У х в а л а

іменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000336, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

громадянина України, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2014 року вирок змінено.

З мотивувальної частини вироку виключено вказівки про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 неправомірної вигоди 26.06.2013 року в сумі 500 гривень та 27.06.2013 року в сумі 500 гривень, внаслідок недоведеності цього.

Пом'якшено ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 368 КК України та постановлено вважати його засудженим до штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі із доповненням засуджений ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та закриття кримінального провадження з підстав порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд допустив неповноту та однобічність судового слідства, не дав належної оцінки зібраними доказам, що потягло необгрунтоване засудження. Вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він обіймаючи посаду начальника сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, до посадових обов'язків якого входило, в тому числі, організація роботи ВКР КМУ, Автозаводського та Крюківського РВ по розшуку злочинців, отримав від ОСОБА_2 неправомірну вигоду за таких обставин.

26 червня 2013 року працівниками ВКР Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області був затриманий ОСОБА_2, який перебував в розшуку як особа, що ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт та доставлений до Кременчуцького МУ. ОСОБА_1, отримавши від ОСОБА_2 усні пояснення, діючи з метою отримання неправомірної вигоди для себе, повідомив останньому завідомо недостовірну інформацію про те, що відносно нього (ОСОБА_2) наявне судове рішення про направлення його до місць позбавлення волі у зв'язку з ухиленням ним виконання покарання за вироком суду, а також повідомив, що за невчинення ним (ОСОБА_1) передбачених законом дій по направленню його до місць позбавлення волі ОСОБА_2 повинен передати йому 500 доларів США, або 4000 гривень.

ОСОБА_2, усвідомлюючи, що знаходився в розшуку, а ОСОБА_1 є працівником карного розшуку, який здійснює розшук таких осіб, погодився на пропозицію ОСОБА_1 та 26 червня 2013 року передав ОСОБА_1 неправомірну вигоду в сумі 500 гривень, 27 червня 2013 року ще 500 гривень та 12 липня 2013 року в сумі 1000 гривень, які за вказівкою ОСОБА_1 поклав на водійське сидіння автомобіля ОСОБА_1, після чого останній був затриманий працівниками міліції, які під час обшуку на передньому пасажирському сидінні автомобіля виявили та вилучили 1000 гривень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінюючи докази відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при розгляді справи щодо ОСОБА_1 суд не дотримався вимог закону, не надав належної оцінки доказам, а також припустився суперечності при встановленні обставин справи, кваліфікації дій засудженого та наданні їм юридичної оцінки.

Так, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_1, будучи службовою особою, надав ОСОБА_2 неправдиву інформацію про наявність щодо нього судового рішення про направлення до місць позбавлення волі, з метою отримання від останнього грошових коштів за невиконання цього рішення, та отримав ці кошти від ОСОБА_2 Такі дії суд кваліфікував як одержання службовою особою неправомірної вигоди за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, визнавши ОСОБА_1 винним за ч. 2 ст. 368 КК України.

При кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 368 КК України чинниками є не тільки усвідомлення особою, яка передає неправомірну вигоду, що вона передає її особі, яка в силу займаної посади здатна вплинути на вигідний для неї результат, а також усвідомлення особою, яка приймає таку вигоду, що вона здатна використати свою владу, службові повноваження або авторитет для вчинення дії в інтересах третьої особи.

Встановивши, що ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 неправдиву інформацію з метою отримання винагороди за невчинення ним відповідних дій, тобто ввів останнього в оману з метою отримання вигоди для себе, суд залишив поза увагою, що за таких обставин засуджений цілком усвідомлював, що не може перешкодити настанню негативних наслідків для ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю об'єктивних підстав для їх настання, тим більше, із використанням свого службового становища.

Таким чином, суд дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 суб'єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, виключив вказівки про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 неправомірної вигоди 26.06.2013 року та 27.06.2013 року за недоведеністю цих епізодів злочинної діяльності, однак, в цілому не виправив помилки, які були допущені судом першої інстанції.

Таким чином, у зв'язку з порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність судові рішення щодо ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 436 КПК України підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Під час нового розгляду суду необхідно урахувати вищенаведене, розглянути справу відповідно до вимог закону, а саме надати доказам належну оцінку, правильно кваліфікувати дії засудженого та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5