Справа
№ 11 - 121/07 Головуючий
по І інстанції Мосієвич І.В.
Доповідач Пазюк О.С.
України (в редакції 1960
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

м. Луцьк
27 лютого 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді: Хомицького A.M.

суддів: Пазюка О.С.,
Матата О.В.

з участю прокурора: Єндрущака В.В.

засуджених: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну
справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 на вирок Любомльського районного суду від 11 грудня 2006 року яким
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженець та житель АДРЕСА_1 українець, громадянин України, з
середньою освітою, одружений, раніше судимий вироком Сарненського районного
суду від 03.11.2003 року за ч. 2 ст. 121 КК України, ч. З ст. 142, 42 КК
України (в редакції 1960 року) до 9 (дев'яти) років позбавлення волі з
конфіскацією всього особистого майна,

- засуджений
за ч. 2 ст. 141 КК України (в
редакції 1960 року) до
5 (п'яти) років
позбавлення волі.

На підставі ч. З ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) шляхом часткового складання покарань призначених за
цим вироком та вироком Сарненського районного суду від 03.11.2003 року остаточно
ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять)
років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, уродженець та житель АДРЕСА_2, українець, громадянин
України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше судимий:
вироком Галицького районного суду від 28.11.1996 року за ч. 1 ст. 141 КК
України (в редакції 1960 року) та ч. З ст. 206, 42 КК України (в редакції 1960
року) до 6 (шести) років позбавлення волі. 06.03.2000 року на підставі ст. 53 КК України умовно-достроково звільнений від відбування
покарання, невідбута частина покарання 1
(один) рік 11 місяців 15 днів;

9

- вироком
Сарненського районного суду від 03.11.2003
року за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України (в
редакції 2001 року) та
ч. З ст. 142 КК
України (в редакції 1960
року) до 9 (дев'яти)
років 7 семи
місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна

- засуджений за ч. 2.ст. 141 КК України (в
редакції 1960 року) до
5 (п'яти) років
позбавлення волі.

На підставі ч. З ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) шляхом часткового складання покарань призначених за
цим вироком та вироком Сарненського районного суду від 03.11.2003 року остаточно
ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять)
років та 7 (сім)
місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Постановлено ОСОБА_1 зарахувати в строк остаточно
призначеного покарання відбуте за попереднім вироком Сарненського районного
суду від 03.11.2003 року
покарання за період з 21
листопада 2000 року по 10 грудня 2006 року, а
засудженому ОСОБА_2 - покарання
відбуте за попереднім вироком Сарненського районного суду від 03.11.2003 року за період з
01 грудня 2000 року по 10 грудня 2006 року.

Строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2
постановлено рахувати з моменту постановления
вироку, тобто з 11 грудня 2006 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу
засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постановлено залишено попередню - утримання під
вартою.

Стягнуто в солідарному порядку з засуджених ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 11
331, 14 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, а в користь ОСОБА_5 - 43 892, 54 грн.
матеріальної шкоди.

Вироком вирішено долю речових доказів,ю-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_1 визнаний винним і засудженні
за те, що в другій половині 27
липня 2000 року
біля 04 години
ранку за попередньою змовою з ОСОБА_2 та невстановленими досудовим слідством
трьома особами, знаходячись біля с.
Підгородно Любомльського району Волинської області, з метою заволодіння
чужим майном, примусово зупинили автомобіль "Мерседес-Бенц-508 Д"
д.р.н. НОМЕР_1 та напали
на ОСОБА_4, застосувавши до останнього фізичне насильство, небезпечне для життя
і здоров'я в момент застосування, в результаті чого спричинили йому тілесні
ушкодження середнього ступеня тяжкості та відкрито заволоділи його майном на
загальну суму 9 831,14 грн..

Крім цього, з метою заволодіння майном ОСОБА_5, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 застосували до останньої грубу фізичну силу для подолання її волі до
вчинення опору та насильство що не є небезпечне для життя і здоров'я, відкрито
заволоділи майном потерпілої на загальну суму 43 892, 54 грн.

Засуджений ОСОБА_1 в поданій ним апеляції просить вирок
Любомльського районного суду скасувати та постановити новий вирок, яким
пом'якшити призначене йому покарання, застосувавши ст. ст. 69, 70 КК України.
Вважає, що при призначенні йому покарання судом не були взяті до уваги всі
пом'якшуючі його покарання обставини, зокрема, що у нього двоє неповнолітніх
дітей, те, що він розкаюється у вчиненому і являється інвалідом II групи.
Просить при призначенні покарання застосувати принцип поглинення менш суворого
покарання більш суворим.

Засуджений ОСОБА_2 в своїй апеляції просить вирок
Любомльського районного суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 141 КК України (1960 року) на ч. 2 ст. 186 КК України (2001 року), а також
зменшити присуджену йому суму стягнення в користь цивільного позивача ОСОБА_4
Визначена судом моральна шкода потерпілому ОСОБА_4 є завищеною, оскільки
відносно останнього він нападу не вчиняв. Також судом не враховано всі
пом'якшуючі його покарання обставини, а саме, те що він вину визнав повністю, у
вчиненому щиро розкаявся, допомагав розкриттю даного злочину і крім цього
хворіє на важку форму туберкульозу. Просить при призначенні покарання
застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В поданій апеляції захисник засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3, не оспорюючи
кваліфікації дій та доведеності винності засудженого, просить вирок
Любомльського районного суду в частині призначеного покарання ОСОБА_2 змінити
пом'якшивши покарання. Посилається на те, що вину у вчиненні даного злочину
засуджений визнав повністю, щиро кається. Крім того, у випадку розгляду даного
епізоду в сукупності з іншими, за які він засуджений, покарання за цей злочин
поглинулося б при призначенні остаточної міри покарання.

