Справа № 591/4347/14-к Провадження № 1-кс/591/668/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2014 року м. Суми
Слідчий та прокурор заперечили проти задоволення скарги, мотивуючи це безпідставністю та необґрунтованістю вимог, а також тим, що автомобіль було визнано речовим доказом та вирішено зберігати на спецмайданчику Лебединського МВ в порядку, визначеному КПК України 1960 року, а крім того на теперішній момент на цей автомобіль накладено арешт, а з приводу повернення документів скаржник до них не звертався.
Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані матеріали, дійшов наступних висновків.
13 листопада 2012 року під час огляду місця пригоди по факту наведеної події за участю підозрюваного ОСОБА_3 , в порядку КПК України 1960 року було вилучено автомобіль «Рено», д.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію та страховий поліс наведеного транспортного засобу.
14 листопада 2012 року своєю постановою слідчий визнав зазначений автомобіль речовим доказом у справі та прийняв рішення про його зберігання на спецмайданчику Лебединського МВ УМВС України в Сумській області.
Доказів наявності прийнятого процесуального рішення стосовно інших речей (документів), вилучених у підозрюваного, суду надано не було, як і не заперечено їх відсутності слідчим та прокурором.
16 квітня 2014 року скаржник ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до слідчого та прокурора з вимогою повернути тільки автомобіль, та з повідомленням про вилучення у нього також і вказаних документів.
П.п. 7, 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року передбачено, що слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності, а допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Беручи до уваги, що процесуальна дія, пов`язана з визнанням вилученого автомобіля речовим доказом та вирішенням питання про його зберігання в порядку ст. 79 КПК України 1960 ркоу здійснена та завершена до набрання чинності КПК України 2012 року, рішення слідчого стосовно цього є не скасованим та діючим, тому у суду немає підстав вважати зазначений автомобіль тимчасово вилученим майном в контексті ст.ст. 167-169 КПК України 2012 року, і як наслідок визнання бездіяльності слідчого та прокурора в цій частині неправомірною, а отже вимоги скаржників в цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується посвідчення водія ОСОБА_3 , реєстраційного посвідчення на автомобіль «Рено» та страхового полісу на цей транспортний засіб, то в цій частині вимоги скаржника ОСОБА_3 є обґрунтованими і підлягають задоволенню в зв`язку з наступним.
Відповідно до П.п. 7, 8 Розділу ХІ «Перехідні положення», ст.ст. 167-169 діючого КПК України, зазначені документи слід вважити тимчасово вилученим майном, оскільки суду не надано жодного доказу прийняття на момент розгляду скарги відповідного процесуального рішення стосовно долі цих документів в порядку КПК України 1960 року чи КПК України 2012 року, тому, беручи до уваги перше, що прокурором чи слідчим не надано жодного належного обґрунтування чи мотивів утримання такого майна у слідчого та їх доказового значення для справи, друге: жодним доказом не спростовано правомірності бездіяльності слідчого чи прокурора в частині неповернення наведених документів, як і не надано доказів обмеження скаржника в користуванні спеціальним правом, оскільки виключно в такому випадку діючий КПК України передбачає можливість вилучення відповідного документа (посвідчення водія), який дає право на користування спеціальним правом, тому за приписами ст. 169, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України вимоги скаржника в цій частині належить задовольнити.
Задовольняючи клопотання в цій частині суд виходить і з того, що необґрунтованим є посилання слідчого та прокурора на ті обставини, що відсутність у скаржника реєстраційного посвідчення на транспортний засіб не дасть йому можливості продати автомобіль, оскільки цей ризик унеможливлений в інший спосіб шляхом накладення судом заборони відчуження автомобіля, а також у спосіб визнання його речовим доказом та вирішенням питання про його зберігання в правоохоронних органах в порядку КПК України 1960 року.
Що стосується страхового полісу, то відсутність його у скаржника може утруднити реалізацію права на відшкодування збитків потерпілим, що також слугує підставою для його повернення заявнику.
Безпідставними є і посилання слідчого та прокурора на ті обставини, що з клопотанням про повернення наведених документів скаржник до них не звертався, оскільки з досліджених судом безпосередньо клопотань скаржника вбачається повідомлення слідчого та прокурора про вилучення згаданих документів, а також незгоду ОСОБА_3 з їх утриманням, а крім того, діючий КПК України передбачає обов`язок слідчого (прокурора) повернути тимчасово вилучене майно незалежно від наявності клопотання про це власника чи володільця майна.
Таким чином скарга підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-306 КПК України, слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність слідчого та прокурора в неповерненні тимчасово вилученого майна - посвідчення водія ОСОБА_3 , реєстраційного посвідчення на автомобіль «Рено» та страхового полісу на цей транспортний засіб та зобов`язати слідчого СУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_7 повернути ОСОБА_3 посвідчення водія на його ім`я СІА № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «Рено», д.з. НОМЕР_1 , страховий поліс на цей транспортний засіб НОМЕР_4 .
В задоволенні інших вимог відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_6 .
Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_1