Провадження № 11-кп/792/74/15
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, не працюючого, раніше судимого:
- 4 лютого 2000 р. Хмельницьким міським судом за ст. ст. 81 ч. 3, 89 ч.1, 140 ч.2, 229-6 ч.1, 42 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 31 березня 2000 р. Хмельницьким міським судом за ст. ст.140 ч.2, 42 ч.3 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі;
- 3 березня 2005 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ст.309 ч. 2 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, з випробуванням, з застосуванням ст.75 КК України на 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст.1 п.б Закону України від 31 травня 2005 року «Про амністію у 2005 році»;
- 1 лютого 2006 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ст.ст.309 ч. 2, 69 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- 29 жовтня 2007 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ст.ст.309 ч. 2, 311 ч.1, 70, 71 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 8 вересня 2008 р. Хмельницьким міськрайонним судом за ст.ст.309 ч. 2, 71 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 утримується під вартою з 16 травня 2014 року.

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він близько 18 год.14 січня 2013 р. перебуваючи біля складських приміщень між залізничним вокзалом станції Хмельницький та автовокзалом № 2 по вул. Шевченка у м. Хмельницькому за попередньою змовою зі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , справа відносно яких виділена в окреме провадження, з корисливих мотивів, застосувавши фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_12 , а саме ОСОБА_9 взяв його за одяг в ділянці грудної клітини, а ОСОБА_7 присівши навколішки потягнув руками за ноги від чого останній впав на землю і в цей час ОСОБА_9 ще наніс йому удар в голову, відкрито заволодів належною потерпілому сумкою - барсеткою, в якій знаходились 4500 грн., паспорт громадянина України НОМЕР_1 та посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_12 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.296 КК України і призначити покарання у виді штрафу від 500 до 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Зазначає, що ні умислу, ні домовленості з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 на заволодіння майном потерпілого у нього не було, а на потерпілого він напав з метою побиття, оскільки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приревнував останнього до своєї подруги ОСОБА_10 . Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги покази ОСОБА_11 , який підтвердив, що коли останній тікав з барсеткою, то він не втікав, як всі, а біг за потерпілим. Грошей ніяких він не отримував, що, на думку апелянта, також вказує на те, що умислу на пограбування у нього не було.

Окрім того, просить врахувати, що згідно сертифікату про проходження профілактичного обліку в ХОМД на обліку у нарколога він не перебуває.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на зібраних у справі та досліджених у судових засіданнях доказах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою причетність до вчинення злочину заперечив та показав, що 14 січня 2015 року неподалік автовокзалу № 2 він дійсно схопив та потягнув за ноги потерпілою, від чого той впав, однак це робив на ґрунті ревнощів до ОСОБА_10 . Змови на заволодіння майном у нього ні з ким не було і як викрадалось майно він не бачив.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у скоєному, вона доводиться наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_12 показав, що у вказаний час та місці його пограбували четверо осіб, серед яких був ОСОБА_13 , який згідно відведеної ролі повалив його з ніг. Під час того, як у нього зірвали барсетку, обвинувачений сидів на його ногах, повернувшись обличчям.
Очевидець події ОСОБА_11 , якого за даним епізодом вироком Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2013 року визнано винним за ч.2 ст. 186 КК України, зазначив, що 14 січня 2013 року він перебував у кафе «Закусочна», де разом з ОСОБА_10 помітив у потерпілого значну суму коштів. Згідно попередньої домовленості ОСОБА_10 вивела ОСОБА_12 з приміщення закладу. ОСОБА_13 , поваливши потерпілого, тримав його за ноги. ОСОБА_9 тримав за куртку, а він зірвав сумочку та втік. При ньому обвинувачений бачив всі дії інших учасників пограбування.
Очевидець ОСОБА_10 , яку також вироком Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2013 року за даним епізодом визнано винною за ч.2 ст. 186 КК України, підтвердила, що на прохання ОСОБА_11 , який побачив у ОСОБА_12 гроші, вивела останнього з приміщення кафе на вулицю для пограбування, після чого підбігли ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_9 . ОСОБА_13 взяв за ноги потерпілого, від чого той впав. Вона обшукала кишені останнього і покинула місце події.
Згідно протоколу огляду від 17 січня 2013 року, ОСОБА_11 добровільно видав чоловічу сумочку чорного кольору, в якій зокрема знаходились викрадені у потерпілого паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію автомобіля (а.с. 54-59).
Згідно протоколу проведеного слідчого експерименту від 25.01.2015 року з фототаблицею (а.с. 63-71) потерпілим ОСОБА_12 продемонстровано, за яких обставин його пограбували, і як при цьому ОСОБА_13 підбіг та потягнувши його за ноги, кинув на землю, після чого тримав за ноги, а інші співучасники зірвали барсетку.
Наведені обставини підтверджені і вироком Хмельницького міськрайонного суду від 9 грудня 2014 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , яких засуджено, відповідно, на 5 років позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, згідно ст. 75 КК України та 5 років позбавлення волі.
Уся сукупність доказів ретельно проаналізована судом, докази оцінені належним чином і дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.
Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про неправильність кваліфікації його дій і зокрема за попередньою домовленістю з іншими особами безпідставні, оскільки спростовуються сукупністю узгоджених між собою доказів у справі, зокрема, показаннями свідків щодо обставин вчинення злочину та потерпілого, який впевнено вказав на ОСОБА_7 , як на особу, що брала участь у його пограбуванні.
Ці обставини узгоджуються з іншими матеріалами справи.
Підстав для обмови обвинуваченого потерпілим також не встановлено.
Сам обвинувачений в судовому засіданні апеляційної інстанції визнав, що між ним та потерпілим жодних неприязних стосунків не виникало, що також відповідає показанням потерпілого. Його ж версія про ревнощі до потерпілого не знайшли свого підтвердження.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування вироку і перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст. 296 КК України не вбачається.
Перевіривши вирок в повному обсязі, колегія суддів вважає, що при викладенні фабули обвинувачення, суд всупереч закону назвав прізвище ОСОБА_9 , як співучасника злочину, хоча обвинувальний вирок щодо нього не постановлявся.
Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу, обставин, які обтяжують і пом`якшують його.
При цьому судом були враховані і ті обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а тому підстав для його пом`якшення не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Виключити з описової частини вироку згадування прізвища ОСОБА_9 , як співучасника злочину, замінивши його на слова: «особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження в зв`язку з розшуком».
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2 .