У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Вільгушинського
М.Й.,суддів Мороза М.А., Наставного
В.В.,за участю прокурора Шевченко
О.А.,засудженого ОСОБА_5розглянула в
судовому засіданні 26 червня 2014 року в м.
Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого
ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 на вирок
Апеляційного суду Вінницької області
від 28 жовтня 2013 року та
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, на
ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 28 жовтня 2013
року, якою змінено вирок Вінницького
районного суду Вінницької області від
28 лютого 2013 року щодо засудженого
ОСОБА_7

Вироком Вінницького
районного суду Вінницької області від
28 лютого 2013 року
засуджено:

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимого 15.02.2008 року

за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України на 5
років

позбавлення волі зі звільненням на
підставі

ст. 75 КК України від відбування
покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2
роки,

за ч. 3 ст. 185 КК України на 6 років 3
місяці позбавлення волі, за ч. 4 ст. 185 КК
України на 6 років позбавлення волі, за
ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років
позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК
України на 7 років позбавлення волі, а
на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів на 7 років
позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК
України за сукупністю вироків частково
приєднано невідбуте покарання за
попереднім вироком Ленінського
районного суду м. Вінниці від 15 лютого
2008 року та остаточно визначено 7 років
2 місяці позбавлення волі;

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2, судимого 20.11.2009 року

за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 185 КК України на 2
роки

позбавлення волі зі звільненням на
підставі

ст. 75 КК України від відбування
покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1
рік,

за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки
позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70
КК України попередній вирок
Вінницького районного суду м. Вінниці
від 20 листопада 2009 року постановлено
виконувати самостійно.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, судові рішення щодо яких у
касаційному порядку не оскаржено.

Вироком Апеляційного суду Вінницької
області від 28 жовтня 2013 року вирок суду
першої інстанції щодо ОСОБА_5 скасовано
у частині призначеного йому покарання,
та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК
України - 6 років позбавлення волі, за ч.
4 ст. 185 КК України - 6 років позбавлення
волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - 5 років
позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК
України - 7 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю, а на підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів - 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю. На підставі
ст. 71 КК України за сукупністю вироків
частково приєднано невідбуте
покарання за попереднім вироком
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 15 лютого 2008 року та остаточно
визначено 9 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 28 жовтня 2013 року вирок суду
першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінено,
звільнено його на підставі ст. 75 КК
України від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3
роки і покладенням обов'язків,
передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано винними та
засуджено за вчинення у селах
Вінницького району протягом серпня -
початку листопада 2009 року за
попередньою змовою між собою та з
іншими особами, засудженими цим же
вироком, крадіжок чужого майна,
поєднаних з проникненням у приміщення,
внаслідок якого вони заволоділи майном
ОСОБА_14 вартістю 1 600 грн., ОСОБА_15 - 36 709,53
грн., ОСОБА_16 - 10 380 грн., ОСОБА_17 - 14 855 грн.

Крім того, ОСОБА_5 у період з листопада
2008 року по березень 2010 року за
попередньою змовою з особами,
засудженими цим же вироком, та особами,
матеріали справи щодо яких виділено в
окреме провадження, проникаючи у
приміщення, таємно викрав майно:
ОСОБА_18 вартістю 9 421,51 грн., ОСОБА_19 - 9 000
грн., ОСОБА_20 - 3 878,3 грн., ОСОБА_21 - 55 375
грн., ОСОБА_22 - 12 350 грн., ОСОБА_23 - 7 000 грн.,
ОСОБА_24 - 12 270 грн., ОСОБА_25 - 11 430 грн.,
ОСОБА_26 - 31 020 грн., ОСОБА_27 - 22 574,28 грн.,
ОСОБА_28 - 14 150 грн., ОСОБА_29 - 15 398 грн., ТОВ
«Воля» - 3 117,16 грн., ОСОБА_30 - 87 920 грн.,
ОСОБА_31 - 80 000 грн., ОСОБА_32 - 254 094 грн., що
є великим розміром.

5 лютого 2010 року ОСОБА_5 за попередньою
змовою групою осіб відкрито викрав
належні ТОВ «Кондітер - С» гроші у сумі
23 830,99 грн., застосовуючи при цьому
насильство, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого -
торгового агента ТОВ ОСОБА_33

28 лютого 2010 року ОСОБА_5 за попередньою
змовою групою осіб вчинив розбійний
напад на ОСОБА_34, застосовуючи при
цьому насильство, яке є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого, яке
виразилось у завданні удару металевою
трубою по голові, та спричинили йому
легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я, однак
майном потерпілого не заволодів,
оскільки останній почав чинити опір
нападникам.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5
посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи та неправильну кваліфікацію
його дій за ч. 2 ст. 187 КК України. Вважає,
що в його діях вбачається склад
злочину, передбачений ч. 1 ст. 125 КК
України. Зазначає, що судом не
враховано пом'якшуючі покарання
обставини, які дають підстави для
застосування ст. 69 КК України. Просить
змінити вирок та пом'якшити покарання.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6
посилається на суворість призначеного
покарання ОСОБА_5 Зазначає, що судом не
враховано належним чином з'явлення
його підзахисного із зізнанням, щире
каяття, наявність на утримання матері
та брата-інваліда, тяжке матеріальне
становище, добровільне відшкодування
шкоди потерпілому ОСОБА_32 у сумі 26 000
доларів США. Просить скасувати вирок та
направити справу на новий апеляційний
розгляд.

