АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1053/15 Справа № 183/4016/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001287, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.153, ч.1 ст.162 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

Встановила:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.153 КК України на 4 роки позбавлення волі та за ч.1 ст.162 КК на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з тим, що, на його думку, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з цього, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Крім того, в скарзі обвинувачений посилається на те, що при розгляді провадження були порушені вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, право на захист. Скаржиться також на неповноту і однобічність судового розгляду, стверджує, що не всі свідки по справі були допитані.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 14 квітня 2014 року о 04 годині підійшов до житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , та всупереч її дозволу шляхом пошкодження вхідної двері незаконно проник до житла.

Незаконно проникнувши до вказаного будинку ОСОБА_6 в кімнаті побачив ОСОБА_8 , внаслідок чого у нього виник злочинний умисел на задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 та із застосуванням фізичного насильства задовольнив статеву пристрасть неприродним способом, спричинивши потерпілій легкого ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка заперечувала доводи скарги обвинуваченого і просила вирок залишити без зміни, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене йому покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_6 в незаконному проникненні до житла та насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним шляхом за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд належно дослідив і правильно оцінив.

За змістом апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації дій за ч.1 ст.153, ч.1 ст.162 КК України фактично не оспорює.

Як убачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_6 повністю визнав себе винним, що в зазначений у судовому рішенні час він проти волі ОСОБА_8 проник в її житло, де вчинив щодо потерпілої вказані у вироку злочинні дії.

Згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_8 14 квітня 2014 року близько 4 години ранку ОСОБА_6 проти її волі проник в будинок, де із застосуванням фізичного насильства задовольнив з нею статеву пристрасть, при цьому причинив їй тілесні ушкодження.

Показання ОСОБА_8 про обставини проникнення ОСОБА_6 в її будинок і задоволення статевої пристрасті неприродним способом узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи потерпілої, згідно з якою в ОСОБА_8 на тілі, в тому числі й в області статевих органів виявлені легкі тілесні ушкодження.

Про те, що відносно ОСОБА_8 було вчинено насильство, свідчать і дані про вилучення на місці події пошкодженої білизни потерпілої.

Крім того, винність ОСОБА_6 у вчинених злочинах підтверджується і даними про вилучення на місці події слідів взуття обвинуваченого.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в кримінальних правопорушеннях, за які його засуджено, грунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі ОСОБА_6 щодо неправильної оцінки доказів судом у вироку є безпідставними.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, колегія суддів не находить підстав вважати, що в даному кримінальному провадженні допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку. З цих підстав посилання в скарзі обвинуваченого на неповноту судового розгляду є необґрунтованими.

Отже, сукупність цих та інших наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну оцінку, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 незаконно проник в чуже житло, де застосувавши фізичну силу задовольнив свою статеву пристрасть щодо потерпілої ОСОБА_8 .

Суд дійшов такого висновку, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.162 і ч.1 ст.153 КК України як незаконне проникнення до житла і задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Доводи в апеляційній скарзі обвинувачення на допущене в провадженні порушення його права на захист не наводять того, хто із посадових осіб і яким чином допустив такі порушення закону. Тому не можна погодитися з ствердженням обвинуваченого про те, що в кримінальному провадженні було порушено його право на захист.

Покарання ОСОБА_6 судом призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого та всіх обставин кримінального провадження.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для подальшого пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, в тому числі й із застосуванням положень ст.75 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.
Колегія суддів вважає, що в зазначеному випадку покарання обвинуваченому призначено саме таке, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і пом`якшенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з моменту отримання ним копії ухвали апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4