УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня 5 дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Безверхого О.М. суддів - Демченка М.
О., Матуса В.В. з участю прокурора -
Ярощука Ю.А. засудженого -ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Суми кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1 і
прокурора, який приймав участь під час
розгляду справи судом першої інстанції Шестірка Н.М. , на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської
області від 19 квітня 2007 року яким :

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 судимий;

1)
23.11.1988 року за
ст. 140 ч.1 КК України на один рік позбавлення волі.

2)
27.02.1990 року за
ст. ст. 17-215-3 ч.2,
215-3 ч.2, 140 ч.2, 215 ч.1 КК України на два роки шість місяців
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі
ст. 25 КК України покарання вважати умовним з обов'язковим залученням до
праці.

3)
22.02.1995 року за
ст. 229-6 ч.1 КК України на один
рік 6 місяців позбавлення волі.

4)
27.03.2001 року за
ст. ст. 185 ч.2, 185 ч.3 КК України на чотири роки
позбавлення волі.

5)15.02.2005
року за ст. 128 КК України до одного
року обмеження волі, до покарання
приєднано не відбуте покарання і призначено до відбуття 9 місяців позбавлення
волі.

засуджений за
ч.2 ст.
185 КК України на один рік
позбавлення волі.

За ст. 15 ч.2
ст. 289 ч.2 КК України на п'ять років позбавлення волі.

Відповідно
до ст.
70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим, призначено покарання п'ять
років позбавлення волі, без конфіскації
належного йому майна.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 300 грн за спричинення матеріальних
збитків.

Доля речових
доказів вирішена в порядку вимог
ст. 81 КПК України.

Справа
№11- 505 / 2007 р. Головуючий
у першій інстанції - Сидоренко Р.В..

Категорія
: ч.2 ст. 289 КК України Доповідач
- Демченко М. .О.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і
засуджений за те, що він в ніч на 27
вересня 2006 року близько 3 години,
перебуваючи в нетверезому стані в будинку АДРЕСА_1, вчинив крадіжку чужого майна належного
ОСОБА_2 та ОСОБА_3
загальною вартістю 666 грн

Він 3
жовтня 2006 року близько 2 години,
перебуваючи в нетверезому стані,
проник на територію домоволодіння розташованого АДРЕСА_2, звідки мав намір незаконно заволодіти
автомобілем ВАЗ 2109 НОМЕР_1, належного
ОСОБА_4 вартістю 16941 грн , але злочинний намір до кінця не довів за
обставин незалежних від його волі.

На вирок
суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію,
в якій заперечує свою причетність до вчинення злочину передбаченого
ч.2 ст.
185 КК України, і просить вирок в
цій частині закрити, Дії із ст. 15
ч.2 289 ч.2 КК України перекваліфікувати на
ст. 17 289 ч.4 КК України. Він стверджує що органами досудового слідства
матеріали сфальсифіковані. Слідчі дії з ним проводились з грубим порушенням
вимог закону.

Прокурор, що приймав участь в розгляді справи судом
першої інстанції Шестірко Н.М. , в
зміненій апеляції ставить питання про виключення із вироку посилання на те, що засуджений є судимим за вироками, судимості за якими погашені в установленому
законом порядку.

Заслухавши
доповідь судді, засудженого ОСОБА_1 який
підтримав апеляцію, прокурора Яроощука
Ю.А., який заперечував проти задоволення
апеляції засудженого, і підтримав
апеляцію прокурора, перевіривши
матеріали справи, і обговоривши доводи
викладені в апеляціях, колегія суддів
вважає, що апеляція прокурора підлягає
задоволенню, а апеляція засудженого
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Заперечення
засудженого ОСОБА_1 в апеляції проти вчинення ним злочину передбаченого
ч.2 ст. 185 КК України є безпідставними.

Під час
досудового слідства засуджений повністю визнавав себе винним у вчинені
злочинів, у нього за місцем проживання
було вилучено викрадені речі потерпілої ОСОБА_2,
(а.с. 14), вони були
впізнані потерпілою ( а.с. 16), і свідок
ОСОБА_5 підтвердив
факт перебування засудженого в будинку потерпілої напередодні крадіжки.( а.с.
20), а тому факт заперечення засудженого
проти вчинення цього злочину суд вірно розцінив як спосіб захисту.

Вимога
засудженого кваліфікувати його дій за
ст. ст. 17,
289 ч.4 КК України і вважати їх,
як добровільна відмова є безпідставною,
так як суперечить зібраним органами досудового слідства доказам і
перевіреним судом.

Потерпіла
ОСОБА_6 як під час досудового
слідства, так і в суді пояснювала, що в ніч 3 жовтня 2006 року її розбудила
мати, і повідомила про те, що у дворі їхнього будинку бачила
засудженого, який утік. Вона
побачила, що двері в гараж, де зберігався автомобіль, відчинені,
а автомобіль стоїть у дворі.(а.с. 61)

її пояснення
об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі:

Протоколом
огляду місця вчинення злочину (а. с. 44
- 45), протоколом відтворення обстановки
обставин події на місці, де засуджений
показав і розказав, за яких
обставин, коли і де він мав намір
заволодіти автомобілем. (а.с. 128).

Дослідивши
всі зібрані докази по справі, давши їм
належну оцінку, спростувавши позицію
засудженого щодо невизнання вини за вчинення злочинів,

суд цілком
обгрунтовано і законно прийняв рішення щодо визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів за обставин зазначених у вироку і вірно кваліфікував його дії за
ч.2 ст. 185, і
ст. ст. 15 ч.2, ст.
289 ч.2 КК України.

Було
перевірено прокурором і судом посилання засудженого на застосування стосовно
нього незаконних методів досудового слідства. Воно не знайшло свого
підтвердження, і за матеріалами
перевірки прийнято рішення, яким було
відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно працівників міліції, які проводили дізнання і досудове слідство по
справі. Це рішення є законним.

Виходячи
з цього апеляція засудженого ОСОБА_1 є безпідставною і, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягає.

Постановивши
вирок суд, зазначаючи дані про особу
підсудного, зазначив що він є судимим за
вироками які є погашеними в установленому законом порядку а саме: вироками
Охтирського міського суду Сумської обл. від 23.11.1988 року, від 27.02.1990 року і від 22.02.1995року. Про
виключення посилання на ці судимості вказує прокурор в своїй апеляції. Колегія
суддів вважає апеляцію прокурора задовольнити так, як після відбуття покарання у вигляді одного
року шести місяців за вироком від 22.02.1995 року, засуджений звільнився 28.05.1996 року.

У
відповідності до ст. 55 п.5 КК України (
1960 року ) «Такими, що не мають
судимостей визнаються особи, засуджені
до позбавлення волі на строк не більше трьох років, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття
покарання не вчинять нового злочину».

За новий
злочин ОСОБА_1 був засуджений вироком від 27.03.2001 року, а судимість за попередніми вироками у нього
була погашена 28.05.1999 року, а тому
колегія визнає апеляцію прокурора обґрунтованою, і підлягаючу до задоволення, а посилання на вищезазначені судимості
підлягають виключенню із вироку.

На
основі викладеного і керуючись ст. ст. 362,
366, 377 КПК України колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора, який приймав участь під час
розгляду справи судом першої інстанції Шестірко Н.М. - задовольнити.

Виключити
із вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2007
року стосовно ОСОБА_1 посилання на те,
що він був судимий за вироками: Охтирського міського суду Сумської обл.. від 23.11.1988
року, від 27.02.1990 року і від
22.02.1995 року.

В іншій
частині вирок суду залишити без зміни, а
апеляцію засудженого -без задоволення.