Справа № 1/2506/132/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2011 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді Самусь Л.В.

при секретарі Сидорець Ю.В.

з участю прокурорів Дробнохода І.М. , Герасименко Т.М., Авраменка А.А., Деркач Г.І., Попсуйка Л.А.

потерпілої - ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_2

цивільного позивача - ОСОБА_3

та захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігові кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, директора ТОВ Май-Смак, має на утриманні дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -

в с т а н о в и в :

25.08.2008 р. о 19.00 год. підсудний ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Миру зі сторони вул. Пирогова у напрямку вул. Щорса в м. Чернігові в середній смузі для руху, виїхав на перехрестя пр. Миру та вул. Щорса, грубо ігноруючи вимоги дорожнього знаку 5.16. Правил дорожнього руху, перед виконанням маневру повороту ліворуч в напрямку вул. Київської, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, своєчасно не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині, призначене для руху ліворуч, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався в лівій смузі для руху в попутному з ОСОБА_5 напрямку, в результаті чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем НОМЕР_3.

В результаті ДТП пасажир автомобіля НОМЕР_4 потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 25.08.2010 р. відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги пп. 1.3., 1.5., 2.3б, 10.1., 10.3. ч.1, 10.4. ч.1 та дорожнього знаку 5.16 Правил дорожнього руху. Порушення ОСОБА_5 вимог пп. 10.1., 10.3. ч.1, 10.4. ч.1 та дорожнього знаку 5.16 Правил дорожнього руху стало причиною та умовою настання дорожньо транспортної пригоди.

Підсудний, допитаний у судовому засіданні, вину у предявленому обвинуваченні за ст. 286 ч.1 КК України не визнав та пояснив, що на вказаній ділянці дороги було встановлено обмеження швидкості руху 20 км/год, в звязку з ремонтними роботами будівництвом торгового центру, оскільки, через це видимість перехрестя була обмежена, він вирішив виконувати лівий поворот з середньої смуги перед перехрестям, упевнився у відсутності небезпеки, увімкнув сигнал повороту, інших автомобілів він не бачив, перешкоди не створював, але при виконанні маневру лівого повороту в бік вул. Київської відчув удар, від якого його автомобіль відкинуло, а автомобіль ОСОБА_3 від цього удару виїхав за межі проїжджої частини, вдарився в огорожу і зупинився. Вважає, що при дотриманні потерпілим швидкісного режиму ДТП не сталося б, а той рухався на великій швидкості, тому не зміг загальмувати та зреагувати на зміну обстановки, оскільки у водія була можливість пропустити його автомобіль. У подальшому, погодився з порушенням ним вимог дорожнього знаку 5.16 Напрямки руху по смугахпри перестроюванні в лівий ряд, але наполягав на тому, що не це порушення є причиною ДТП, а перевищення швидкості ОСОБА_3 Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди не визнав.

Аналогічні свідчення, перевірені судом, підсудний давав і в ході досудового слідства (т.1 а.с.49-50, т.2 а.с.128).

Між тим, незважаючи на заперечення підсудним вини у предявленому обвинуваченні, обставини скоєння ним злочину достовірно встановлені судом, стверджуються поясненнями потерпілої, цивільного позивача, свідків та іншими перевіреними судом доказами, в тому числі і матеріалами досудового слідства.

