АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0010865 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання у виді позбавлення волі строком 6 місяців за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 5 грудня 2013 року і остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що 5 грудня 2014 року в період часу з 08.30 год.. до 11 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , яку орендували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишившись у вказаній квартирі з дозволу орендаря ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повторно таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: ноутбук «LENOVO В570Е» з зарядним пристроєм до нього вартістю 1 800 грн., сумку до ноутбуку вартістю 137 грн., ноутбук «АСЕR 5740G - 33G32МN» вартістю 3 000 грн., а також сумку до ноутбука вартістю 150 грн., а всього майна на загальну суму 5 087 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги й розглянувши справу в їх межах, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_5 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги та пояснень обвинуваченого та захисника в суді апеляційної інстанції про те, що судом при призначенні покарання не враховані й інші обставини, які впливають на визначення покарання, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 1003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

При призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції враховані тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особа обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, має малолітню дитину сина дениса, ІНФОРМАЦІЯ_2 , обставина, яка пом`якшують покарання, - щире каяття, за відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши характер, тяжкість та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відносяться до злочинів середньої тяжкості, характер дій обвинуваченого та спосіб вчинення злочину, його особу, та інші наявні у провадженні дані, які характеризують особу обвинуваченого, вмотивовано обрав міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку, встановленого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 5 грудня 2013 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, суд першої інстанції остаточно за сукупністю вироків призначив йому покарання відповідно до вимог ст. 71 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, і дане покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням всіх обставин справи, за своїм видом і розміром, згідно зі ст. 65 КК України, відповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 - залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

____________________________ _____________________________ ___________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3