У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого,
судді

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.,

прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 17 січня 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням першого заступника
прокурора Київської області на вирок
Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2007
року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

судимого 2.08.2006 р. за ч. 1 ст. 185,

ч.1 ст. 209 КК України із застосуванням

ст. 69 КК України, ст. 70 КК України

на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст.
75 КК України

звільнено від відбування покарання з
випробуванням

з іспитовим строком 2 роки,

за ч. 2 ст. 185 КК України на 3
роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 209 КК України, із
застосуванням ст. 69 КК України, на 4 роки позбавлення волі, з позбавленням
права займати керівні посади на підприємствах, установах і організаціях усіх
форм власності строком на 2 роки, без конфіскації майна одержаного злочинним
шляхом та без конфіскації майна.

На
підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_1
призначено покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права
займати керівні посади на підприємствах, установах і організаціях усіх форм
власності строком на 2 роки, без конфіскації майна одержаного злочинним шляхом
та без конфіскації майна, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, приєднано частково невідбуте покарання за попереднім вироком і
остаточно призначено покарання у виді 4
років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади на
підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності строком на 2 роки,
без конфіскації майна одержаного злочинним шляхом та без конфіскації майна.

На
підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

В
апеляційній інстанції вирок не оскаржувався.

ОСОБА_1
визнано винуватим у тому, що він, за
обставин, вказаних у вироку суду, вчинив повторне таємне викрадення чужого
майна, а також в укладанні угоди з майном, одержаним внаслідок вчинення
суспільно небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів,
а також вчиненні дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного
походження такого майна, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення,
набуття, володіння та використання майна, одержаного внаслідок вчинення
суспільно небезпечного діяння, що передувало легалізації доходів.

У
касаційному поданні прокурор, не оскаржуючи доведеність вини засудженого та
кваліфікацію його дій, просить скасувати вирок суду і направити справу на новий
судовий розгляд через неправильне застосування кримінального закону при
призначенні покарання засудженому. Посилається на те, що суд, всупереч вимогам
закону, при звільненні засудженого від покарання на підставі ст. 75 КК України,
безпідставно звільнив його й від додаткового покарання, що не передбачено ст.
75 КК України. Крім того, прокурор зазначає, що суд допустив суперечності між
мотивувальною і резолютивною частинами вироку, оскільки при призначенні
покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за скупістю злочинів, в
мотивувальній частині вказав, що частково приєднує невідбуте покарання за
попереднім вироком суду, а потім - що застосовує принцип поглинення менш
суворого покарання більш суворим, і фактично застосував цей принцип.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційного подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що воно підлягає задоволенню.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку дій
ґрунтуються на сукупності доказів, належним чином досліджених і оцінених судом,
що не оспорюється й у поданні.

Разом із тим, при призначенні покарання засудженому суд допустив порушення
кримінального закону.

Так, призначивши засудженому основне, а також додаткове покарання у виді
позбавлення права займати керівні посади на підприємствах, установах і
організаціях усіх форм власності, при звільненні ОСОБА_1 від покарання на підставі ст. 75 КК
України, звільнив його як від основного так і від додаткового покарання.

Однак, таке рішення суду суперечить вимогам кримінального закону, оскільки,
як убачається зі змісту ст. 75 КК України вказана стаття наводить виключний
перелік видів покарання, до яких може бути застосовано звільнення від
покарання, і додаткових видів покарання в ній не зазначено.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року “Про практику призначення
судами кримінального покарання”, додаткові покарання підлягають реальному
виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Крім того, суд, призначаючи остаточне покарання засудженому, в резолютивні частині вироку допустив
суперечності, зазначивши, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково
приєднує невідбуте покарання за попереднім вироком суду, а потім - що
застосовує принцип поглинення менш суворого більш суворим.

Враховуючи наведене, доводи касаційного подання щодо порушення судом вимог кримінального закону
при призначені покарання засудженому
слід визнати обґрунтованими, а тому вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий
розгляд.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання
прокурора задовольнити.

Вирок
Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2007 року щодо
ОСОБА_1 у частині
призначення покарання скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

судді:

Редька А.І.
Лавренюк М.Ю. Заголдний В.В.