Так, потерпіла ОСОБА_1, допитана у судовому засіданні, пояснила, що вона знаходилась в автомобілі в якості пасажира, за кермом був батько, мати сиділа на передньому пасажирському місці, а вона позаду неї, їх автомобіль рухався зі швидкістю 50-60 км/год в крайньому лівому ряду, а автомобіль підсудного, не увімкнувши сигнал повороту, почав перестроюватися на самому перехресті, здійснивши поворот на ліву смугу, внаслідок чого і відбувся удар. Стверджувала, що бачила, як підсудний виїхав на перехрестя, не увімкнувши сигнал повороту і відразу почав повертати перед їх автомобілем, не розуміє, чому той не перестроївся заздалегідь, оскільки така можливість у нього була. Спочатку, на місці ДТП, підсудний свою вину визнавав. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, після чого тривалий час лікувалась амбулаторно, а потім у стаціонарі, проходила медичне обстеження, оскільки стан здоровя погіршився. Позовні вимоги про стягнення з підсудного 2439 грн. матеріальної та 500000 грн. моральної шкоди підтримала у повному обсязі. Зазначила, що в результаті ДТП, яка сталася з вини підсудного, вона отримала тілесні ушкодження, внаслідок чого тривалий час проходила лікування, в звязку з чим понесла витрати, повязані з придбанням ліків, медичним обстеженням та необхідністю посиленого харчування. Моральна шкода полягає у перенесених фізичному болю, стресі та душевних стражданнях. Після аварії у неї на обличчі залишився шрам, від чого вона відчуває дискомфорт і це створює додаткові моральні страждання, у подальшому їй необхідна операція. Отримані травми негативно вплинули на психологічний та психічний стан, вона відчуває головний біль, швидко втомлюється і постійно потребує часу для відпочинку, що перешкоджає продовжувати звичайний спосіб життя, аварія потягла негативні переживання, до цього часу вона відчуває страх за життя та здоровя, перебуваючи в автомобільному транспорті, а знаходитись за кермом взагалі не може з того часу, тривале лікування порушило звичний ритм життя та здоровя, негативно вплинуло на психологічний стан, сімейне благополуччя, батьки також дуже переживають та витрачають час, грошові кошти на її лікування, крім того, морально страждає від негативного відношення до неї підсудного.

Аналогічні свідчення в частині події та наслідків вона давала і в ході досудового слідства, що перевірено в судовому засіданні (т.1 а.с.42-43).

Цивільний позивач ОСОБА_3, допитаний у судовому засіданні, пояснив, що він був за кермом автомобіля Lancer, в якому також перебували дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1, він рухався на зелене світло в лівій смузі зі швидкістю близько 60 км/год, нікому не перешкоджав і Правил дорожнього руху не порушував, по середній смузі рухався підсудний з такою ж швидкістю, між ними була відстань 1-2 м, підсудний, не вмикаючи сигнал повороту, порушуючи вимоги дорожнього знаку, не перестроївшись завчасно, різко почав повертати вліво на його смугу, внаслідок чого і сталось зіткнення, його автомобіль відкинуло, після чого зніс паркан і зупинився. Загальмувати він не встиг, коли раптом побачив автомобіль перед собою, який зявився, не попередивши про намір здійснити маневр повороту на його смугу, чим грубо порушив Правила дорожнього руху, що і стало причиною ДТП, але, намагався уникнути удару, зменшивши швидкість. Спочатку підсудний свою вину визнав, казав, що це він винен в цій аварії, але, у подальшому відмовився відшкодувати завдану шкоду. Просив стягнути з підсудного, як власника джерела підвищеної небезпеки, завдану матеріальну шкоду у розмірі 182585 грн. 03 коп., оскільки в результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, а згідно висновку автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження у ДТП складає 179749 грн. 11 коп., крім того, ним були понесені додаткові транспортні витрати на придбання пального в розмірі 2810 грн. 72 коп., повязані з прибуттям у судові засідання з іншого міста та витрати по відправленню поштових листів під час досудового слідства 25 грн. 20 коп. Також просив стягнути спричинену моральну шкоду у розмірі 200000 грн., мотивуючи тим, що вчинення підсудним дорожньо-транспортної пригоди потягло за собою глибокі переживання, негативні емоції та моральні страждання. В результаті ДТП його дочка отримала тілесні ушкодження і каретою швидкої медичної допомоги була доставлена до лікарні, що негативно вплинуло на його психологічний стан, викликало стрес та моральні страждання, оскільки стан здоровя дочки не відновився, він зазнає постійних переживань до цього часу, що вплинуло на його стан здоровя, благополуччя в сімї, часто виникають роздратованість та нервові зриви, погіршився сон, відчуває пригніченість, повинен був змінити життєві звички, повязані з роботою, побутом та відпочинком, він не має можливості користуватися автомобілем, який на момент ДТП був тільки придбаний, підсудний відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду, тому у нього виникає відчуття незахищеності.

Судом перевірені його ж свідчення, отримані в ході досудового слідства, які не містять суперечностей щодо теперішніх (т.1 а.с.39-40).

Свідок ОСОБА_3, допитана у судовому засіданні, також підтвердила, що їх автомобіль під керуванням її чоловіка ОСОБА_3 рухався зі швидкістю 50-60 км/год, а автомобіль підсудного, не увімкнувши сигнал повороту, несподівано почав перестроюватися на самому перехресті на ліву смугу руху, де розташовувався їх автомобіль, виїхавши прямо перед ними. Крім того, пояснила, що 25.08.2008 р. близько 19.00 год. вони рухались по пр. Миру у крайньому лівому ряду на зелене світло, де на перехресті проводились ремонтні роботи. У середній смузі рухався автомобіль марки БМВпід керуванням підсудного, який перед перехрестям несподівано різко повернув в ліву смугу перед їх автомобілем, її чоловік намагався уникнути зіткнення, вивернув ліворуч і вїхав в паркан, від чого автомобіль зупинився. Коли з машини вийшов підсудний, то відразу визнав, що він винен. Внаслідок цієї аварії донька отримала тілесні ушкодження, до цього часу у тієї постійно болить голова, незважаючи на тривале лікування. Стан здоровя дочки не задовільний, вона перебуває під наглядом у лікаря, постійно приймає заспокійливі ліки, у неї постійні істерики і страх не проходить. Чоловік також дуже знервований, всі обставини негативно вплинули на його життя. Стверджувала, що підсудний не вмикав сигнал повороту, якщо б він включив поворот, то його б пропустили, але ж автомобіль підсудного зявився перед ними за лічені секунди.

Такі ж свідчення, перевірені в судовому засіданні, нею були дані і органу досудового слідства (т.1 а.с.63).

Свідок ОСОБА_7, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він є знайомим підсудного, 25.08.2008 р. рухався по пр.Миру у м. Чернігові в середньому ряду і бачив, як перед ним рухався автомобіль марки , на його думку, зі швидкістю 20-30 км/год, який увімкнув поворот і почав перестроюватись на перехресті вліво за 5 м до світлофора, в цей час автомобіль марки shi Lancerрухався в лівій смузі зі швидкістю 70-90 км/год, через що сталося зіткнення, автомобіль потерпілого збив паркан і зупинився. Він знаходився за 70 м від місця зіткнення, потім підїхав, щоб надати допомогу. Працівники ДАІ зробили заміри, визначили місце зіткнення, з визначенням якого учасники ДТП погодились і підписали протокол.

Це ж він пояснював і органу досудового слідства (т.1 а.с.62).

Експерти ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитані у судовому засіданні, підтримали висновок комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.11.2010 р. пояснивши, що швидкість не впливала на причину ДТП, тому розрахунки при швидкості 20 км/год не проводились, хоча попередня експертиза встановлені обмеження швидкості також не прийняла до уваги. Знаки обмеження швидкості не враховувались, оскільки місце зіткнення визначено на перехресті, а не перед ним, невідповідність по швидкісному режиму є, але не це стало причиною ДТП, а маневр повороту, здійснений з порушенням Правил дорожнього руху.

Обставини скоєного також стверджуються і іншими доказами, перевіреними судом : рапортом начальника відділення дізнання Чернігівського ВДАІ при УМВС України в Чернігівській області про ДТП від 26.08.2008 р. (т.1 а.с.2), протоколом огляду місця ДТП від 25.08.2008 р., схемою-додатком до нього та ілюстрованою таблицею дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.08.2008 р. о 19.00 год. на перехресті пр. Миру вул. Щорса в м. Чернігові (т.1 а.с.3-7), протоколами огляду транспортних засобів від 25.08.2008 р.(т.1а.с.8, 9), первинними письмовими поясненнями підсудного від 25.08.2008 р. (т.1 а.с.12), первинними письмовими поясненнями потерпілої від 25.08.2008 р., 03.09.2008 р., 13.10.2008 р. (т.1 а.с.14, 27, 31), первинними письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_3 від 25.08.2008 р. (т.1 а.с.16, 15), протоколами відтворення обстановки й обставин події від 03.04.2009 р. за участю ОСОБА_3, від 11.05.2009 р. за участю ОСОБА_5 (т.1а.с.81-84, 92-95), речовими доказами (т.1 а.с.61).

Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України № 406/10 від 25.08.2010 р. у потерпілої ОСОБА_1 мають місце тілесні ушкодження у вигляді : закритої черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани підборіддя та легкої закритої черепно-мозкової травми зі стійким вираженим астенічним синдромом резидуально - органічного ґенезу (наслідки ЗЧМТ) з вираженими тривожно фобічними включеннями та астено депресивним синдромом, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали довготривалий розлад здоровя (більш 21 дня). Синець на передній поверхні лівої гомілки відноситься до легких тілесних ушкоджень. Зазначені тілесні ушкодження у неї утворились від дії тупих предметів, що могло мати місце в час та при обставинах, викладених в постанові (т.2 а.с.20-85).

Винність підсудного ОСОБА_5 підтверджується і висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7421/7422/10-18 від 25.11.2010 р., згідно якого, в момент зіткнення автомобілі розташовувалися в межах перехрестя та під кутом, зазначеному у дослідницькій частині висновку (в первинний момент зіткнення поздовжні вісі автомобілів повинні були знаходитися під гострим кутом відносно один одного біля 10 градусів), де було враховано отримані ними пошкодження, переміщення в кінцеве положення та зафіксована слідові інформація. Отриманим автомобілями пошкодженням та характеру їх переміщення в кінцеве положення з технічної точки зору відповідає швидкість руху автомобіля Міцубісі на момент зіткнення з автомобілем БМВ приблизно 55 км/год, а автомобіля БМВ 28 км/год. В даній дорожній обстановці водію ОСОБА_5 з технічної точки зору належало діяти у відповідності з вимогами пп. 10.1, 10.3 ч.1, 10.4 ч.1 ПДР, а водію автомобіля ОСОБА_3 у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР. В конкретній дорожно-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам пп. 10.1, 10.3 ч.1, 10.4 ч.1 ПДР і створювали реальні умови для виникнення ДТП. Оскільки, умова наявності технічної можливості уникнення зіткнення не виконується, можна зробити висновок про те, що в даній дорожній обстановці за встановлених обставин взаємного зближення автомобілів водій ОСОБА_3 в момент виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості застосуванням екстреного гальмування керованого ним автомобіля попередити зіткнення з автомобілем БМВ. Приймаючи до уваги технічно спроможні обставини скоєння даної ДТП по результатах проведеного дослідження (автомобіль БМВ безпосередньо перед ДТП здійснював маневр лівого повороту), а також факт контактної взаємодії цих автомобілів встановленого характеру, є підстави вважати дії водія ОСОБА_5 такими, що з технічної точки зору не відповідали вимогам пп. 10.1, 10.3 ч.1, 10.4 ч.1 ПДР. Дії водія ОСОБА_3, який в даній обстановці не мав технічної можливості попередити зіткнення своїми односторонніми діями, передбаченими вимогами п. 12.3 ПДР, з технічної точки зору повинні бути кваліфіковані як знаходження цього водія в аварійній ситуації, в якій дії водія вимогами ПДР не регламентовані. Тому, в діях водія ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які могли б спричинити виникнення даної ДТП. В даній дорожній обстановці причиною виникнення ДТП з технічної точки зору стало виконання водієм ОСОБА_5 маневру лівого повороту з середньої смуги в безпосередній близькості від автомобіля Міцубісі, який знаходився поряд у лівій смузі, що не відповідало вимогам пп. 10.1, 10.3 ч.1, 10.4 ч.1 ПДР та призвело до даного зіткнення (т.2 а.с.92-100).

Судом проаналізовані в якості доказів, призначені, як органом досудового слідства так і судом, і інші експертні дослідження щодо обставин подій.

Так, з висновку судової автотехнічної експертизи Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.06.2009 р. щодо визначення, з технічної точки зору, дій учасників, які стали причиною та умовою настання даної дорожньо-транспортної події, слідує, що за прийнятих обставин виникнення небезпеки (зближення транспортних засобів згідно свідчень ОСОБА_5 при відтворенні обстановки та обставин пригоди від 11.05.2009 р. і незмінності швидкості руху і розташування автомобіля Міцубісіпо ширині проїзної частини) з технічної точки зору необхідними умовами і причиною виникнення даної пригоди є запізнення реагування водія ОСОБА_3 на зміну дорожньої обстановки (невідповідність його дій п.13.1 ПДР). За таких же умов, невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_10 вимогам п. 10.4 ПДР з технічної точки зору не є ні необхідними умовами ні причиною даної пригоди. Разом з тим, в цьому ж висновку вказано на те, що аналіз відповідності дій ОСОБА_5 вимогам пп. 10.1, 10.4 ПДР не потребує спеціальних знань в області судової автотехніки і може бути даний слідством (судом) самостійно (т.1 а.с.102-109).

В свою чергу, у висновку комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.08.2011 р., щодо причин та умов настання даної дорожньо транспортної події, міститься відповідь, що за умови швидкості руху автомобіля Міцубісіпід керуванням ОСОБА_3 перед ДТП 50-60 км/год, з технічної точки зору, причиною даного ДТП є невідповідність дій водія автомобіля МіцубісіОСОБА_3 технічним нормам вимог п.п. 13.3, 12.3, 12.9б ПДР, і невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_10 вимогам п.п. 10.1, 10.4, вимогам дорожнього знаку 5.16 Напрямки руху по смугахПДР України. При швидкості руху автомобіля Міцубісі20 км/год відповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.9б ПДР, в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даного ДТП, стала невідповідність дій водія автомобіля МіцубісіОСОБА_3 технічним нормам вимог п.п. 13.3, 12.3, 12.9б ПДР, у діях водія автомобіля ОСОБА_10 невідповідностей вимогам ПДР, які б знаходились у причинному звязку з даним ДТП, буде не вбачатись. Але, на питання щодо визначення швидкості руху автомобілів, мається відповідь, що експертним шляхом визначити швидкості руху автомобілів перед ДТП не визнається за можливе (т.3 а.с.31-42).

Разом з тим, аналіз всіх доказів по справі приводить суд до висновку, що вищенаведені два останні експертні дослідження Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.06.2009 р. та Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.08.2011 р. не можуть бути взяті судом до уваги, використані як доказ у справі і покладені в основу рішення, тому що суперечать всім іншим перевіреним та дослідженим доказам.

Так, у висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.11.2010 р. зазначається, що в даній дорожній обстановці причиною виникнення ДТП з технічної точки зору стало виконання водієм автомобіля ОСОБА_10 маневру лівого повороту з середньої смуги в безпосередній близькості від автомобіля Міцубісі, який знаходився поряд у лівій смузі, що не відповідало вимогам п.п. 10.1, 10.3 ч.1, 10.4 ч.1 ПДР та призвело до даного зіткнення (т.1 а.с.92-100).

Ці ж обставини узгоджуються з іншими безспірними раніш проаналізованими такими доказами по справі, як свідченнями потерпілої та свідків, протоколом огляду місця ДТП від 25.08.2008 р., схемою-додатком до нього та ілюстрованою таблицею дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.08.2008 р., протоколами огляду транспортних засобів від 25.08.2008 р., протоколами відтворення обстановки й обставин події від 03.04.2009 р. за участю ОСОБА_3, від 11.05.2009 р. за участю ОСОБА_5

Співставлення всіх вищеназваних доказів однозначно приводить до висновку, що в даному випадку є підстави вважати достовірним та обґрунтованим саме висновок комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.11.2010 р., відповідно до чого, суд не приймає до уваги та не використовує як докази у справі висновки судової автотехнічної експертизи Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.06.2009 р. та комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.08.2011 р., положення яких ґрунтуються на припущеннях загального характеру, не містять конкретних відповідей на поставлені питання, не узгоджуються з іншими фактичними даними у справі, суперечать дослідженим судом доказам і жодним чином не спростовують ті.

На підставі викладеного, з урахуванням перевірених доказів, в оцінці дій водіїв слід виходити з переваги в русі водія автомобіля МіцубісіОСОБА_3 і вимозі до водія автомобіля ОСОБА_10 - дати дорогу у відповідності до вимог Правил дорожнього руху, враховуючи, що ОСОБА_5, який рухався попереду в середній смузі руху повинен був виконати вимоги дорожнього знаку 5.16 Напрямки руху по смугах, який встановлює рух з середньої смуги тільки прямо, а також виконати вимоги п.п. 10.1, 10.3, 10.4 ПДР і не здійснювати небезпечних маневрів через те, що це може примусити водія ОСОБА_3, який має перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Аналіз свідчень підсудного у порівнянні їх з поясненнями потерпілої, цивільного позивача, свідків і зібраними та дослідженими в повному обсязі доказами по справі, які узгоджуються між собою, вказує на порушення саме підсудним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, предявлене йому обвинувачення, знайшло своє підтвердження в повному обсязі.

Суд критично оцінює свідчення підсудного ОСОБА_5, дані ним в судовому засіданні, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище обєктивним доказами у справі, які в своїй сукупності повністю узгоджуються з поясненнями потерпілої, цивільного позивача, свідків, із зазначеними та дослідженими у судовому засіданні доказами, якими виновність підсудного доводиться у повному обсязі.

Тобто, незважаючи на невизнання підсудним своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, останній, разом з тим, в судовому засіданні надав суду докладні покази щодо обставин вчиненого ДТП, механізму ДТП, траєкторії руху транспортних засобів, місця зіткнення та погодився з тим, що ним дійсно були порушені вимоги дорожнього знаку 5.16 Напрямки руху по смугах. Саме вказані дані, до того ж зафіксовані за участі ОСОБА_5 та з врахуванням його пояснень, в протоколах огляду місця події та відповідних схемах до протоколу стали вихідними даними при проведенні автотехнічних та транспортно-трасологічних досліджень, згідно висновків яких дії підсудного не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3. ч.1, 10.4. ч.1 ПДР і створювали реальні умови для виникнення ДТП, і саме виконання підсудним маневру лівого повороту з середньої смуги в безпосередній близькості від автомобіля Міцубісі, який знаходився поряд у лівій смузі, не відповідало вимогам зазначених пунктів Правил дорожнього руху та призвело до даного зіткнення.

Щодо показів свідка ОСОБА_7, який стверджував, що був свідком ДТП та надав пояснення щодо обставин такої, то суд відноситься до його показів критично та ставить під сумнів їх обєктивність, оскільки вони суперечать фактичним даним щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, встановленим в ході досудового слідства та судового розгляду справи, нічим не підтверджуються, а крім того, його свідчення ніяким чином не спростовують того обвинувачення, яке предявлене підсудному.

Судом перевірені всі твердження учасників процесу, в частині незгоди з експертними дослідженнями, а рівно із поясненнями ряду свідків, разом з тим, ці твердження є лише окремими точками зору, вони не обґрунтовані якимось іншими доказами, відмінними від тих, що були надані суду, як органом досудового слідства, так і безпосередньо учасниками процесу в судовому засіданні, в звязку з чим, такі твердження не спростовують вищевикладені докази, на підставі яких суд приймає рішення по справі.

Тобто, всі надані учасниками процесу докази, не спростували обвинувачення, предявлене підсудному ОСОБА_5 за ст. 286 ч.1 КК України, тому суд вважає, що органом досудового слідства зібрано достатньо доказів вини підсудного, які у своїй сукупності відповідають свідченням підсудного, потерпілої, цивільного позивач та свідків, дослідженим в судовому засіданні доказам і документам.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи обвинувачення, суд розглядає показання та доводи підсудного, наведені ним на свій захист, лише, як версію захисту, дану з метою уникнути кримінальної, цивільно-правової відповідальності та покарання за вчинений ним злочин, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, враховуючи весь обсяг наданих суду й перевірених доказів.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази, суд знаходить, що підсудний грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3б, 10.1, 10.3 ч.1, 10.4 ч.1 та дорожнього знаку 5.16 Правил дорожнього руху, причому порушення ним вимог пунктів 10.1, 10.3 ч.1, 10.4 ч.1 та дорожнього знаку 5.16 Правил дорожнього руху стало причиною та умовою настання події дорожньо транспортної пригоди, у звязку з чим його дії правильно кваліфіковані за ст. 286 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а вина у скоєному стверджується у повному обсязі.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості та характеризується необережною формою вини, його наслідки, наявність цивільних позовів по справі, ставлення підсудного до вчиненого, особу винного його вік, сімейний та матеріальний стан, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, наявність постійного місця проживання та формально позитивну характеристику за таким, відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, приймається до уваги відсутність обставин, які пом'якшують та обтяжують покарання, разом з тим, беруться до уваги дані щодо неодноразового притягнення підсудного до адміністративної відповідальності, причому саме за порушення Правил дорожнього руху, у звязку з чим доходить висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ст. 286 ч.1 КК України, якою передбачене покарання за вчинений підсудним злочини, але, вважає за можливе виправлення підсудного без відбування покарання, тобто про прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України, та з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами, що є необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що злочин, передбачений ст. 286 ч.1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі та інші, більш мякі покарання, з часу скоєння підсудним ОСОБА_5 25.08.2008 р. злочину на час постановлення вироку минуло три роки, тобто, відповідно до ст. 49 ч.1 п.2 КК України закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності. Даних про те, що після зазначеного злочину підсудний вчинив новий злочин або ухилявся від слідства та суду, в матеріалах справи немає. Відповідно до ст. 11-1 КПК України таке звільнення є обовязковим. За таких обставин, відповідно до вимог ст. 74 ч.5 КК України ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного судом покарання.

При вирішенні питання про позовні вимоги прокурора про відшкодування витрат, повязаних з лікуванням потерпілої в умовах стаціонару, суд виходить з вимог ст.ст. 93, 93-1 КПК України та наданих довідок про понесені закладом охорони здоровя витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_1 Відповідно до вимог ст. 93-1 КПК України та розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 р. Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат, слідує, що кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, стягуються судом при постановленні

вироку за позовом закладу охорони здоров'я, або

прокурора в порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, з винної особи.

За таких обставин суд вважає, що заявлені прокурором позовні вимоги про відшкодування підсудним витрат, у звязку з перебуванням потерпілої ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні: з 30.08.2008 р. по 22.09.2008 р. у Васильківській центральній районній лікарні у розмірі 1971 грн. 10 коп., з 08.06.2010 р. по 01.07.2010 р. в Комунальному закладі Київської обласної ради Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднанняу розмірі 1300 грн., обґрунтовані на законі, доведені в судовому засіданні, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

При вирішенні питання про позовні вимоги потерпілої та цивільного позивача, суд виходить із норм ст.ст. 28, 50-52 КПК України, ст. 22-23, 1187 ЦК України, керується розясненнями Постанов Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майната Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України слідує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

ОСОБА_4 потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування їй шкоди, повязаної з витратами на придбання ліків та лікування тілесних ушкоджень, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 2439 грн. 80 коп., обґрунтований на законі, підтверджується наданими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Заявлений позов цивільного позивача ОСОБА_3 про стягнення 182585 грн. 03 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, а саме, 179749 грн. 11 коп. вартості матеріального збитку, завданого йому, як власнику автомобіля, внаслідок його пошкодження у ДТП 25.08.2008 р., 2810 грн. 72 коп. понесених транспортних витрат на придбання пального, в звязку з прибуттям з м. Васильків Київської області до м. Чернігова для розгляду кримінальної справи, 25 грн. 20 коп. витрат за відправлення поштових листів по вказаній справі, обґрунтований на законі, підтверджується матеріалами справи та наданими доказами, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні позовні вимоги потерпілої ОСОБА_1 та цивільного позивача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, оскільки діями підсудного, їм дійсно завдані витрати немайнового характеру, внаслідок моральних страждань та інших негативних явищ. При визначенні розміру такого відшкодування, суд враховує наслідки, які настали від дій підсудного, характер скоєного злочину, що характеризується необережною формою вини, його ступінь суспільної небезпечності та тяжкості, що відноситься до категорії невеликого ступеню тяжкості, обґрунтування позовів, щодо глибини душевних страждань відносно кожного із потерпілих, стан здоровя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тяжкість заподіяних потерпілій ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, тривалість перебування на лікуванні, характер моральних страждань, що зазнала остання в звязку з заподіянням їй тілесних ушкоджень та послідуючим лікуванням, тяжкість вимушених негативних змін у їх житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи індивідуально із розміру такої шкоди у кожному випадку, матеріального стану підсудного, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, аналізуючи добуті докази, такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо ОСОБА_1 у розмірі 25000 грн., щодо ОСОБА_3 у розмірі 10000 грн.

Враховуючи, що органом досудового слідства з метою забезпечення майбутнього цивільного позову 22.12.2010 р. винесена постанова про накладення арешту на майно підсудного автомобіль марки БМВномерний знак НОМЕР_5, а у судовому засіданні позовні вимоги до підсудного були значно збільшені, тому судом додатково був накладений арешт на майно підсудного на квартиру АДРЕСА_1, разом з тим, оскільки судом наразі визначений розмір відшкодування завданої шкоди і для забезпечення такого відшкодування є достатніми заходи, вжиті органом досудового слідства, постанова суду від 24.02.2011 р. в частині накладення арешту на майно підсудного, підлягає скасуванню.

Підлягає зверненню стягнення в рахунок відшкодування потерпілій та цивільному позивачу завданої шкоди на майно підсудного ОСОБА_5, на яке постановою органу досудового слідства від 22.12.2010 р. накладено арешт для забезпечення цивільного позову.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню згідно зі ст. 81 КПК України.

Судові витрати, повязані з проведенням по справі експертиз, підлягають стягненню з підсудного в повному обсязі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним за ст. 286 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати засудженого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично зявлятись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

На підставі ст. ст. 49 ч.1 п.2, 74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у звязку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Київського обласного бюджету 1971 грн. 10 коп. витрат за лікування потерпілої ОСОБА_1 в Васильківській центральній районній лікарні та 1300 грн. на користь Київського обласного бюджету за лікування потерпілої ОСОБА_1 в Комунальному закладі Київської обласної ради Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання(т.2 а.с.136-140).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 182585 грн. 03 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 192585 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 користь ОСОБА_1 2439 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 27439 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3, щодо стягнення моральної шкоди, відмовити.

Звернути стягнення в рахунок відшкодування потерпілій та цивільному позивачу завданої шкоди на майно підсудного, на яке постановою органу досудового слідства від 22.12.2010 р. накладено арешт, а саме, на автомобіль НОМЕР_1 (т.2 а.с.131).

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно підсудного квартиру АДРЕСА_1 за постановою суду від 24.02.2011 р.

Речові докази: автомобіль НОМЕР_6 повернути власнику ОСОБА_3 (т.1 а.с.61), а автомобіль марки БМВномерний знак НОМЕР_5 повернути власнику ОСОБА_5 після виконання рішення суду в частині відшкодування заподіяних збитків та скасування постанови слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 22.12.2010 р. про накладення арешту на майно на автомобіль марки БМВномерний знак НОМЕР_5 (т.1 а.с.61).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 10628 грн. 70 коп. судових витрат за проведення експертизи.

Мірою запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

На вирок можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб із моменту його проголошення.

Суддя Л.В. Самусь