В тому, що справа не була направлена до суду протягом
шести років, а відповідно і не розглянута вчасно - вина виключно працівників Любомльського РВ.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи
апеляцій, засуджених та захисників, які апеляції підтримали і просили їх
задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляцій, перевіривши матеріали
справи, судова колегія встановила, що апеляції підлягають до часткового
задоволення.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 злочину при
обставинах, викладених у вироку ґрунтується на доказах досліджених судом в
судовому засіданні, яким суд дав правильну юридичну оцінку і вірно кваліфікував
їх дії за ч. 2 ст. 141 КК України (в
редакції 1960 року).

4

Твердження засудженого ОСОБА_2 про неправильність
кваліфікації його дій за Кримінальним кодексом України в редакції 1960 року, а не Кримінальним
кодексом України в редакції 2001
року є безпідставними і не заслуговують на увагу.

У відповідності до ч. 2 ст. 4
КК України злочинність і караність діяння визначаються законом, який діяв
на час його вчинення. Застосування ж закону про кримінальну відповідальність
який набрав законної сили після вчинення злочину у відповідності до ст. 5 КК
України можливе лише у випадку коли він пом'якшує кримінальну відповідальність.

В даному випадку, як вбачається, з матеріалів
кримінальної справи, ОСОБА_2, злочин, який кваліфіковано за ч. 2 ст. 141 КК
України в редакції 1960 року, вчинив 27 липня 2000 року, тобто до набрання
законної сили чинним КК України, тому його дії суд вірно кваліфікував за
Кримінальним кодексом України в редакції 1960 року.

Крім того, покарання засудженому призначене в межах
санкції статей як Кримінального кодексу України в редакції 1960 року, так і
Кримінального кодексу України в редакції 2001
року.

Не заслуговують на увагу твердження засудженого і про те,
що злочином потерпілому ОСОБА_4. спричинені збитки та завдано моральну шкоду на
меншу суму. Судом ці обставини ретельно досліджувались щодо кожного потерпілого
і у вироку зазначено, який саме розмір збитків шкоди суд вважає доведеним,
наведено відповідні мотиви, і підстав сумніватися у правильності цих висновків
колегія суддів не вбачає.

Рішення суду щодо цивільних позовів вирішено у
відповідності до вимог діючого законодавства, а розмір моральної шкоди,
завданої ОСОБА_4., визначено виходячи з вимог розумності та справедливості з
врахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, глибини душевних
страждань потерпілого, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Не вбачає колегія суддів і підстав для пом'якшення
засудженому ОСОБА_2 призначеного покарання з підстав, зазначених в апеляції
захисника засудженого.

З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання
ОСОБА_2 суд виходив з того, що даний злочин ним вчинено до набрання законної
сили чинного Кримінального кодексу України, а також Прикінцевих та перехідних
положення цього кодексу.

Крім того, при призначенні засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2
покарання судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості
вчиненого ними злочину, дані про їх особи, посередню характеристику засуджених
за місцем проживання, пом'якшуючі їх покарання обставини, до яких суд відніс
щире каяття, наявність у ОСОБА_1 двох неповнолітніх, дітей, а також те, що
ОСОБА_2 хворіє важкою хворобою - туберкульозом та інші обставини справи і у
вироку достатньо вмотивовано прийняте судом рішення.

5

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання засуджених
виключно в умовах ізоляції від суспільства.

В той же час, колегія суддів вважає, що суд призначивши
засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання з застосуванням ч. З ст. 42 КК України
(в редакції 1960 року) шляхом часткового складання призначених покарань не
врахував, що з моменту вчинення злочину пройшло більше шести років, а справа
протягом цього періоду не була направлена на розгляд до суду, що через
незначний проміжок часу засуджені дали зізнавальні покази про скоєний злочин,
ОСОБА_1 щиро кається, має на утриманні двоє малолітніх дітей і на момент взяття
під варту мав інвалідність, а засуджений ОСОБА_2 хворіє важкою формою туберкульозу.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
попереднім вироком Сарненського районного суду від 03.11.2003 року за ч. 2 ст. 121 КК України, ч. З
ст. 142, 42 КК
України (в редакції 1960
року) було застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш
суворим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що виправлення
засуджених можливе при визначені менш тривалого строку покарання при складанні
покарань за сукупністю вироків.

Підстав для застосування по відношенню до ОСОБА_1. ст.ст.
69, 70 КК
України і призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, колегія
суддів не знаходить.

Призначене засудженим покарання за конкретні злочини
відповідає вимогам діючого законодавства.

Керуючись ст. ст. 365,
366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду від 11 грудня 2006 року змінити.

Залишити засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 141 КК України (в
редакції 1960 року) 5 (п'ять) років
позбавлення волі.

На підставі ч. З ст. 42 КК України (в редакції 1960 року), шляхом часткового складання покарання призначеного
за даним вироком та покарання за вироком Сарненського районного суду від 03.11.2003 року, остаточно
до відбування ОСОБА_1 визначити 9
(дев'ять) років і 3 (три)
місяці позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ч. З ст.
42 КК України (в редакції 1960
року), шляхом часткового складання покарання призначеного за даним вироком
та покарання за вироком Сарненського районного суду від 03.11.2003 року, остаточно
до відбування ОСОБА_2 визначити 9
(дев'ять) років і 10
(десять) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий