Справа № 755/9291/13-к
В И Р О К

іменем України

"21" листопада 2013 р.Дніпровський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді:
Марченко М.В.,

при секретарі:
Дем'яненку В.В.,

за участю прокурора:
Коноваленко І.В.,

за участю захисника:
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому підготовчому
судовому засіданні в залі суду в
приміщенні Дніпровського районного
суду м.Києва угоди про примирення,
укладені між потерпілим ОСОБА_2 та
підозрюваною ОСОБА_3 та потерпілою
ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 у
кримінальному провадженні №0004945
від 21.03.2013 року по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Києва,
громадянки України, з неповною
середньою освітою, непрацюючої,
неодруженої, проживаючої за адресою:
АДРЕСА_2, раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.185ч.2
КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 20.03.2013 року, знаходячись за
місцем свого проживання, а саме за
адресою: АДРЕСА_1, вступила в попередню
змову з особою, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження, з метою
таємного викрадення чужого майна.
Згідно домовленості, відповідно до
розподілу ролей, особа, матеріали
відносно якої виділені в окреме
провадження, повинна була підшукати в
громадському транспорті особу з
мобільним телефоном у кишені та
безпосередньо таємно викрасти
вказаний мобільний телефон, а ОСОБА_3 в
свою чергу повинна була своєю
поведінкою відволікати власника
телефону та у випадку виявлення
сторонніми особами злочинних дій по
викраденню телефона, повинна була
своєчасно забрати у особи, матеріали
відносно якої виділені в окреме
провадження, викрадений мобільний
телефон і залишити з викраденим
громадський транспорт.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел,
направлений на таємне викрадення
чужого майна, ОСОБА_3 та особа,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, діючи згідно
попередньої домовленості, приїхали 20
березня 2013 року на зупинку
громадського транспорту
«Чернігівська» у м.Києві, де звернули
увагу на раніше незнайому ОСОБА_4, у
якої був при собі мобільний телефон.
Після цього, з метою таємного
викрадення чужого майна, ОСОБА_3 та
особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження,
прослідували за ОСОБА_4 до вагону
трамвая, який слідував по маршруту №28 в
напрямку житлового масиву «Троєщина» у
м.Києві.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3
та особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження,
знаходячись у вагоні трамвая №28, діючи
за попередньою змовою між собою,
приблизно о 17 годині 05 хвилин, підійшли
до ОСОБА_4, при цьому особа, матеріали
відносно якої виділені в окреме
провадження, переконавшись, в тому, що
за його діями ніхто не спостерігає,
таємно викрала з правої кишені куртки
ОСОБА_4 мобільний телефон «НТС»,
вартістю 600 гривень, зі вставленою
сім-картою оператора мобільного
зв'язку «Лайф», вартістю 15 гривень без
залишку грошових коштів на рахунку.
Поряд з цим, ОСОБА_3, в свою чергу, в цей
час спостерігала за навколишньою
обстановкою. В подальшому, особа,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, з метою збереженя
викраденого майна, передала ОСОБА_3
викрадений ним мобільний телефон, що
належав ОСОБА_4, після чого ОСОБА_3 та
особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження,
залишили місце події та розпорядились
викраденим на власний розсуд. Своїми
злочинними діями ОСОБА_3 та особа,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, завдали потерпілій
ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну
суму 615 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 та особа, матеріали
відносно якої виділені в окреме
провадження, 20 березня 2013 року,
приблизно о 17 годині 10 хвилин,
знаходячись на зупинці громадського
транспорту «Юність», що розташована по
вулиці Миропільській у м.Києві,
вступили між собою в попередню змову з
метою вчинення повторного таємного
викрадення чужого майна, при цьому
звернули увагу на раніше незнайомого
ОСОБА_2, який користувався своїм
мобільним телефоном, після чого поклав
його в ліву верхню кишеню своєї куртки.
Реалізуючи свій спільний злочинний
умисел, направлений на повторне таємне
викрадення чужого майна, ОСОБА_3 та
особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження,
прослідували за ОСОБА_2 до вагону
трамвая, що слідував по маршруту №28 в
напрямку житлового масиву «Троєщина» у
м.Києві, де, діючи відповідно до
розподілу ролей підійшли до ОСОБА_2, при
цьому ОСОБА_3 декілька разів штовхнула
ОСОБА_2, після чого, переконавшись, що
потерпілий та інші сторонні особи за їх
діями не спостерігають, особа,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, повторно таємно
викрала з лівої верхньої кишені куртки
ОСОБА_2 мобільний телефон «Nokia Х-1»,
вартістю 500 гривень, зі вставленою
сім-картою оператора мобільного
зв'язку «Лайф», вартістю 20 гривень, на
рахунку якої знаходилось 106 гривень.
Після цього, особа, матеріали відносно
якої виділені в окреме провадження,
утримуючи в руці викрадений у ОСОБА_2
мобільний телефон, разом з ОСОБА_3
вийшли з трамваю на зупинці
громадського транспорту «вулиця
Микитенка» у м.Києві та направились в
бік вулиці Курнатовсткого у м.Києві, де
невдовзі, біля будинку №15 по вулиці
Курнатовського у м.Києві були
затримані працівниками міліції. Своїми
злочинними діями ОСОБА_3 та особа,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, завдали
потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду
на загальну суму 626 гривень.

Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_3
органом досудового розслідування
кваліфіковані за ст.185ч.2 КК України як
таємне викрадення чужого майна
/крадіжка/, вчинене за попередньою
змовою групою осіб, повторно.

17 квітня 2013 року у даному кримінальному
провадженні №0004945 між потерпілим
ОСОБА_2 та підозрюваною ОСОБА_3, а також
між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваною
ОСОБА_3 в порядку, передбаченому
положеннями ст.ст.468, 469, 471 КПК України,
укладено угоди про примирення.

Згідно з даними угодами потерпілі та
підозрювана ОСОБА_3 за спільною
ініціативою дійшли обопільної згоди
про укладення угод про примирення, в
яких відповідно до вимог ст.471 КПК
України, виклали формулювання підозри
та правову кваліфікацію дій
підозрюваної за ст.185 ч.2 КК України, яка
ніким не оспорюється, зазначили
істотні обставини для даного
кримінального провадження, розмір
шкоди, що відшкодована потерпілим, які
не мають до ОСОБА_3 матеріальних
претензій, при цьому підозрювана
ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої
підозри беззастережно визнала свою
винуватість у вчиненні даного
кримінального правопорушення та
правову кваліфікацію її дій за ст.185ч.2
КК України.

Також, сторонами угод визначене
узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3
повинна понести за вчинене нею
кримінальне правопорушення,
передбачене ч.2 ст.185 КК України, із
застосуванням ст.69 КК України, а саме у
виді штрафу у розмірі 50 (п'ятдесяти)
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 850 гривень, та
отримана згода підозрюваної на
призначення такого покарання.

Крім того, в угодах передбачені
наслідки їх укладення, затвердження та
невиконання, яких роз'яснені
потерпілим та підозрюваній.

Розглядаючи, в порядку встановленому
п.1 ч.3 ст.314 КПК України, питання про
можливість затвердження даних угод про
примирення, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.ст.468, 469 КПК
України у кримінальному провадженні
щодо кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості та у
кримінальному провадженні у формі
приватного обвинувачення, може бути
укладена угода між потерпілим та
підозрюваним чи обвинуваченим про
примирення.

Прокурор в судовому засіданні,
вважаючи, що при укладенні даних угод
про примирення між потерпілими та
підозрюваною дотримані вимоги і
правила кримінального процесуального
кодексу України та кримінального
кодексу України, просить суд
затвердити дані угоди і призначити
обвинуваченій узгоджене в угодах
покарання та інші, передбачені угодою
заходи.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні
просив затвердити угоду про
примирення, укладену між ним та
підозрюваною ОСОБА_3 та призначити
останній узгоджену ними міру
покарання, при цьому підтвердив, що
йому роз'яснено та зрозуміло наслідки
укладення угоди та обмеження його
права на оскарження вироку, згідно з
положеннями ст.ст.394, 424 КПК України та
позбавлення права вимагати в
подальшому притягнення особи до
кримінальної відповідальності за
відповідне кримінальне правопорушення
і змінювати розмір вимог про
відшкодування шкоди.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні
просила затвердити угоду про
примирення, укладену між нею та
підозрюваною ОСОБА_3 та призначити
останній узгоджену ними міру
покарання, при цьому підтвердила, що їй
роз'яснено та зрозуміло наслідки
укладення угоди та обмеження її права
на оскарження вироку, згідно з
положеннями ст.ст.394, 424 КПК України та
позбавлення права вимагати в
подальшому притягнення особи до
кримінальної відповідальності за
відповідне кримінальне правопорушення
і змінювати розмір вимог про
відшкодування шкоди.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому
засіданні також просила суд вказані
угоди, що укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
а також між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
затвердити і призначити їй узгоджену в
угодах міру покарання та інші,
передбачені угодами заходи, при цьому
обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно
визнала себе винуватою у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.185ч.2 КК України, в
обсязі підозри, дала згоду на
застосування узгодженого виду та
розміру покарання, а також інших
заходів у разі затвердження угод, крім
того зазначила, що здатна реально
виконати взяті на себе, відповідно до
угод, зобов'язання.

Крім того, при вирішенні питання про
можливість затвердження даних угод про
примирення, суд враховує, що злочин,
передбачений ст.185ч.2 КК України, у
вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно
визнала себе винуватою, відповідно до
вимог ст.12 КК України, є злочином
середньої тяжкості.

Разом з тим, суд шляхом проведення
опитування сторін кримінального
провадження переконався, що укладення
угод про примирення між потерпілими та
ОСОБА_3 є добровільним, тобто не є
наслідком застосування насильства,
примусу, погроз або наслідком обіцянок
чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті,
що передбачені в угоді. При цьому судом
з'ясовано, що ОСОБА_3 повністю
усвідомлює зміст укладених з
потерпілими угоди про примирення,
характер обвинувачення, щодо якого
визнає себе винуватою, цілком розуміє
свої права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК
України, а також наслідки укладення,
затвердження даних угод, передбачені
п.1 ч.1 ст.473 КПК України, та наслідки їх
невиконання, передбачені ст.476 КПК
України. Крім того, потерпілі в свою
чергу цілком розуміють наслідки
затвердження угоди, передбачені
статтею 473 КПК України.

