніс потерпілий внаслідок отриманих тілесних ушкоджень..
Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбуття покарання згідно до ст.. 75 КК України то колегія суддів вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.
Так призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міру покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, обставини, які пом`якшують покарання і призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно врахував, що він скоїв тяжке кримінальне правопорушення, всі обставини справи, спосіб скоєння кримінального правопорушення, причини та умови, що спонукали і сприяли у скоєнні даного правопорушення , об`єм його обвинувачення, також врахував особу винного, а саме, що обвинувачений одружений , має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, позитивно характеризується, визнання своєї вини та щире каяття, та з урахуванням вищевикладений пом`якшуючих обставин призначив мінімальний розмір покарання передбаченого санкцією ст.. 286 ч. 2 КК України .
Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про не врахування ряду пом`якшуючих покарання обставин, та про недоцільність позбавлення його волі, є безпідставними, оскільки, всі обставини, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі враховані судом при постановленні вироку та при призначені покарання, що зазначено у вироку.
Таким чином, враховуючи вище викладене на думку колегії суддів суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з врахуванням пом`якшуючих обставин, особи винного, обставин при яких було скоєне правопорушення, наслідків скоєного правопорушення, необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є обрання йому міри покарання у вигляді позбавлення волі і підстав для скасування чи зміни вироку районного суду, із звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання у відповідності до вимог ст. 75 КПК України колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407, 408,418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди змінити .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 50 (п`ятдесят) тисяч гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим , який тримається під вартою , в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3 .
Копія вірна суддя