У касаційній скарзі прокурор, не
оскаржуючи доведеність винуватості
ОСОБА_7 та правильність кваліфікації
його дій, порушує питання про
скасування ухвали та направлення
справи на новий апеляційний розгляд у
зв'язку з невідповідністю призначеного
покарання тяжкості вчиненого злочину
та особі засудженого внаслідок
м'якості. Посилається на безпідставне
звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК
України від відбування покарання з
випробуванням. Зазначає, що ухвала
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 377 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення
засудженого на підтримання касаційної
скарги, думку прокурора який підтримав
касаційну скаргу прокурора, інші
касаційні скарги просив залишити без
задоволення, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
вважає, що скарга прокурора підлягає
задоволенню, скарги засудженого та
захисника задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_5 у вчиненні
зазначених у вироку злочинів, у тому
числі розбійного нападу на потерпілого
групою осіб, ґрунтується на сукупності
зібраних у справі і ретельно
досліджених судом доказах, і є
правильним.

За встановлених судом фактичних
обставин дії ОСОБА_5 кваліфіковано
правильно.

Твердження у касаційній скарзі
засудженого ОСОБА_5 про те, що він
заподіяв потерпілому ОСОБА_34 легкі
тілесні ушкодження, а тому його дії
слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК
України, є безпідставними. Так, на
досудовому слідстві та у судовому
засіданні ОСОБА_5 стверджував, що він за
попередньою змовою з іншими особами
вчинив розбійний напад на ОСОБА_34,
вдаривши його металевою трубою по
голові, саме з метою заволодіння
грошима, які потерпілий мав носити при
собі. Ці його показання узгоджуються з
іншими доказами у справі за цим
епізодом.

Як видно з вироку, при призначенні
ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції
послався на те, що він позитивно
характеризується за місцем проживання,
має на утриманні матір похилого віку,
частково визнав вину, розкаявся, раніше
судимий, не відшкодував заподіяну
шкоду.

Разом із тим, апеляційний суд при
перевірці вироку за апеляцією
прокурора дійшов вірного висновку про
невідповідність призначеного
покарання тяжкості вчиненого злочину
та особі засудженого внаслідок
м'якості, узявши до уваги те, що ОСОБА_5
за попередньою змовою з іншими особами
скоїв 20 крадіжок чужого майна,
спричинивши потерпілим матеріальну
шкоду на загальну суму понад 400 000 грн.

Тому покарання, призначене ОСОБА_5
апеляційним судом, є обґрунтованим,
необхідним і достатнім покаранням для
його виправлення та попередження нових
злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 65 КК України врахував ступінь
суспільної небезпечності вчиненого
злочину, обставини справи та дані про
особу засудженого. Зокрема, суд узяв до
уваги те, що ОСОБА_7 визнав вину та щиро
розкаявся, активно сприяв розкриттю
злочину, частково відшкодував
заподіяну шкоду, позитивно
характеризується за місцем проживання,
має на утриманні двох неповнолітніх
дітей, однак судимий за вчинення
корисливого злочину. Тому суд обрав
засудженому покарання у межах санкції
ч. 3 ст. 185 КК України, ближче до
найнижчої.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про
задоволення апеляції засудженого на
суворість призначеного покарання,
послався на те, що ОСОБА_7 відбув
встановлений попереднім вироком
однорічний іспитовий термін, виконавши
покладені на нього обов'язки, та не
вчинив нового злочину; крім того, він
працевлаштувався, одружений, тобто має
стійки соціальні зв'язки, потерпілі не
мають до нього претензій.

Разом із тим, апеляційним судом не
враховано конкретні обставини справи,
зокрема те, що ОСОБА_7 будучи
притягнутим до кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 185 КК
України, протягом нетривалого часу,
повторно вчинив чотири епізоди
аналогічних злочинів, які відносяться
до категорії тяжких, заподіявши
потерпілим матеріальної шкоди на
значні суми, що свідчить про стійкість
злочинних намірів та бажання жити за
чужий рахунок. Крім того, визнана
апеляційним судом пом'якшуючою
обставиною відсутність будь-яких
претензій з боку потерпілих не
підтверджена матеріалами справи,
оскільки вироком місцевого суду
задоволено цивільні позови потерпілих
та стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 моральну та
матеріальну шкоду, заподіяну
злочинами.

На думку колегії суддів, обране
засудженому покарання із звільненням
ОСОБА_7 від відбування покарання з
випробуванням на підставі ст. 75 КК
України не відповідає тяжкості злочину
та особі засудженого, є недостатньо
мотивованим і занадто м'яким
покаранням.

З огляду на викладене ухвала
апеляційного суду щодо ОСОБА_7 підлягає
скасуванню, а справа - направленню на
новий апеляційний розгляд, під час
якого суду необхідно врахувати
наведене у даній ухвалі, перевірити
доводи, викладені у касаційній скарзі
прокурора, та прийняти рішення, яке б
відповідало вимогам кримінального
закону.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України 1960
року, п.п. 11, 15 розділу ХІ Перехідних
положень КПК України 2012 року, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 і
захисника ОСОБА_6 залишити без
задоволення; касаційну скаргу
прокурора задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Вінницької
області від 28 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 28 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_7 скасувати, а справу у цій
частині направити на новий апеляційний
розгляд.

С у д д і :

М.А. Мороз М.Й. Вільгушинський В.В.
Наставний