Ухвала

іменем україни

23 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Міщенка С. М.,

суддів: Сахна Р. І.,
Крещенка А. М.,

за участю

прокурора Кравченко Є. С.,

захисника ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційними
скаргами засудженого ОСОБА_2, його
захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на вирок
Летичівського районного суду
Хмельницької області від 22 січня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 19 травня 2014
року.

Зазначеним вироком, залишеним
апеляційним судом без зміни,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді
позбавлення волі: за ч. 2 ст. 366 КК - на
строк 2 роки 2 місяці з позбавленням
права обіймати посаду судді на строк

3 роки; за ч. 1 ст. 375 КК - на строк 2 роки 3
місяці; за ч. 2 ст. 375 КК - на строк 5 років 2
місяці, а також за ч. 1 ст. 366 КК - до
покарання у виді обмеження волі на
строк 1 рік 2 місяці з позбавленням
права обіймати посаду судді на строк 3
роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим
ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років 2
місяці з позбавленням права обіймати
посаду судді на строк три роки.

Цим же вироком ОСОБА_2 виправдано за ч. 1
ст. 364, ч. 2 ст. 364,

ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365 КК за відсутності в
його діях складу злочину.

Цивільний позов МП ТОВ
«Слов'янка» про стягнення матеріальної
та моральної шкоди залишено без
розгляду.

Вирішено питання про
стягнення судових витрат та про долю
речових доказів.

Арешт накладений
слідчим на майно ОСОБА_2 та на
вбудовано-прибудоване приміщення МП
ТОВ «Слов'янка», залишено до вирішення
справи в суді.

За вироком місцевого суду ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні злочинів за
таких обставин.

Будучи призначеним суддею
Тульчинського районного суду
Вінницької області на строк 5 років
відповідно до Указу Президента України
від 07 березня 2001 року та згідно з
Постановою Верховної Ради України від
16 березня 2006 року № 3564-ІV «Про обрання
суддів», будучи обраним на посаду судді
Тульчинського районного суду
Вінницької області безстроково,
працюючи професійним суддею як
посадова особа та носій судової влади,
яка відповідно до Конституції України,
Закону України від 07 лютого

2002 року № 3018- III «Про судоустрій
України», Закону України від

15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус
суддів» наділена повноваженнями
здійснювати правосуддя і виконувати
свої обов'язки на професійній основі в
суді загальної юрисдикції, маючи
повноваження на виконання суддівської
роботи, що здійснюються на підставах, у
спосіб та в межах повноважень під
присягою, яку ОСОБА_2 прийняв 13
листопада 2001 року, він протягом 2007-2008
років у приміщенні по вул. Перемоги, 16 у
м. Тульчині умисно вчиняв службові
підроблення, тобто вніс завідомо
неправдиві відомості про те, що сторони
процесу в цивільних справах (№ 2-1069/08 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6; № 2-1071/08 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6; № 2-1070/08 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7; № 2-1068/08 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7; № 2-1067/08 за
позовом ОСОБА_5 до

ОСОБА_7; № 2-1142/08 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_8; № 2-1154/08 за позовом ОСОБА_9 до
ОСОБА_8; № 2-1139/08 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_10; № 2-1149/08 за позовом

ОСОБА_9 до ОСОБА_10; № 2-1140/08 за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_11; № 2-1153/08 за позовом
ОСОБА_5 до

ОСОБА_11; № 2-1141/08 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_12; № 2-1148/08 за позовом ОСОБА_9 до
ОСОБА_12; № 2-1143/08 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_13 М; № 2-1152/08 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_13; № 2-1145/08 за позовом

ОСОБА_9 до ОСОБА_14; № 2-1146/08 за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_15; № 2-1147/08 за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_16; № 2-1150/08 за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_17; № 2-1151/08 за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_18 З.) були присутні в
судовому засіданні, підтримали позовні
вимоги й погодилися на звернення
стягнення на земельну ділянку в
рахунок погашення боргу, при тому, що
про розгляд справ їм ніхто не
повідомляв і вони в судовому засіданні
не були, пояснень не давали, щодо вимог
думку не висловлювали, про наявність і
зміст прийнятих рішень не були
проінформовані.

Завідомо неправосудними та
підробленими рішеннями позовні вимоги
було задоволено, внаслідок чого у
відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,

ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 було
вилучено земельні ділянки та заподіяно
цим особам матеріальних збитків на
загальну суму 16 683 921 грн.

Крім того, суддя ОСОБА_2 виніс завідомо
неправосудні рішення: від 08 жовтня 2007
року у справі № 2-1422/07 за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_19; від 08 жовтня 2007 року у справі
№ 2-1423/07 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_20;
від 29 жовтня 2007 року у справі

№ 2-1499/07 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_17;
від 29 жовтня 2007 року у справі № 2-1500/07 за
позовом ОСОБА_6 до

ОСОБА_14; від 15 листопада 2007 року у
справі № 2-1895/07 за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_10; від 09 січня 2008 року у справі №
2-166/08 за позовом ОСОБА_21 до ОСОБА_22; від 09
січня 2008 року у справі № 2-167/08 за
позовом ОСОБА_23 до ОСОБА_24

Крім того, він заборонив: відділу
містобудування та архітектури
Броварської районної державної
адміністрації відмовляти позивачу у
дачі висновків та погодженні технічної
документації з землеустрою щодо
виготовлення Державного акту;
Броварській районній
санітарно-епідеміологічній станції
відмовляти у дачі висновку та
погодженні технічної документації з
землеустрою щодо виготовлення
Державного акту; Державному управлінню
екології та природних ресурсів в
Київській області відмовляти у дачі
висновку та погодженні технічної
документації з землеустрою щодо
виготовлення Державного акту;
Броварському районному відділу
земельних ресурсів відмовляти у дачі
висновку та погодженні технічної
документації з землеустрою щодо
виготовлення Державного акту;
Київському обласному головному
управлінню земельних ресурсів
відмовляти у проведенні державної
землевпорядної експертизи технічної
документації з землеустрою щодо
виготовлення Державного акту;
Броварській районній державній
адміністрації відмовляти у підписанні
Державного акту; Київському обласному
відділу Київської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України» та Броварському
районному відділу Київської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр Державного
земельного кадастру при Держкомземі
України», а у разі реорганізації - їх
правонаступникам, відмовляти у
вчиненні дій щодо реєстрації і видачі
Державного акту.

Суддя ОСОБА_2 не залучив до участі у
справі в якості співвідповідачів,
права та обов'язки яких зачіпаються
розглядом цих справ: відділу
містобудування та архітектури
Броварської районної державної
адміністрації, Броварської районну
санітарно-епідеміологічну станцію.
Державне управління екології та
природних ресурсів в Київській
області, Броварський районний відділ
земельних ресурсів, Київське обласне
головне управління земельних ресурсів,
Броварську районну державну
адміністрацію, Київський обласний
відділ Київської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України» та Броварський
районний відділ Київської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр Державного
земельного кадастру при Держкомземі
України».

12 грудня 2006 року до Тульчинського
районного суду надійшла позовна заява
у порядку адміністративного
судочинства від позивачів ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35. ОСОБА_36, ОСОБА_37,

ОСОБА_4 (далі - позовна заява ОСОБА_38 та
інших) до військового комісаріату.

22 грудня 2006 року суддя ОСОБА_2 у
приміщенні Тульчинського районного
суду Вінницької області за
вищевказаною адресою не повернув
позивачам позову ОСОБА_38 та інших до
Вінницького обласного військового
комісаріату, а відкрив провадження у
справі № 2а-262/07 і призначив справу для
розгляду.

07 лютого 2007 року суддя ОСОБА_2 розглянув
справу з порушенням вимог статей 41, 52
КАС України, не провівши фіксування
судового засідання технічними
засобами, умисно не вирішив питання про
заміну відповідача, чим позбавив
Головне управління Пенсійного Фонду
України у Вінницькій області прав та
обов'язків сторони у справі.

При цьому суддя ОСОБА_2 при розгляді
справи, проігнорувавши вимоги ст. 43
Закону України № 2262-ХІІ в редакції від
09 квітня 1992 року (чинну до 01 січня 2005
року), прийняв постанову про
задоволення позову і визнав:

- протиправною бездіяльність
Вінницького обласного військового
комісаріату у виконанні Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» у частині недонарахування
та невиплати пенсії, і зобов'язав
Вінницький обласний військовий
комісаріат перерахувати ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47,
ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50,

ОСОБА_51, ОСОБА_52 суму пенсії з
урахуванням премії в розмірі 33,3 %
всього обсягу грошового забезпечення
військовослужбовців, щомісячної
надбавки за службу у Збройних Силах
України в розмірі до

40 % посадового окладу, щомісячної 100 %
надбавки, щомісячної надбавки за
безперервну військову службу у
Збройних Силах України.

Ухвалою від 04 вересня 2007 року суддя
ОСОБА_2 замінив спосіб виконання ухвали
від 07 лютого 2007 року і зобов'язав
Головне управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області провести
перерахунок та виплатити недоплачені
суми пенсій вищевказаним особам.

Внаслідок таких дій судді Люлька В. В.
за рахунок бюджетних коштів було
проведено виплати на загальну суму 375
696, 90 грн, чим спричинено настання
тяжких наслідків для держави.

25 грудня 2006 року до Тульчинського
районного суду Вінницької області
надійшла позовна заява в порядку
адміністративного судочинства від
позивачів: ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55,
ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59,
ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63,
ОСОБА_64,

ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68,

ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72,
ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76,
ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80,
ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84,
ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88,
ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92,
ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96,
ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100,
ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104,
ОСОБА_105, ОСОБА_106,

ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110,
ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114,
ОСОБА_115,

ОСОБА_116, ОСОБА_117, ОСОБА_118, ОСОБА_119,
ОСОБА_120, ОСОБА_121, ОСОБА_122, ОСОБА_343,
ОСОБА_123,

ОСОБА_124, ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127,
ОСОБА_128, ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131,
ОСОБА_132, ОСОБА_133, ОСОБА_134, ОСОБА_135,
ОСОБА_136, ОСОБА_137, ОСОБА_138, ОСОБА_139,
ОСОБА_140, ОСОБА_141, ОСОБА_142, ОСОБА_143,
ОСОБА_144, ОСОБА_145, ОСОБА_146, ОСОБА_147,
ОСОБА_148, ОСОБА_149, ОСОБА_150, ОСОБА_151,
ОСОБА_152, ОСОБА_153, ОСОБА_154, ОСОБА_155,
ОСОБА_156, ОСОБА_157, ОСОБА_158, ОСОБА_159,
ОСОБА_160, ОСОБА_161, ОСОБА_162, ОСОБА_163,
ОСОБА_164, ОСОБА_165, ОСОБА_166, ОСОБА_167,
ОСОБА_168, ОСОБА_169, ОСОБА_170, ОСОБА_171,
ОСОБА_172,

ОСОБА_173, ОСОБА_174, ОСОБА_175, ОСОБА_176,
ОСОБА_177, ОСОБА_178, ОСОБА_179, ОСОБА_180,
ОСОБА_181,

ОСОБА_182, ОСОБА_183, ОСОБА_184, ОСОБА_185,
ОСОБА_186, ОСОБА_187, ОСОБА_188, ОСОБА_189,
ОСОБА_190, ОСОБА_191, ОСОБА_192, ОСОБА_193,
ОСОБА_194, ОСОБА_195, ОСОБА_196, ОСОБА_197,
ОСОБА_198, ОСОБА_199, ОСОБА_200,

ОСОБА_201, ОСОБА_202, ОСОБА_203, ОСОБА_204,
ОСОБА_205, ОСОБА_206, ОСОБА_207, ОСОБА_208,
ОСОБА_209, ОСОБА_210, ОСОБА_211, ОСОБА_212,
ОСОБА_213,

ОСОБА_214, ОСОБА_215, ОСОБА_216, ОСОБА_217,

ОСОБА_218, ОСОБА_219, ОСОБА_220, ОСОБА_221,
ОСОБА_222, ОСОБА_223, ОСОБА_224, ОСОБА_225,
ОСОБА_226, ОСОБА_227, ОСОБА_228, ОСОБА_229,
ОСОБА_230, ОСОБА_231, ОСОБА_232, ОСОБА_233,
ОСОБА_234, ОСОБА_235, ОСОБА_236, ОСОБА_237,
ОСОБА_238, ОСОБА_239, ОСОБА_240, ОСОБА_241,
ОСОБА_242, ОСОБА_243, ОСОБА_244, ОСОБА_245,
ОСОБА_246,

ОСОБА_247, ОСОБА_248, ОСОБА_249, ОСОБА_250,
ОСОБА_251, ОСОБА_252, ОСОБА_253, ОСОБА_254,
ОСОБА_255, ОСОБА_256,

ОСОБА_257, ОСОБА_258, ОСОБА_259, ОСОБА_260,
ОСОБА_261, ОСОБА_262, ОСОБА_263, ОСОБА_264,
ОСОБА_265, ОСОБА_266, ОСОБА_267, ОСОБА_268,
ОСОБА_269, ОСОБА_270, ОСОБА_271, ОСОБА_272,
ОСОБА_273, ОСОБА_274, ОСОБА_275,

ОСОБА_276, ОСОБА_277, ОСОБА_278, ОСОБА_279,
ОСОБА_280, ОСОБА_281, ОСОБА_282, ОСОБА_283,
ОСОБА_284, ОСОБА_285, ОСОБА_286, ОСОБА_287,
ОСОБА_288, ОСОБА_289, ОСОБА_290, ОСОБА_291,
ОСОБА_292, ОСОБА_293, ОСОБА_294, ОСОБА_295,
ОСОБА_296 ОСОБА_297, ОСОБА_298, ОСОБА_299,
ОСОБА_300, ОСОБА_301, ОСОБА_302, ОСОБА_303,
ОСОБА_304,

ОСОБА_305, ОСОБА_306, ОСОБА_307, ОСОБА_308,
ОСОБА_309, ОСОБА_310, ОСОБА_311, ОСОБА_312,
ОСОБА_313,

ОСОБА_314, ОСОБА_315, ОСОБА_316, ОСОБА_317,
ОСОБА_318, ОСОБА_319, ОСОБА_320, ОСОБА_321,

ОСОБА_322, ОСОБА_323, ОСОБА_324, ОСОБА_325,
ОСОБА_326, ОСОБА_327, ОСОБА_328, ОСОБА_329,
ОСОБА_330,

ОСОБА_331, ОСОБА_332 (далі - ОСОБА_53 та
інших) до Вінницького обласного
військового комісаріату.

27 грудня 2006 року суддя ОСОБА_2 у
приміщенні того ж суду, отримавши
позовну заяву ОСОБА_53 та інших до
військового комісаріату, всупереч
вимогам статей 17, 19, 106 КАС України
позову ОСОБА_53 та іншим не повернув і
ухвалою від 24 січня 2007 року відкрив
провадження у справі № 2а-202/0, призначив
її до судового розгляду, 07 лютого 2007
року, не провівши фіксування судового
засідання технічними засобами, умисно
не вирішивши питання про заміну
відповідача, не перевіривши доказів
про наявність чи відсутність підстав
для перерахунку пенсії, визнав
протиправною бездіяльність
Вінницького обласного військового
комісаріату і зобов'язав його
перерахувати позивачам ОСОБА_53 та
іншим суму пенсії з вищевказаними
урахуваннями.

Ухвалою від 04 вересня 2007 року суддя
ОСОБА_2 в порядку виконання замінив
спосіб виконання постанови від 07
лютого 2007 року у справі № 2а-202/07 і
зобов'язав Головне управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області провести перерахунок раніше
призначених пенсій з урахуванням
підвищення, а також виплатити
недоплачені суми пенсій.

Внаслідок таких дій ОСОБА_2 за рахунок
бюджетних коштів було проведено
виплати на загальну суму 6 109 947,55 грн,
чим спричинено настання тяжких
наслідків для держави.

Протягом квітня 2008 року в приміщенні
того ж районного суду суддя ОСОБА_2,
використовуючи владу головуючого
судового засідання всупереч інтересам
служби, діючи умисно в інтересах
невстановлених слідством осіб,
усвідомлюючи неправосудність судових
актів, постановив завідомо
неправосудні рішення у розглянутих ним
цивільних справах про звернення
стягнення на земельні ділянки, які
знаходяться в адміністративних межах
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області:
від 14 квітня 2008 року у справі № 2-1069/08 за
позовом ОСОБА_333 до ОСОБА_6; від 14 квітня
2008 року у справі № 2-1071/08 за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6; від 14 квітня 2008 року у
справі

№ 2-1070/08 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7; від
14 квітня 2008 року у справі № 2-1068/08 за
позовом ОСОБА_5 до

ОСОБА_7; від 14 квітня 2008 року у справі №
2-1067/08 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7; від 25
квітня 2008 року у справі № 2-1142/08 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8; від 25 квітня
2008 року у справі № 2-1154/08 за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_8; від

25 квітня 2008 року у справі № 2-1139/08 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10; від 25 квітня
2008 року у справі № 2-1149/08 за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_10; від 25 квітня 2008 року у
справі № 2-1140/08 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_11; від 25 квітня

2008 року у справі №2-1153/08 за позовом
ОСОБА_5 до

ОСОБА_11; від 25 квітня 2008 року у справі №
2-1141/08 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_12; від 25
квітня 2008 року у справі № 2-1148/08 за
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_12; від 25 квітня
2008 року у справі № 2-1143/08 за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_13; від 25 квітня 2008 року у
справі № 2-1152/08 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_13; від 25 квітня 2008 року у справі №
2-1145/08 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_14; від 25
квітня 2008 року у справі № 2-1146/08 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_15; від 25 квітня
2008 року у справі № 2-1147/08 за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_16; від 25 квітня 2008 року у
справі № 2-1150/08 за позовом ОСОБА_9 до

ОСОБА_17; від 25 квітня 2008 року у справі №
2-1151/08 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_18

Суддя ОСОБА_2 всупереч вимогам ч. 1 ст. 109,
ч. 1 ст.114, ч. 4

ст. 121 ЦПК позовних заяв позивачам не
повернув, а відкривши провадження у
вищеперерахованих цивільних справах,
призначив їх до судового розгляду.

В процесі розгляду кожної з
вищевказаних справ суддя ОСОБА_2,
всупереч нормам процесуального права
(статті 158, 159, 192 ЦПК України) не викликав
в судове засідання учасників процесу,
не з'ясував усіх обставин справи та
безпосередньо не дослідив наявних
доказів. Всупереч вимогам статей 33, 35, 36
ЦПК не вирішив питання про притягнення
або вступ до участі у справі
представників державних виконавчих
органів: відділ містобудування та
архітектури Броварської районної
державної адміністрації, Броварську
районну санітарно-епідеміологічну
станцію, Державне управління екології
та природних ресурсів в Київській
області, Броварський районний відділ
земельних ресурсів. Київське обласне
головне управління земельних ресурсів,
Броварську районну державну
адміністрацію, Київський обласний
відділ Київської регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України" та Броварський
районний відділ Київської
регіональної філії Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру при Держкомземі
України", яких рішенням суду було
зобов'язано до вчинення певних дій, чим
порушено їх законні права та інтереси.
Крім того, і на порушення вимогам

ст. 197 ЦПК ОСОБА_2 не провів фіксування
судового засідання технічними
засобами.

При вирішенні вищенаведених цивільних
справ суддя ОСОБА_2 усупереч нормам ст.
139 ЗК України, статей 213-215 ЦПК України не
перевірив доказів про наявність чи
відсутність іншого майна або коштів,
яке належить відповідачам ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Діючи умисно,
ОСОБА_2 задовольнив позовні заяви:
звернув стягнення на земельні ділянки,
які знаходяться в адміністративних
межах Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області;
припинив право власності відповідача у
кожній справі відповідно ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14,

ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на вказані земельні ділянки;
визнав за ОСОБА_5 та ОСОБА_9 право
власності на вказані земельні ділянки.
При цьому заборонив: відділу
містобудування та архітектури
Броварської районної державної
адміністрації, Броварській районній
санітарно-епідеміологічній станції,
Державному управлінню екології та
природних ресурсів у Київській
області, Броварському районному
відділу земельних ресурсів відмовляти
у дачі висновків та погодженні
технічної документації із землеустрою
щодо виготовлення Державних актів;
Київському обласному головному
управлінню земельних ресурсів
відмовляти у проведенні державної
землевпорядної експертизи технічної
документації із землеустрою щодо
виготовлення Державного акта;
Броварській районній державній
адміністрації відмовляти у підписанні
Державного акта; Київському обласному
відділу Київської регіональної філії
державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України» та Броварському
районному відділу Київської
регіональної філії цього підприємства,
а в разі реорганізації - їх
правонаступникам, відмовляти вчиняти
дій щодо реєстрації та видачі
Державного акта відповідно по кожній
справі ОСОБА_5, ОСОБА_9

Суддя ОСОБА_2, задовольнивши позовні
вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_9, не залучив до
розгляду справ осіб, інтересів яких
стосується предмет спору і не
перевірив обставин справ, які за
законом слід підтвердити певними
засобами доказування, безпідставно та
незаконно позбавив громадян права
власності на земельну ділянку
вартістювідповідно: ОСОБА_8-1 440 019 грн, 824
080 грн; ОСОБА_10-1 064 000 грн,

823 914 грн; ОСОБА_11-3 090 508 грн, 824 163 грн;
ОСОБА_12-

1 439 187 грн, 823 914 грн; ОСОБА_13-1 410 071 грн, 823
997 грн; ОСОБА_14-823 997 грн; ОСОБА_15-823 997 грн;
ОСОБА_16-

823 997 грн; ОСОБА_17-823 997 грн; ОСОБА_18-824 080
грн, що спричинило настання тяжких
наслідків, грубо порушив установлений
порядок реалізації конституційних
засад здійснення судочинства.

Крім того, 14 травня 2008 року до цього ж
районного суду надійшла позовна заява
ОСОБА_335 до ОСОБА_336 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на нерухоме
майно. ОСОБА_335 вказував, що 15 січня 2007
року між ним та ОСОБА_336 - директором МП
ТОВ «Слов'янка» - було укладено договір
купівлі-продажу будівлі за адресою
АДРЕСА_1. Відповідно до цього договору
він передав ОСОБА_336 650 000 грн, однак
останній ухиляється від обов'язку
нотаріального посвідчення договору і
тому

ОСОБА_335 просив Тульчинський районний
суд Вінницької області визнати дійсним
договір купівлі-продажу від 15 січня 2007
року, укладеного між ним та ОСОБА_336,
визнання його права власності на
вбудовано-прибудоване приміщення в
цілому, яке належить МП ТОВ «Слов'янка»
на підставі свідоцтва про право
власності від 08 червня 2005 року № 485.

Суддя ОСОБА_2 усупереч вимогам статей
121, ч. 2 ст. 109, ч. 1

ст. 114, ч. 4 ст. 121 ЦПК не повернув позовну
заяву ОСОБА_335 і всупереч ст. 122 ЦПК
підписав ухвалу про заведення
цивільної справи

№ 2-1268/08 і призначив її до розгляду на 22
травня 2008 року. При цьому ОСОБА_2 не
вирішив питання про притягнення або
вступ до участі у справі власника майна
- МП ТОВ «Слов'янка» та Вінницького
ОБТІ, права та обов'язки яких
зачіпаються розглядом цієї справи, чим
порушив вимоги статей 33, 35, 36 ЦПК
України і не надав можливості
юридичній особі -

МП ТОВ «Слов'янка» та Вінницькому ОБТІ
подавати докази на підтвердження
обґрунтованості чи необґрунтованості
доказів у справі в судовому засіданні,
брати участь у дослідженні обставин
справи, оскаржувати рішення, вчиняти
інші процесуальні дії, передбачені ЦПК.

22 травня 2008 року в приміщенні районного
суду суддя ОСОБА_2 умисно в інтересах
ОСОБА_335 та ОСОБА_336 всупереч вимогам

ст. 197 ЦПК не провів фіксування судового
засідання технічними засобами,
незважаючи на обставини справи, які за
законом мають підтверджуватися
певними засобами доказування. ОСОБА_2
виніс незаконне, завідомо неправосудне
рішення від 22 травня 2008 року про
задоволення позову, яким: визнав
дійсним договір купівлі-продажу
об'єкту нерухомості, укладений між
ОСОБА_335 та ОСОБА_336; визнав право
власності за

ОСОБА_335 на об'єкт нерухомості,
придбаний у ОСОБА_336, і скасував
будь-які арешти на це майно чи інші
існуючі обтяження. Крім того, умисно
всупереч вимогам ст. 373 ЦПК України,
встановив обов'язки для

КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації», яке не було
учасником та стороною судового
слухання справи, зобов'язавши його
зареєструвати право власності за
ОСОБА_335

На підставі цього рішення 30 липня 2008
року ОСОБА_335 уклав договір
купівлі-продажу спірного приміщення з
ОСОБА_337 і 04 вересня 2008 року останній
уклав договір іпотеки з передачею
вбудовано-прибудованого приміщення,
яке належало МП ТОВ «Слов'янка», в
іпотеку ТОВ «АТС-Інвест Україна».

08 серпня 2008 року ОСОБА_2 на підставі
поданої засновником

МП ТОВ «Слов'янка» ОСОБА_338 заяви про
незаконне відчуження належного йому
нерухомого майна, розташованого на
АДРЕСА_1. виніс ухвалу про накладення
арешту на вбудовано-прибудоване
приміщення в цілому, яке належить МП
ТОВ «Слов'янка».

11 серпня 2008 року до Тульчинського
районного суду надійшла заява МП ТОВ
«Слов'янка» у справі за позовом ОСОБА_335
до ОСОБА_336 про перегляд рішення
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 22 травня 2008 року
у справі № 2-1268 за нововиявленими
обставинами.

28 серпня 2008 року суддя ОСОБА_2 з
порушенням вимог ч. 3

ст. 365 розглянув у судовому засіданні
заяву зазначеного товариства про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами і виніс ухвалу про
скасування рішення Тульчинського
районного суду від 22 травня 2008 року.
Зобов'язав КП «Вінницьке обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» скасувати реєстрацію
права власності на
вбудовано-прибудоване приміщення в
цілому, зареєстроване за ОСОБА_335 на
підставі рішення Тульчинського
районного суду від 22 травня 2008 року у
справі № 2-1268/08; визнав недійсним
договір купівлі-продажу нежилого
вбудовано-прибудованого приміщення в
цілому, укладений між ОСОБА_335 та
ОСОБА_337; зобов'язав КП «Вінницьке
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» скасувати реєстрацію
права власності на
вбудовано-прибудоване приміщення в
цілому, яке знаходиться за
вищевказаною адресою, зареєстроване за
ОСОБА_337 на підставі договору
купівлі-продажу вищевказаного
приміщення, укладеного між ОСОБА_335 та
ОСОБА_337 А; визнав недійсним договір
іпотеки від 04 серпня 2008 року № 2525 на
предмет обтяження: нежиле
вбудовано-прибудоване приміщення в
житловому будинку, укладений між
іпотекодержателем ТОВ
«АТС-Інвест-Україна» та іпотекодавцем
ОСОБА_337

02 вересня 2008 року ОСОБА_2, порушуючи
положення ч. 2

ст. 218 ЦПК, за відсутності заяв осіб, які
беруть участь у справі, діючи в
інтересах ОСОБА_335 та ОСОБА_337, виніс
ухвалу, якою заборонив вчиняти будь-які
дії щодо зазначеного
вбудовано-прибудованого приміщення в
цілому, при цьому залишив поза увагою
те, що лише 05 вересня 2009 року до
Тульчинського районного суду надійшла
заява ОСОБА_335 про поновлення розгляду
справи про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на майно, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

08 вересня 2008 року представник позивача
ОСОБА_335, ОСОБА_340 звернулася до
Тульчинського районного суду із
запереченнями проти заяви МП ТОВ
«Слов'янка» про перегляд рішення суду
за нововиявленими обставинами до
відповідача ОСОБА_336

Цього ж дня заявник МП ТОВ «Слов'янка»
ОСОБА_338 надав клопотання про
направлення справи за підсудністю до
Ленінського районного суду м. Вінниці
(тепер - Вінницький міський суд), яке
було залишено поза увагою суддею
ОСОБА_2.

За відсутності осіб, котрі беруть
участь у справі, ОСОБА_2 умисно в
інтересах ОСОБА_335, ОСОБА_336, ОСОБА_337 та
їх представника ОСОБА_340 підписав
протокол судового засідання від 08
вересня 2008 року, виготовлений
секретарем судового засідання ОСОБА_344
«заднім числом», з неправдивими
відомостями про участь сторін, та виніс
ухвалу про зупинення дії ухвали
Тульчинського районного суду від 28
серпня 2008 року про скасування рішення
Тульчинського районного суду від 22
травня

2008 року у справі № 2-1268. З порушенням
вимог ч. 2 ст. 218 ЦПК України, 30 вересня 2008
року ОСОБА_2 в приміщенні Тульчинського
районного суду повторно розглянув
заяву МП ТОВ «Слов'янка» про перегляд
рішення за нововиявленими обставинами,
умисно всупереч вимогам ст. 179 ЦПК
фактично не досліджував доказів, якими
ОСОБА_335 та його представник ОСОБА_340
обґрунтували заявлені вимоги; при
відсутності осіб, котрі беруть участь у
справі, умисно діючи в інтересах
ОСОБА_335, ОСОБА_336, ОСОБА_337 та ОСОБА_340, як
головуючий суддя у справі підписав
протокол судового засідання з
неправдивими відомостями про участь
сторін, виготовлений секретарем
судового засідання ОСОБА_344

При цьому ОСОБА_2 виніс незаконну,
завідомо неправосудну ухвалу: про
закриття провадження у справі за
заявою МП ТОВ «Слов'янка» про перегляд
рішення за нововиявленими обставинами;
скасував ухвалу Тульчинського
районного суду від 08 серпня 2008 року про
накладення арешту на
вбудовано-прибудоване приміщення в
цілому, яке належало

МП ТОВ «Слов'янка»; скасував ухвалу
Тульчинського районного суду від

02 вересня 2008 року про заборону вчиняти
будь-які дії щодо нерухомого майна;
скасував ухвалу Тульчинського
районного суду від 28 серпня

2008 року про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами; залишив в
силі рішення Тульчинського районного
суду від 22 травня 2008 року в цивільній
справі № 2-1268/2008 за позовом ОСОБА_335 до
ОСОБА_336 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на майно.

Внаслідок вищенаведених умисних дій
судді Люлька В.В. у цивільній справі №
2-1268/08 було порушено встановлений
порядок реалізації конституційних
засад здійснення судочинства, а МП ТОВ
«Слов'янка» втратило власність на
вбудовано-прибудоване приміщення в
цілому ринковою вартістю 1 170 682,00 грн,
чим юридичній особі -

МП ТОВ «Слов'янка» спричинено тяжкі
наслідки.

Ухвалою Апеляційного суду
Хмельницької області від 19 травня

2014 року вирок місцевого суду щодо
ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі та доповненнях до
неї захисник ОСОБА_3, посилаючись на
істотне порушення
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального закону, просить вирок та
ухвалу щодо ОСОБА_2 в частині
засудження останнього за ч. 1 ст. 366, ч. 2

ст. 366, ч. 1 ст. 375 КК скасувати, справу
закрити у зв'язку із закінченням
строків давності притягнення до
кримінальної відповідальності, в
частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 375
КК скасувати, а справу закрити на
підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року у зв'язку з
відсутністю в діях його підзахисного
складу злочину.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_2, посилаючись на
істотне порушення
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального, просить вирок та ухвалу
в частині його засудження за ч. 1 ст. 366,
ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 375 КК скасувати, справу
закрити у зв'язку із закінченням
строків давності притягнення до
кримінальної відповідальності, в
частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 375
КК скасувати, а справу закрити на
підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року у зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину.

У касаційній скарзі та
доповненнях до неї захисник ОСОБА_1,
посилаючись на однобічність та
неповноту досудового й судового
слідства, істотне порушення
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального, просить вирок та ухвалу
щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь
судді, пояснення захисника ОСОБА_1, який
підтримав касаційні скарги, думку
прокурора, який вважав, що постановлені
у справі судові рішення підлягають
зміні, а засуджений ОСОБА_2 - звільненню
від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366,
ч. 1 ст. 375 КК у зв'язку із закінченням
строків давності притягнення до
кримінальної відповідальності,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши наведені у скаргах та
доповненнях доводи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвала апеляційного суду - це судове
рішення щодо законності та
обґрунтованості судового рішення суду
першої інстанції, яке перевіряється в
апеляційному порядку. Як і вирок суду
першої інстанції, ухвала має бути
законною та обґрунтованою. Згідно з ч. 2
ст. 377 КПК 1960 року, при залишенні
апеляції без задоволення в ухвалі
апеляційного суду мають бути зазначені
підстави, через які апеляцію визнано
необґрунтованою. Тобто в ухвалі слід
проаналізувати всі доводи, зазначені в
апеляції, зіставити їх з наявними у
справі доказами, та дати на кожен із них
вичерпну відповідь.

З огляду на ухвалу суду апеляційної
інстанції ці вимоги закону у вказаній
справі належним чином не виконані.

Як убачається з матеріалів справи, не
погоджуючись із вироком, прокурор та
захисник ОСОБА_1 звернулися до
апеляційного суду із апеляціями. За
змістом своєї апеляції, серед іншого,
захисник ОСОБА_1, посилаючись на
однобічність і неповноту судового
слідства, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
неправильне застосування
кримінального закону та істотне
порушення кримінально-процесуального
закону, просив вирок місцевого суду
щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник
звертав увагу суду на те, що місцевий
суд порушив вимоги ст. 334 КПК

1960 року, оскільки ОСОБА_2 винуватість
свою у вчиненні інкримінованих йому
злочинів не визнав і неодноразово
пояснював, що діяв відповідно до
чинного законодавства, проте суд
оцінки таким показанням засудженого
оцінки у вироку не дав та не мотивував
чому відкидає їх. Крім того, захисник
вважав, що цивільні позови у справах №
2а-202/07 та № 2а-262/07 за позовом ОСОБА_53 та
інших та ОСОБА_39 та інших до
Військового обласного комісаріату про
зобов'язання перерахування суми пенсій
вирішено відповідно до вимог
процесуального та матеріального права
та з урахуванням судової практики.
Окрім того, захисник зазначав, що в діях
ОСОБА_2 відсутній склад злочину,
передбачений ч. 2 ст. 375 КК за ознакою
спричинення тяжких наслідків, оскільки
ні в ході досудового слідства ані в
ході судового слідства не було
доведено, що ОСОБА_2 приймав незаконні
рішення з корисливих мотивів чи інших
особистих інтересів.

Як убачається з ухвали, апеляційний суд
при розгляді справи по суті всі
зазначені в апеляції доводи ретельно
не перевірив і не проаналізував,
переконливої відповіді на них не дав.

Під час розгляду кримінальної справи
судом апеляційної інстанції не було
надано належної оцінки доводам
апелянта щодо існуючої практики щодо
вирішення позовів до Військового
комісаріату про зобов'язання
перерахування пенсій відповідно до
якої виносив рішення ОСОБА_2

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий апеляційний
розгляд, під час якого необхідно
врахувати наведене, перевірити доводи
касаційних скарг і постановити
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог закону.

Враховуючи наведене і керуючись
статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15
розділу XI Перехідних положень КПК 2012
року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та
його захисників

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного
суду Хмельницької області від 19 травня
2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу
направити на новий апеляційний
розгляд.

Судді:

С. М. Міщенко Р. І. Сахно А. М. Крещенко