Справа № 386/1240/13-к
Провадження № 1-кп/392/14/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска кримінальне провадження № 0000352 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:

14 листопада 2003 року вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

13 серпня 2004 року вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 296 КК України, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 8 серпня 2006 року із заміною на виправні роботи невідбутої частини покарання в 1 рік 6 місяців 11 днів;

27 грудня 2006 року вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 389 КК України, статтями 71,

ч. 1 ст. 72 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, 5 листопада 2007 року постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області засудженого направлено для відбування призначеного покарання, звільнився 20 жовтня 2009 року;

5 листопада 2010 року вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 122, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 скоїв вбивство, вчинене через необережність при наступних обставинах.

В період з 14 по 19 жовтня 2010 року, точної дати слідством не встановлено, в

АДРЕСА_1 за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_8 і потерпілий ОСОБА_9 на протязі дня спільно розпивали алкогольні напої та перебували у важкому ступені алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_8 зайшов в будинок відпочивати, а потерпілий ОСОБА_9 залишився на подвір`ї.

Приблизно о півночі обвинувачений ОСОБА_10 прокинувся, вийшов на подвір`я і виявив потерпілого ОСОБА_9 , якого не зміг розбудити.

Потім обвинувачений ОСОБА_8 затягнув непритомного потерпілого у веранду, положив на бік на матрац, вкрив покривалом, а сам пішов в будинок відпочивати.

Вранці наступного дня обвинувачений ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , щоб розбудити, але той не подавав ознак життя.

Обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи, що потерпілий ОСОБА_9 помер, проявивши злочинну недбалість, не переконавшись належним чином у тому, чи настала смерть потерпілого, злякавшись відповідальності за те, що в будинку за місцем проживання можуть виявити труп людини, непритомного ОСОБА_9 вкинув у криницю, що знаходився на території домоволодіння, спричинивши потерпілому через необережність тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді уламково-фрагментального перелому кісток зводу та склепіння черепу і кісток лицевого скелету з крововиливами в м`яких тканинах голови, перелому 3, 4, 5, 6, 7 ребер по лівій лопатковій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, перелому 3, 4, 5 ребер по правій задній підмишечній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, перелому хребтового ствола в області 5 грудного хребця з частковим пошкодженням спинного мозку з крововиливами в навколишні м`які тканини, вколоченого перелому, які в сукупності стали наслідком травматичного шоку і настання смерті потерпілого.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений частиною 1 статті 119 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину в пред`явленому обвинуваченні і показав, що точної дати він не пам`ятає, в той день на подвір`ї його домоволодіння він з ОСОБА_11 пив горілку. У них була двохлітрова пляшка горілки і випили вони більше половини пляшки, значно сп`янівши. Потім він пішов в будинок, а ОСОБА_11 залишився на подвір`ї. Прокинувся в ночі після 12 години і вийшов на подвір`я. Танасов спав на подвір`ї, тільки в іншому місці, в сторону криниці. Він намагався розбудити потерпілого, але не зміг, було прохолодно, тому він затягнув потерпілого у веранду, положив на матрац на бік, щоб той не захлинувся блювотними масами, вкрив покривалом, а сам пішов спати в будинок. Вранці він підійшов до ОСОБА_11 , щоб розбудити, але той не подавав ознак життя: тіло було задубілим холодним, пульс і дихання відсутнє. Він ні трішки не сумнівався, що ОСОБА_11 помер. Потім він злякався і у нього почалась паніка, він не знав, що робити. Потім вирішив вкинути тіло в криницю, що і зробив. Потім, про те, що сталось, він розповів матері і свідкові ОСОБА_12 . Після того пройшло близько тижня. Тридцятого жовтня він прийшов до ОСОБА_12 і був у неї до ранку. Приблизно о 10-11 годині його затримали працівники міліції. По дорозі у Вільшанку заступник начальника районного відділення повідомив йому, що в цей день з криниці дістали труп ОСОБА_11 . Він розповів все з приводу вищевикладених обставин, а потім він написав явку з повинною. Через декілька днів його викликав слідчий, який вказав, що необхідно написати в письмових поясненнях про те, що про смерть ОСОБА_11 він нічого не знає. Потім його було засуджено за порушення правил адміністративного нагляду і він відбував покарання у виправній колонії № 6. В колонію через пів року до нього приїхав заступник начальника міліції, який сказав, що знову необхідно написати явку з повинною як все сталось з потерпілим ОСОБА_11 , що він і зробив, зізнавшись у вчиненому.

Винність обвинуваченого в скоєнні злочину підтверджується наступними доказами:

протоколом від 30 жовтня 2010 року огляду домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно якому в криниці виявлено труп громадянина ОСОБА_9 , 1974 року народження;

протоколом від 22 березня 2011 року явки з повинною, відповідно якої ОСОБА_8 заявив про те, що в жовтні 2010 року він зі своїм знайомим ОСОБА_9 за місцем проживання протягом дня розпивали алкогольні напої. Під вечір ОСОБА_11 заснув на порозі будинку. Близько 23 години він намагався ОСОБА_11 розбудити, але в зв`язку з великою кількістю вжитого спиртного не зміг, а затягнув його до веранди і залишив спати до ранку. Вранці наступного дня він намагався знову його розбудити, але ОСОБА_11 не прокидався і не подавав ознак життя. Він переконався, що ОСОБА_11 мертвий і вирішив позбутись трупу, тому, що боявся відповідальності, що померлий знаходився на території його домоволодіння. Тому, він притягнув труп ОСОБА_11 до криниці і кинув в криницю, яка розташована на території домоволодіння;

висновком експерта № 140 від 16.05.2011 року, відповідно якому на трупі громадянина ОСОБА_9 виявлені такі тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент заподіяння: уламково-фрагментальний перелом кісток зводу та склепіння черепу і кісток лицевого скелету з крововиливами в м`яких тканинах голови, перелом 3, 4, 5, 6, 7 ребер по лівій лопатковій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, перелом 3, 4, 5 ребер по правій задній підмишечній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, перелом хребтового ствола в області 5 грудного хребця з частковим пошкодженням спинного мозку з крововиливами в навколишні м`які тканини, «вколочений» перелом, які в сукупності стали наслідком травматичного шоку і настання смерті потерпілого. Дані тілесні ушкодження могли виникнути при падінні з висоти первинним ударом в дно криниці лівою тім`яно-потиличною областю голови з наступною компресією хребтового стовпа і вторинним ударом в дно лівою поверхнею тулуба та деформацією грудної клітини. Виявлені тілесні ушкодження заподіянні потерпілому за життя. Судово-токсикологічним дослідженням крові трупа ОСОБА_9 виявлений алкоголь в кількості 4,18 %0, що у живих осіб відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння;

висновком № 462 від 24.06.2011 року судово-психіатричної експертизи, відповідно якому в момент скоєння правопорушення ОСОБА_8 виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вони не досягають ступеню душевного захворювання і недоумкуватості;

висновком експерта № 140 від 19.08.2013 року, відповідно якому клінічна картина при тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння являється загальною без урахування індивідуальних можливостей організму, тому неможливо сказати чи міг ОСОБА_9 вчиняти які-небудь дії, самостійно рухатись, говорити чи таке подібне;

протоколом від 23.08.2013 року проведення слідчого експерименту та відеоаудіозаписом цієї слідчої дії, відповідно якому ОСОБА_8 розповів і показав про те, що він не мав умислу та мотиву на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 , він був впевнений, що потерпілий помер, перевіривши наявність ознак життя: серцебиття, пульс на артеріях та дихання. Підозрюваний стверджував про те, що потерпілий не подавав ознак життя;

показаннями свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні, відповідно яким її син ОСОБА_14 дружив з потерпілим ОСОБА_11 , вони весь час були разом. Останній раз вона бачила живим ОСОБА_11 19 20 жовтня. ОСОБА_14 і потерпілий ОСОБА_11 разом вживали спиртні напої, грали в шашки. Через декілька днів вона прийшла в будинок сина, але вдома не було нікого. Потім через деякий час прийшов син і повідомив, що ОСОБА_11 помер і він вкинув тіло померлого в криницю.

Наведені докази суд вважає належними і допустимими, а тому приймає в основу обвинувального вироку.

Дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 за частиною 1 статті 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині кваліфіковано невірно.

Так, відповідно до частини 1 статті 115 КК України об`єктивна сторона умисного вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідком.

З суб`єктивної сторони умисне вбивство може бути вчиненим з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Крім того, кваліфікація умисного вбивства неможлива без встановлення мотиву та мети вчинення такого злочину.

