Провадження: № 11-кп/784/180/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 187 ч. 2 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0006538 апеляційну скаргу прокурора прокуратури Центрального району м. Миколаєва ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_7

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2014 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області витрати на проведення експертиз в сумі 294 грн. 84 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2014 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, повторно дослідиити обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.
Прокурор в апеляційній скарзі вказує, що не оспорює висновків суду щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України. Проте вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Посилається на те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, поза увагою суду залишилося те, що він раніше судимий 5 разів, 3 з яких за скоєння розбійних нападів, судимості не погашені та не зняті, що свідчить про наявність обтяжуючої покарання обставини рецедив злочину, новий злочин вчинено до відбуття покарання за попереднім вироком.

Вказує, що крім того, поза увагою суду залишилося також те, що ОСОБА_7 скоїв злочин відносно неповнолітньої особи, яка в силу свого віку не могла чинити належний опір злочинним діям ОСОБА_7 , завдав потерпілому певної психологічної травми, потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Зазначає, що суд належним чином не надав оцінку даним про особу обвинуваченого, який характеризується негативно.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2014 року приблизно о 22.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованої по вул. Васляєва в м. Миколаєві, сів в маршрутне таксі № 21, до якого сів також і потерпілий ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі, реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, попросив у неповнолітнього ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Нокіа Люміа 620» вартістю 1 500 грн. під приводом здійснення телефонного дзвінка дружині.

ОСОБА_9 погодився та передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон. ОСОБА_7 , тримаючи в руках мобільний телефон ОСОБА_9 нікому не телефонував, на вимогу потерпілого повернути йому мобільний телефон не реагував та поклав його до кишені своєї куртки. Потерпілий ОСОБА_9 не припиняв вимагати від ОСОБА_7 повернення йому мобільного телефону.

Після цього, ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном, дістав з кишені куртки ніж та став погрожувати потерпілому фізичною розправою. ОСОБА_9 , сприймаючи вказані дії ОСОБА_7 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, не припиняв вимагати від ОСОБА_7 повернення свого мобільного телефону.

ОСОБА_9 нахилився до ОСОБА_7 , а останній став махати ножем перед його обличчям. Після цього ОСОБА_9 , сприймаючи вказані дії ОСОБА_7 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, схопився за лезо ножа, тим самим намагаючись припинити дії ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , не припиняючи свої дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, висмикнув з руки потерпілого лезо ножа, а потім провів лезом по обличчю потерпілого, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних тілесних ушкоджень.

Після цього, знаходячись в районі зупинки громадського транспорту «Дормашина» в м. Миколаєві, маршрутне таксі № 21 зупинилось. ОСОБА_7 вибіг з маршрутного таксі та став переховуватись. В свою чергу ОСОБА_9 також вибіг з маршрутного таксі та став переслідувати ОСОБА_7 з метою повернення свого мобільного телефону.

ОСОБА_9 , наздогнавши ОСОБА_7 , попросив його повернути мобільний телефон, але останній не припиняючи своїх дій, став махати перед потерпілим ножем, тим самим погрожуючи здійснити напад із застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Через деякий час ОСОБА_7 був затриманий працівниками міліції.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за вказаними у вироку обставинами, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ст. 187 ч. 2 КК України як напад з метою заволодіння чужого майна, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

В цій частині вирок суду апелянтом не оскаржується.

Доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступені тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними, оскільки прокурор просить врахувати саме ті обставини, які враховані судом.

Оцінюючи ці доводи апеляційний суд звертає увагу, що вони суперечать позиції прокурора - державного обвинувача під час судового розгляду щодо виду та розміру покарання. Саме така позиція прокурора була прийнята судом 1 інстанції.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_7 вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом дотримано. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Рішення суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання мотивовано відповідно до вимог ст. 65 КК України і є правильним.

Суд при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу, пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття.

За таких обставин суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч. ч. 2 ст. 187 КК України. Таке рішення відповідає вимогам закону та узгоджується з позицією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Крім того, судом ураховано позицію потерпілого та його представника, які погодились з позицією прокурора та матеріальних і моральних претензій не мали.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Призначення саме такої міри покарання у вироку належно мотивовано, тому не можна погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким.

Апеляційним судом при перевірці даної кримінальної справи в апеляційному порядку також прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 визнав вину повністю, давав суду послідовні показання, які узгоджуються з об`єктивними даними, що обумовило можливість застосування судом ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів по справі.

В зв`язку з викладеним апеляційний суд не вбачає підстав і для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки призначене покарання не є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Доводи у апеляційній скарзі про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не прийняв до уваги вчинення злочину відносно неповнолітньої особи, а також те, що ОСОБА_7 раніше судимий, та рецидив злочину безпідставні.

З такими доводами апеляційний суд не погоджується, оскільки судом при призначенні покарання ОСОБА_7 враховані конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, в т.ч. і негативна характеристика, і наявність судимостей, зазначених у вироку та рецидив злочину, про що безпідставно зазначає прокурор.

Що стосується вчинення злочину щодо неповнолітньої особи, то ця обставина не є обтяжуючою та не передбачена ст. 67 КК України, а крім того, не є підставою для скасування вироку, оскільки це порушення не є істотним, таким, що перешкодило чи могло перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу.

Крім того, суд урахував цю обставину при викладенні формулювання обвинувачення ОСОБА_7 визнаного судом доведеним.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 апеляційний суд,
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Центрального району м. Миколаєва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: