У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючої

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Таран Т.С., Федченка О.С.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 04 березня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції на рішення суду щодо ОСОБА_1.

За вироком Ренійського районного суду Одеської області
від 17 квітня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, судимий: 07.06.2006 р. за ст. 309 ч.1 КК України на 1 рік
позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік згідно ст. 75 КК України,

засуджений
за ст. 122 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів суд призначив ОСОБА_1
остаточне покарання у виді позбавлення волі на 1 рік і 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України суд вирішив звільнити ОСОБА_1 від відбування
призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 2
роки.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

У ніч на 10 жовтня 2005 року, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,
на околиці с. Плавні Ренійського району Одеської області, під час конфлікту з
потерпілим ОСОБА_2, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків,
засуджений побив потерпілого, завдаючи йому удари по тілу руками і ногами, від
чого ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді забою
головного мозку і перелому правої скроневої кістки.

У касаційному поданні прокурор, не оскаржуючи правильності висновків суду
щодо доведеності вини засудженого та кваліфікації його неправомірних дій,
ставить питання про необхідність скасування вироку з мотивів істотного
порушення кримінально-процесуального закону та неправильного застосування
кримінального закону.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному поданні, колегія
суддів вважає, що це подання слід задовольнити частково з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним
неправомірних дій за обставин, які викладені у вироку, а також їх кваліфікація
за ст. 122 ч.1 КК України у касаційному поданні прокурором не оспорюються.

Із змісту мотивувальної та резолютивної частин вироку видно, що за вчинення
цього злочину суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 покарання із застосуванням
положень, передбачених ст. 75 КК України. Посилання на м'якість такого
покарання у поданні також відсутні.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2003 року № 7 “Про практику призначення судами
кримінального покарання”, у тих випадках, коли особа, яку звільнено від
відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком, вчинила до
постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона також
засуджується до покарання, не допускається застосування принципів поглинання,
часткового та повного складання призначених покарань. За таких умов кожен вирок
виконується окремо.

Вирішуючи питання визначення засудженому остаточного покарання за
сукупністю злочинів, суд першої інстанції указані роз'яснення залишив поза
увагою.

В результаті перевірки матеріалів справи встановлено, що вироком від 07
червня 2006 року ОСОБА_1 засуджено за вчинення у лютому 2006 року злочину,
передбаченого ст. 309 ч.1 КК України, на 1 рік позбавлення волі і постановлено
звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з
випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік.

Передбачений ст. 122 ч.1 КК України злочин, за вчинення якого він
засуджений вироком від 17 квітня 2007 року, ОСОБА_1 вчинив 10 жовтня 2005 року,
тобто до засудження його за попереднім вироком.

Наведені обставини суд не врахував при призначенні ОСОБА_1. покарання,
допустивши неправильне застосування положень ст. 70 ч.4 КК України, оскільки
указані судові рішення щодо ОСОБА_1 підлягали самостійному виконанню.

З огляду на викладені обставини, та приймаючи до уваги відсутність у
поданні посилань на м'якість призначеного засудженому покарання, колегія суддів
вважає, що в цій частині постановлений відносно ОСОБА_1 вирок слід змінити та
виключити з нього вказівку про визначення остаточного покарання засудженому на
підставі ст. 70 ч.4 КК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б могли бути
підставою для скасування вироку по справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 17
квітня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити:

виключити із цього вироку вказівку про визначення ОСОБА_1.
остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України і вважати ОСОБА_1.
засудженим за ст. 122 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі. Згідно ст. 75
КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування цього покарання з випробуванням,
встановивши засудженому іспитовий строк на 2 роки.

Цей вирок і вирок Ренійського районного суду Одеської
області від 7 червня 2006 року щодо ОСОБА_1 виконувати самостійно.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Таран
Т.С. Федченко О.С.