№ 5 - 1602 ск 15
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_8
суддів:ОСОБА_9., ОСОБА_10

розглянула в судовому засіданні 8 квітня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 серпня 2014 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Донецька, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України раніше судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього певних обов'язків.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він в період часу з 18 березня 2012 року по 27 березня 2012 року, умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, шляхом проникнення на охоронювану територію ТОВ «Завод «Октябрь», розташованого по вул. Артема, 81 в м. Маріуполі, таємно викрав майно заводу на загальну суму 2743 грн. 90 коп.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м'якості. При цьому посилається на ту обставину, що апеляційний суд не в повній мірі врахував обставини вчинення злочину та його наслідки, а також особу засудженого, в результаті чого залишив без зміни вирок місцевого суду в частині застосування щодо ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України. Крім того, прокурор вказує, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27 травня 2013 року звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням скасовано та останнього направлено для відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 1 серпня 2012 року, що виключало можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи касаційної скарги прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, а саме безпідставного звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначені засудженому покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про особу засудженого.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі і звільняючи його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з того, що засуджений за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Одночасно судом враховано й конкретні обставини кримінального провадження. Обставинами, що пом'якшують покарання засудженому, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, але за умови здійснення за ним контролю з боку кримінально-виконавчої інспекції на підставі статей 75, 76 КК України.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував усі доводи апеляційної скарги прокурора, на кожний із доводів, що у ній містяться, дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив подану апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України відповідає вимогам закону, а покарання, за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Що стосується доводів прокурора про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27 травня 2013 року, то такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що обов'язок збирання доказів покладається на сторони кримінального провадження, а суд позбавлений за власної ініціативи збирати будь-які докази, а також те, що прокурором при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, так і при перегляді вироку у апеляційному порядку, доказів наявності непогашеної судимості ОСОБА_4 не надано, доводи прокурора є неспроможними.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9. ОСОБА_10