Крім того, перевіряючи угоди на
відповідність вимогам кримінального
процесуального кодексу України та
кримінального кодексу України, суд
приходить до висновку, що умови угод не
суперечать інтересам суспільства і не
порушують права, свободи чи інтереси
сторін або інших осіб, сторони
примирились добровільно, фактичні
підстави для визнання винуватості
наявні, узгоджена міра покарання
відповідає загальним засадам
призначення покарання, визначених
положеннями ст.65 КК України, в тому
числі положенням ст.69 КК України.

На підставі викладеного, виходячи з
того, що умови угод про примирення,
укладених між потерпілими та
підозрюваною ОСОБА_3, відповідають
вимогам кримінального процесуального
кодексу України та кримінального
кодексу України, суд приходить до
висновку про наявність всіх правових
підстав для затвердження цих угод.

Обставинами, які пом'якшують покарання
ОСОБА_3 є щире каяття обвинуваченої,
активне сприяння розкриттю злочинів,
вчинення злочину неповнолітньою.

Обставин, які обтяжують покарання
ОСОБА_3 не встановлено.

За таких обставин, суд вважає доведеним
в судовому засіданні, що ОСОБА_3 своїми
умисними діями вчинила таємне
викрадення чужого майна /крадіжка/,
вчинене за попередньою змовою групою
осіб, повторно, а тому її дії кваліфікує
за ст.185ч.2 КК України, за якою належить
призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами
угод про примирення міру покарання, з
урахуванням вимог ст.69 КК України, у
вигляді штрафу, яке за своїм видом є
більш м'яким основним покаранням, ніж
передбачені санкцією ч.2 ст.185 КК
України.

Речові докази у справі: мобільний
телефон «НТС», чорного кольору з двома
брелками, а саме: один із зображенням
логотипа «Нокіа», чорного кольору та
другий у вигляді сердечка, червоного
кольору, з номером ІМЕІ НОМЕР_1 зі
вставленою сім-картою оператора
мобільного зв'язку «Лайф» з номером
НОМЕР_2, що переданий на зберігання
потерпілій ОСОБА_4 та мобільний телефон
«Нокіа Х-1» чорного кольору з двома
номерами ІМЕІ а саме: ІМЕІ НОМЕР_3 та
ІМЕІ НОМЕР_4 зі вставленою сім-картою
оператора мобільного зв'язку «Лайф» з
номером НОМЕР_5, що переданий на
зберігання потерпілому ОСОБА_2 слід
залишити у володінні та розпорядженні
власників ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Процесуальні витрати по справі
відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Керуючись вимогами ст.ст.122, 314ч.1, 373, 374,
469, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

засудив:

Затвердити угоди про примирення від 17
квітня 2013 року у кримінальному
провадженні за №1-кп/755/268/13,
зареєстрованому в Єдиному реєстрі
досудових розслідувань за №0004945
від 21.03.2013 року, укладені між потерпілим
ОСОБА_2 і підозрюваною ОСОБА_3 та між
потерпілою ОСОБА_4 і підозрюваною
ОСОБА_3.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні
злочину, передбаченого ст.185ч.2 КК
України, та призначити їй за цей злочин
узгоджене сторонами угод про
примирення від 17 квітня 2013 року
покарання, із застосуванням ст.69 КК
України, у виді штрафу у розмірі 50
(п'ятдесяти) неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що
становить 850 гривень, в доход держави.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не
обирався.

Речові докази у справі: мобільний
телефон «НТС», чорного кольору з двома
брелками, а саме: один із зображенням
логотипа «Нокіа», чорного кольору та
другий у вигляді сердечка, червоного
кольору, з номером ІМЕІ НОМЕР_1 зі
вставленою сім-картою оператора
мобільного зв'язку «Лайф» з номером
НОМЕР_2, що переданий на зберігання
потерпілій ОСОБА_4 та мобільний телефон
«Нокіа Х-1» чорного кольору з двома
номерами ІМЕІ а саме: ІМЕІ НОМЕР_3 та
ІМЕІ НОМЕР_4 зі вставленою сім-картою
оператора мобільного зв'язку «Лайф» з
номером НОМЕР_5, що переданий на
зберігання потерпілому ОСОБА_2 -
залишити у володінні та розпорядженні
власників ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Процесуальні витрати по справі
відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Вирок може бути оскаржено, з підстав,
передбачених ст.394 КПК України, до
Апеляційного суду м.Києва через
Дніпровський районний суд м.Києва
протягом 30 (тридцяти) днів з дня його
проголошення.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити обвинуваченій,
захиснику, потерпілим та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше
наступного дня після ухвалення
надсилається учаснику судового
провадження, який не був присутнім в
судовому засіданні.

Суддя: