Вирок

Іменем України

03 квітня 2007 року Іршавський районний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого - Сливки М. І. при
секретарі - Сак А.П.

з участю - обвинувача, помічника прокурора Іршавського району, юриста 3
класу Стойко П.М.
, малолітніх потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,
їх представника ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
гр-на України, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, із базовою загальною
середньою освітою (9 класів), співмешканця,
утримуючого 2 неповнолітні
неповнолітніх дітей, не працюючого, не учасника збройних конфліктів, не інваліда,
не маючого нагород, раніше не
судимого

за ст. 126 ч.1, 156
ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 23
листопада 2006 року, близько 20
годин 00 хвилин, знаходячись в будинку за місцем свого
проживання, що розташований за
адресою:АДРЕСА_2, у якому також
проживають його малолітній син ОСОБА_5та малолітня ОСОБА_2, яка є дочкою його співмешканки, ОСОБА_6,
скориставшись відсутністю інших осіб,
з метою задоволення статевої пристрасті неприроднім способом у
відношенні ОСОБА_2, діючи умисно, порушуючи нормальний розвиток
малолітніх, достовірно знаючи, що обоє є малолітніми і внаслідок відсутності
інформованості щодо сутності відносин між статями не усвідомлюють та не
розуміють характеру вчинюваних відносно них дій, використовуючи цим їх безпорадний стан, роздягнув себе, оголивши свої статеві органи, і у присутності малолітнього сина ОСОБА_3
запропонував малолітній ОСОБА_2 вступити з ним у статеві зносини неприроднім
способом (оральний секс), а коли вона
йому відмовила, умисно наніс їй побої в
область голови, живота та грудної
клітки, чим спричинив фізичну біль.

Після
цього малолітня потерпіла вибігла з будинку,
а невдовзі вийшов і малолітній ОСОБА_3.

Внаслідок
цих дій підсудний порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітніх
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Крім
того, 23.11.2006 року ОСОБА_1, близько
20 годин 00 хвилин, знаходячись в будинку по місцю свого
проживання за адресою в АДРЕСА_2, де
також проживають його малолітній син ОСОБА_5та малолітня ОСОБА_2, яка є дочкою його співмешканки ОСОБА_6, скориставшись відсутністю інших осіб, в присутності малолітнього сина ОСОБА_3, з метою задоволення статевої пристрасті
неприроднім способом у відношенні ОСОБА_2,
оголив свої статеві органи, однак
малолітня ОСОБА_2 йому відмовила, тоді
він умисно став наносити їй удари руками по голові, животу та грудній клітці, чим спричинив їй страждання у виді фізичного
болю.

В судовому засіданні
ОСОБА_1 вину в інкримінованих
йому розбещенні неповнолітніх та завданні їм побоїв та мордувань не визнає.
Пояснив, що того дня робив по найму у
фізичної особи; додому прийшов вечором,
погодував худобу і приготував їсти дітям; після цього до нього прийшов
брат, ОСОБА_7, з яким разом подивилися фільм, а далі той пішов, а він ліг спати.

Кається у
тому, що змушений постати перед судом за
злочини, яких не вчиняв.

Суд
розцінює позицію підсудного щодо невизнання вини як спосіб уникнути
відповідальності за вчинене.

Допитавши
підсудного, малолітніх потерпілих, експерта та свідків, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, суд дійшов висновку, що його вина підтверджена такими, зібраними органом досудового слідства і
перевіреними дослідженими шляхом їх оголошення у судовому засіданні доказами.

Допитана
судом малолітня потерпіла ОСОБА_2 показала,
що ОСОБА_1 не застосовував до неї інкримінованих йому органом досудового
слідства дій; оговорити підсудного її підмовили її дід та баба.

Разом з
тим, допитана органом досудового
слідства ОСОБА_2 показала, що 23.11.2006 року, біля 17
години, коли її мама була в
пологовому будинку м. Іршава, а вона у
цей час була в одній з кімнат будинку разом з своїм вітчимом, ОСОБА_1, той зняв передню частину спортивних штанів, які в той час були на ньому, оголив та став показувати їй свій статевий
орган, наказав їй підійти до нього та
взяти його в рот. Вона на це не відреагувала,
тоді підсудний заявив, що якщо
вона не буде виконувати його вказівку то він буде її бити. Далі він підійшов до
неї, рукою схопив її за зап'ястя правої
руки, а долонею своєї руки став бити її
по цій руці і наніс їй один удар долонею правої руки по голові, в область чола, один удар долонею правої руки по середині
грудей та один удар рукою в нижню частину живота.

Тоді вона
вирвалась від нього і втекла від вітчима.

Про
те, що робить з нею ОСОБА_1, вона розповідала сусідці ОСОБА_8 ; просила ту
щоб вона відвела її до батька, ОСОБА_9,
що остання і зробила.

Коли
вони прийшли до будинку, де проживає її
батько, того вдома не було; вийшла його
теща, ОСОБА_10, яка спитала її, що сталося,
на що вона відповіла, що прийшла
доОСОБА_9, так як вдома її вітчим, ОСОБА_1,
постійно її б*є, а одного разу
він показав їй свій статевий орган і примушував її брати його в рот.

ОСОБА_10
сказала ОСОБА_8щоб та відвела дівчинку до її дідуся, ОСОБА_9

ОСОБА_8 це зробила,
і ОСОБА_2 розповіла діду та бабі про все, що витворяє з нею ОСОБА_1 (а.с. 27-28).

Таким
чином, дані нею покази суду та в ході
досудового слідства різняться.

Враховуючи, що покази,
дані малолітньою потерпілою в ході проведення дізнання та на початковій
фазі розслідування злочину, здобуті у
відповідності до чинного кримінально-процесуального закону, у присутності педагога-психолога,
тоді, коли на неї
ще не міг чинитися тиск з боку заінтересованих осіб, при винесенні вердикту суд надає їм перевагу
і відкидає здобуті у судовому засіданні, так як вони викликають сумнів щодо об
'єктивності.

Допитаний
судом малолітній потерпілий ОСОБА_3 показав,
що ОСОБА_1 не застосовував до ОСОБА_2 інкриміновані йому органом
досудового слідства дії, а вона його
оговорила, так як баба та дідо пообіцяли
їй за це купити подарунки.

Разом з
тим, допитаний органом досудового
слідства ОСОБА_3показав, що у листопаді 2006 року, точного числа він не пригадує, під вечір,
він, ОСОБА_2 та його батько, ОСОБА_1,
були вдома; останній підійшов до ОСОБА_2, витягнув на зовні свій статевий орган і
сказав тій, щоб вона взяла його до
рота, а якщо цього не зробить, то він буде її бити. ОСОБА_2 не хотіла цього
робити і вирвавшись від батька вибігла з будинку; за нею це зробив і він. Про
те, очевидцем чого він став, ОСОБА_3 розказав своєму брату, ОСОБА_6,
більше нікому (а.с. 33-34).

Таким
чином, дані ним покази суду та в ході
досудового слідства різняться.

Враховуючи, що покази,
дані малолітнім потерпілим в ході проведення дізнання та на початковій
фазі розслідування злочину, здобуті у
відповідності до чинного кримінально-процесуального закону, у присутності педагога-психолога,
тоді, коли на
нього ще не міг

чинитися
тиск з боку заінтересованих осіб, при
винесенні вердикту суд надає їм перевагу і відкидає здобуті у судовому
засіданні, так як вони викликають сумнів
щодо об'єктивності.

Допитана
судом в якості експерта ОСОБА_11 показала,
що 18.12.2006 року нею
було освідчено неповнолітню ОСОБА_2, яка
їй заявила, що вітчим ОСОБА_1 наніс їй
удари по животі і вступив з нею в статевий контакт; під час її огляду
пошкоджень у ділянці статевих органів, у
ділянці грудної клітини та передньої поверхні черева не виявлено; у той же
час, ОСОБА_2 відмічала наявність болів
грудної клітки та черева, які
кваліфікуються, як нанесення побоїв;
потерпіла говорила, що вітчим бив її
палицею; щодо синців, які під час огляду
були виявлені на гомілці у потерпілої, яка
про них нічого не заявляла кваліфікуються як легкі без розладу здоров'я.

Допитана
судом в якості свідка ОСОБА_12. показала,
що як педагог-психолог була присутня при допитах обох малолітніх
потерпілих та свідків; з боку органів досудового слідства на них не чинилося
будь-якого тиску; при цьому ОСОБА_2 розказувала, що підсудній показував їй свій статевий член;
заставляв її брати його до рота; все це бачив ОСОБА_3; вона не хотіла це робити
і вони обоє втекли на двір; ОСОБА_1 хотів її ударити; тримав її за руки.

Малолітній
потерпілий ОСОБА_3 розказав, що був
присутні при цьому інцидентові і потім розказав про нього братам.

Допитаний
судом в якості свідка ОСОБА_13показав,
що очевидцем події не був, а
дізнався про неї від брата ОСОБА_6, який
розказав, що ОСОБА_1 давав свій член у
рот ОСОБА_2.

Допитаний
судом в якості свідка ОСОБА_6показав, що
очевидцем події не був, а дізнався про
неї від сестри ОСОБА_2, яка
розповіла, що ОСОБА_1 давав їй у рот
свій член; коли вона розповідала про це,
то поряд біля них були брати ОСОБА_3 та ОСОБА_13.

Допитаний
судом в якості свідка ОСОБА_14.
показав, що очевидцем події не
був, а дізнався про неї від малолітньої
онуки ОСОБА_2, коли її привела до нього
додому ОСОБА_8; ОСОБА_2 розказала, що
ОСОБА_1 давав їй у рот свій член та бив її,
зокрема по ногах; обзивав її паскудними словами; подія відбувалася на
очах ОСОБА_3.

Допитана
судом в якості свідка ОСОБА_8
показала, що очевидцем події не
була, а дізнався про неї від
ОСОБА_2, коли та попросила відвести її
до батька, ОСОБА_9; розказала, що вітчим
її б'є; дома була теща ОСОБА_6,
ОСОБА_10, яка запитала, що з нею робить вітчим? Потерпіла
відповіла, що він її б'є, насміхається над нею, а саме,
давав їй у рот свій член.

Допитана
судом в якості свідка ОСОБА_10
показала, що очевидцем події не
була, а дізналася про неї 10.12.2006 року, коли ОСОБА_8
привела до неї дому ОСОБА_2 та розказала, що вітчим її б'є і насилує; за що б'є і куди
б'є - не розказувала; розказувала, що
ОСОБА_1 силував її вступати з ним у статеві зносини; давав їй свій член у рот.

Допитана
судом в якості свідка ОСОБА_15 (мати)
показала, що очевидцем події не була;
ОСОБА_2 не розказувала, аби ОСОБА_1
робив із нею те, у чому його
обвинувачують.

Суд
критично оцінює її покази, оскільки вони
суперечать іншим, які зібрані органом
досудового слідства та перевірені судом,
вважає їх суб'єктивними і не використовує при винесенні вердикту.

Вина
ОСОБА_1 доведена і такими матеріалами: -
актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи малолітньої потерпілої
ОСОБА_2 № 39 від 26.02.2007 року де
зазначено, що її
індивідуально-психологічні особливості (підвладність почуттям, вплив обставин, мінливість інтересів, підвищена активність, енергійність,
низький рівень саморегуляції,
початковий рівень вольових процесів,
наслідування поведінки) не мали суттєвого впливу на характер показів та
адекватність сприйняття змісту ситуації,
яка зазначена у фабулі справи; що дані нею покази у незначній, мірі не залежали від впливу на неї батьків та
інших дорослих; змін у емоційному стані,
індивідуально-психологічних проявах,
які б перешкоджали активному соціальному функціонуванню її як
особистості не діагностовано; з урахуванням її рівня розумового розвитку могла
правильно давати відповіді на поставлені запитання, які мають значення у справі; з урахуванням
ситуації (статеві зносини неприродним шляхом - оральний секс) потерпіла внаслідок відсутності
інформованості в сутності відносин між статтями не

могла усвідомлювати і
правильно розуміти характер та зміст вчинюваних стосовно неї дій; на даний час
її стан є стабільним, наслідків пост
ситуаційного синдрому не виявлено; під час ЕПД виявлено педагогічну
занедбаність дитини (а.с.
76-80);

- актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_1 № 06 від 25.01.2007 року

де зазначено, що у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому
діяння, він

психічним захворюванням не страждав і не страждає ним у теперішній час;
раніше

встановлений йому діагноз олігофренія в ступені помірної дебільності слід
розцінити як

соціально-обумовлену затримку психічного розвитку, а в подальшому свого

підтвердження не знаходить; на обліку у психіатра не перебуває; виявляє
достатній рівень

трудової та соціальної адаптації; інкриміноване йому діяння скоїв у
стані, коли міг

віддавати собі звіт у своїх діях,
керувати ними, розуміти їх
протизаконність та

наказуємість; застосування примусових заходів медичного характеру не
потребує (а.с. 65-

68);

висновком
експерта № 2 від 12.01.2007 року, згідно якої на момент освідчення малолітній
потерпілій завдані наступні тілесні ушкодження: синці шкірних покровів лівої
гомілки на задній поверхні, біль грудної
клітки та передньої поверхні черева; вказані рани могли бути спричинені у
строк, вказаний у обставинах
справи, тобто 23.11.2006 року від дії
тупих твердих предметів з ударяючою поверхнею,
якими могли бути руки сторонньої людини і за ступенем тяжкості
кваліфікуються як легкі, без розладу
здоров'я, тілесні ушкодження (а.с.
55-56);

- поясненнями ОСОБА_2,
в яких він підтверджує такі фактичні обставини справи, як

те, що у листопаді 2006 року, ОСОБА_1,
у присутності її мами, примушував
її задовольнити

його статеву пристрасть неприродним способом, а саме,
показував їй свій статевий орган і

наказав їй взяти його в рот; при цьому мати рекомендувала їй це зробити і
тоді ОСОБА_1 не

бути їх бити; вона не хотіла цього робити,
і тоді підсудний ударив ї по спині та по голові;

все це бачив і малолітній син підсудного ОСОБА_3; 23.11.2006 року, коли мати була в

пологовому будинку м. Іршава,
ОСОБА_1, проти її волі,
вступив з нею у статеві стосунки

(а.с. 8-9);

аналогічними
за змістом пояснення з приводу цих обставин,
які дали органу дізнання ОСОБА_6(а.с. Ю); ОСОБА_13(а.с. 11); ОСОБА_16. (а.с.
12);

- поясненнями ОСОБА_14 , в яких він підтверджує такі фактичні
обставини справи, як

те, що очевидцем події не був, а дізнався про неї від малолітньої онуки
ОСОБА_2, коли її

привела до нього додому ОСОБА_8; ОСОБА_2 розказала, що ОСОБА_1 давав їй у рот свій

член та бив її, зокрема по ногах;
обзивав її паскудними словами; подія відбувалася на очах

ОСОБА_3 (а.с. 7);

аналогічними
за змістом пояснення з приводу цих обставин,
які дали органу дізнання ОСОБА_8
(а.с. 14); ОСОБА_10 (а.с. 15).

Покази
підсудного ОСОБА_1, дані досудовому та
судовому слідствам з приводу обставин вчинення злочину, судом визнані не достовірними і такими, що не відповідають іншим, встановленим по справі і перевірених судом
доказами, і в сукупності повністю
стверджують його вину у побоях,
мордуванні та розбещенні неповнолітніх.

На
підставі наведених та оцінених доказів,
суд визнає ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, оскільки Він вчинив умисне завдання
удару, побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили
тілесних ушкоджень.

У той же
час, ні органом досудового
слідства, ні судом, не здобуто доказів, що ОСОБА_1 вчинив щодо ОСОБА_2 інші
насильницькі дії, тому цю кваліфікуючу
ознаку з обвинувачення слід виключити.

На
підставі наведених та оцінених доказів,
суд визнає ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 156
КК України, оскільки Він, будучи батьком та особою, що її замінює, вчинив розпусні дії щодо малолітніх осіб.

Призначаючи
ОСОБА_1 міру покарання за ч.1 ст. 126 та ч.2
ст. 156 КК України, суд враховує ступінь та характер суспільної
небезпеки, дані, що характеризують його особу позитивно, те, що
судиться вперше, малолітні потерпілі та
їх представник не мають до нього будь-яких претензій, що ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ще 4 малолітніх дітей його співмешканки перебувають на його
повному матеріальному утриманні.

Обставиною, яка пом'якшує покарання, суд визнає вчинення його внаслідок збігу
обставин, пов'язаних з раніше
встановленим йому діагнозом олігофренія в ступені помірної дебільності.

Обставиною, яка обтяжує покарання підсудного, є вчиненні злочину щодо малолітньої, що перебуває у безпорадному стані, оскільки під час ЕПД виявлено педагогічну
занедбаність дитини природного розвитку,
перебуває у безпорадному стані.

В
сукупності всі ці обставини дають суду підстави вважати, що виправлення і перевиховання підсудного
може проходити із звільненням від відбуття покарання з випробуванням.

Цивільний позов
по справі не заявлений, речових доказів
не має.

Судові витрати
за проведення експертизи щодо становлять -
262-50грн..

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК
України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочинів,
передбачених ст. ст. 126
ч.1, 156 ч.2 КК України,
призначивши йому покарання: за
ст. 126 ч. 1 КК України у
виді штрафу у сумі 510-00грн.;
за ст.
156 ч.2 КК
України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, визначити ОСОБА_1 остаточне
покарання у виді штрафу у сумі 510-00грн. та позбавлення волі строком на 3 роки.

Застосувати
до ОСОБА_1 дію ст. 75 КК України і
звільнити його від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2
роки.

Стягнути
із ОСОБА_1 на користь лікарів-психіатрів обласної психіатричної лікарні м.
Берегово ОСОБА_17, ОСОБА_18 ОСОБА_19 за проведення експертизи щодо
ОСОБА_1 у сумі 157-50грн. та на користь ОСОБА_17 і ОСОБА_20 за проведення експертизи щодо ОСОБА_2 у сумі
105-00грн., а всього - 262-50грн..

Запобіжний
захід щодо ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд до вступу вироку у законну
силу залишити без змін.

На вирок
протягом 15 діб з
моменту його проголошення може бути подана апеляція до Апеляційного суду
Закарпатської області через Іршавський районний суд.