Відповідно до частин 2 і 4 статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Належними і допустимими доказами по справі встановлено, що вчиняючи кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 не усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння та можливості настання наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 , оскільки беззаперечно вважав, що потерпілий вже помер.

Як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду обвинувачений послідовно стверджував про те, що на протязі дня вони з потерпілим вжили значну кількість алкогольних напоїв та перебували в тяжкому стані алкогольного сп`яніння; вранці наступного дня він виявив потерпілого ОСОБА_9 з первинними (початковими) ознаками смерті людини: пасивному нерухомому положенні тіла, повною відсутністю свідомості, відсутністю дихання, пульсу та серцебиття, охолодження і задубіння тіла.

Ці показання обвинуваченого не спростовані іншими доказами, які зібрані органами досудового розслідування.

Висновками експерта № 140 від 16.05.2011 року та № 140 від 19.08.2013 року встановлено, що тілесні ушкодження, які виявлені на трупі громадянина ОСОБА_9 , могли виникнути при падінні з висоти первинним ударом в дно криниці лівою тім`яно-потиличною областю голови з наступною компресією хребтового стовпа і вторинним ударом в дно лівою поверхнею тулуба та деформацією грудної клітини. Судово-токсикологічним дослідженням крові трупа ОСОБА_9 виявлений алкоголь в кількості 4,18 %0, що у живих осіб відповідає важкому ступеню алкогольного сп`яніння. На момент дослідження неможливо було встановити, чи міг ОСОБА_9 вчиняти які-небудь дії, самостійно рухатись, говорити чи таке подібне в такому стані.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , як особи, які не були очевидцями скоєного злочину, не могли показати суду про обставини смерті потерпілого ОСОБА_9 , лише вказали, що труп потерпілого було виявлено в криниці домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_13 , якій зі слів обвинуваченого стало відомо про обставини скоєного злочину, суду показала, що обвинувачений вранці в день скоєння злочину виявив потерпілого мертвим, а потім з метою приховування трупа людини, скинув тіло потерпілого в криницю.

Тому, керуючись частинами 2 і 4 статті 17 КПК України суд оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпілий ОСОБА_9 на момент скоєння обвинуваченим злочину не подавав ознак життя такими, що є достовірними.

Обвинувачений не мав сумніву в тому, що потерпілий ОСОБА_9 помер, а тому обвинувачений не міг усвідомлювати, що його дії можуть спричинити смерть іншій людині.

Крім того, досудовим розслідуванням не здобуто жодного доказу на підтвердження наявності у обвинуваченого мотиву на умисне убивство потерпілого ОСОБА_9 та мети вчинення такого злочину, а також доказів наявності умислу (прямого чи непрямого) на заподіяння смерті потерпілому.

Тому, суд не має законних підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 1 статті 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи, що потерпілий ОСОБА_9 помер, проявив злочинну недбалість і не переконався належним чином у тому, чи настала смерть потерпілого.

Реалізуючи свій умисел на приховування трупа людини, обвинувачений ОСОБА_8 вкинув тіло непритомного ОСОБА_9 у криницю, спричинивши через необережність тяжкі тілесні ушкодження, які в сукупності стали наслідком настання смерті потерпілого, оскільки на момент падіння потерпілий був ще живий.

Тому, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 1 статті 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Призначаючи покарання суд враховує, що злочин за ч. 1 ст. 119 КК України віднесено законом до злочинів середньої тяжкості, які караються обмеженням або позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має попередні непогашені, характеризується негативно, не працює, злочин вчинив на грунті пияцтва, тому покарання у виді позбавлення волі для нього є справедливим необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає з`явлення із зізнанням та щире каяття у вчиненому.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, при призначенні покарання за сукупністю злочинів слід керуватись правилом часткового складання призначених покарань.

Речові докази необхідно знищити.

Керуючись статтями 323, 324 КПК України, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_8 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 119 КК України і призначити покарання:

4 роки позбавлення волі.

На підставі частини 4 статті 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2010 року, призначити засудженому остаточне покарання у виді 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з 27 травня 2011 року.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Речові докази, 5 каменів та поліетиленовий мішок, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Вільшанського РВ УМВС України в Кіровоградській області знищити.

На вирок може бути подана апеляція протягом 30 днів з дня проголошення.

Головуючий Судді