АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці 27 лютого 2007 р. колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Гончарука Г.М.

суддів Кифлюка В.Ф., Яценюка В.Ф.

за участю прокурора Сулятицького І.С.

та адвоката ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_3, адвоката
ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців
від 13
грудня 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель АДРЕСА_1, з неповною середньою освітою, не
одружений, не працюючий, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимий: 17.02.2003 року Ленінським районним судом м. Чернівці за ст. ст. 185 ч.3, 15-185 ч.3 КК України на 2 роки позбавлення волі із
застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком
на один рік; 18.06.2004 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст.
ст. 69, 71 КК
України на 2 роки 6 місяців
позбавлення волі, -

визнаний винним за ст. ст. 185 ч.3, 186 ч.3 КК України і йому призначено
покарання:

·
за ст. 185 ч.3 КК України 3 роки позбавлення волі;

·
за ст. 186 ч.3 КК України 4 роки позбавлення волі.

Справа № 11 -73/ 2007 р. Головуючий у І інстанції

Категорія ст. 186 ч.2 Богдан С.І.

КК України Доповідач Кифлюк В.Ф.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом часткового
складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_3
покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено
обчислювати з 31 липня 2006 року, міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироку законної сили
залишено у вигляді тримання під вартою, вирішено долю речових доказів.

Вирішено стягнути з ОСОБА_3 2795 грн. в користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди.

Згідно вироку, ОСОБА_3 05.06.2006 року біля 12-ї години в м. Чернівцях по вул. Головній 51, діючи умисно, повторно, з метою викрадення
чужого майна, таємно проник в службовий кабінет
ІНФОРМАЦІЯ_3, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_4, а саме: мобільний
телефон «Сіменс С 62», вартістю 450 грн. зі стартовим пакетом «ЮМС»
вартістю 50 грн., на рахунку якого було 80 грн., чехол до мобільного телефону вартістю 15 грн., гроші в сумі 2200 грн., а всього викрав майна на суму 2795 грн., з викраденим скрився з місця злочину і розпорядився
ним на власний розсуд.

Крім цього, 31.07.2006 року ОСОБА_3 біля 8-ї години в АДРЕСА_2, діючи
умисно, повторно, з метою викрадення чужого майна проник через вхідні двері в житловий будинок, звідки відкрито викрав майно
потерпілої ОСОБА_5, а саме: жіночу сумочку
вартістю 50 грн., мобільний телефон «Нокіа 3310», вартістю 150 грн., зі стартовим пакетом «ЮМС»,
вартістю 60 грн., на рахунку якого було 8 грн., шкіряний гаманець
вартістю 40 грн., 52 ЄВРО, що по курсу НБУ становить 331
грн. 77 коп., 66 гривень, дві платіжні картки «Приватбанку», на рахунку однієї було 401 грн., на рахунку іншої -
1 грн., всього викрав майна на суму 1108 грн. 57 коп. з викраденим
скрився з місця злочину і розпорядився ним на власний розсуд.

На цей вирок засуджений ОСОБА_3, його захисник ОСОБА_2 та
адвокат ОСОБА_1 подали апеляції, в яких
просили скасувати вирок, а справу направити на додаткове розслідування.

Адвокат ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_2 в своїх
апеляціях зазначили, що на досудовому слідстві не проводилось впізнання з
потерпілою ОСОБА_5 Апелянт ОСОБА_1 також посилався на те, що
суд помилково послався як на докази вини ОСОБА_3 на його явки з повинною,
оскільки останній є розумові-відсталою людиною, суд не взяв до уваги
покази свідка ОСОБА_2 в тій частині, що засуджений збирав використані стартові пакети до мобільних
телефонів, суд не дослідив покази свідка ОСОБА_6, свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не приймали участь у
впізнанні, кваліфікація за ст. 186 ч.3 КК України не відповідає обставинам
справи, також суд не звернув уваги,
що покази ОСОБА_4 щодо обставин знаходження речей в її службовому кабінеті не відповідають показам ОСОБА_3, вказаним
ним в явці з повинною.

Захисник ОСОБА_2 також посилалась на те, що її син
ніколи не використовував слів, які записані в його явках з повинною, останній міг
написати тільки під диктовку.

Засуджений
ОСОБА_3 в своїй апеляції посилався на те, що він не вчиняв злочинів, за які його засуджено, його залякали
працівники міліції, і тому він написав явки з повинною.

Заслухавши доповідь судді,
засудженого ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_1, захисника
ОСОБА_2, які підтримали подані ними апеляції, просили задовольнити їхні вимоги, посилаючись на ті обставини,
що викладені в їхніх апеляціях, прокурора, який просив
відмовити в задоволенні апеляцій, а вирок залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляцій. Колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому
задоволенню.

Винність засудженого ОСОБА_3 у викраденні майна ОСОБА_4 з
службового кабінету в барі «Зеро» в м.
Чернівцях 5 червня 2006 року біля 12-ї години на загальну суму 2795 грн. знайшла своє підтвердження в досліджених в
судовому засіданні доказах і суд
вірно кваліфікував дії ОСОБА_3 по цьому епізоду за ст.. 185 ч.3 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення майна
повторно із проникненням в приміщення.

Суд вірно поклав в основу вироку
покази потерпілої ОСОБА_4, яка в судовому засіданні розказала про
обставини викрадення її майна, покази свідка ОСОБА_10, який дав показання, що ніколи не продавав ОСОБА_3 ніяких стартових пакетів, дані протоколу добровільної видачі
ОСОБА_3 стартового пакета СІМ-СІМ НОМЕР_1 НОМЕР_2, що належав
ОСОБА_4, дані явки з повинною ОСОБА_3 від 12.07.2006
року, з яких вбачається, що останній зізнався в крадіжці мобільного телефону та грошей в сумі 2200 грн. в барі «Зеро»,
покази свідка ОСОБА_11, який дав показання в суді, що при відпрацюванні
крадіжки майна ОСОБА_4 було встановлено, що
стартовим пакетом мобільного телефону потерпілої
користувався ОСОБА_3 і який при затриманні зізнався у вчиненні крадіжки мобільного
телефону і грошей в барі «Зеро».

Досліджені судом докази узгоджуються між собою, свідчать про те, що
крадіжку майна ОСОБА_4 вчинив засуджений ОСОБА_3

А тому посилання апелянтів на те, що ОСОБА_3 не
вчиняв цього злочину є безпідставні.

Також є безпідставними в своїх
апеляціях посилання адвоката ОСОБА_1 та засудженого
на те, що суд невірно, як на доказ вини ОСОБА_3 зіслався у вироку на його явки з повинною, оскільки останній є
розумово-відсталою особою.

З досліджених судом висновків
судово-психіатричних експертиз (а.с. 64-65, 68-70) вбачається, що ОСОБА_3 на період
часу, до якого відноситься інкримінований йому злочин, ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого
іншого тимчасового хворобливого розладу
психічної діяльності також не виявляв, виявляв ознаки легкої розумової
відсталості, його дії носили послідовний цілеспрямований характер і були направлені на реалізацію інтересів користі, він міг у
повній мірі віддавати собі звіт у своїх діях та
керувати ними, його необхідно вважати осудним.

Оскільки зазначені у явках повинною ОСОБА_3 дані підтверджуються іншими доказами
по справі і судом не встановлено, що до ОСОБА_3 застосовувались недозволені методи слідства, написані засудженим явки
з повинною є допустимими доказами і суд вірно зіслався на них у вироку.

Що стосується епізоду відкритого викрадення майна
потерпілої ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи, але
невірно кваліфікував дії ОСОБА_3 як закінчений злочин.

Винність ОСОБА_3 в тому, що 31.07.2006
року вранці біля 8-ї
години він проник в житловий будинок по
АДРЕСА_2 і під час вчинення там крадіжки чужого
майна був виявлений потерпілою ОСОБА_5, після чого з викраденим намагався втекти звідти і під час втечі був
затриманий підтверджується також сукупністю досліджених судом 1-ї
інстанції доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 в суді дала показання, що 31.07.2006 року вранці почула шум на веранді будинку, там же
побачила незнайомого молодого хлопця. Також там були
розкидані її речі. Коли кинулась наздоганяти того хлопця, останній кинувся бігти, викинув щось з її сумки і побіг вулицею.
Тоді ж підбіг на її крик чоловік, якому вона показала на
втікача і пояснила, що той викрав їхні речі. Через декілька хвилин її чоловік наздогнав того незнайомця і привів до дому.
Чоловік пояснив їй, що злодій по дорозі викинув гаманець, а
повертаючись назад із незнайомцем, він
підібрав той гаманець. Тим незнайомцем, що викрадав її речі, був ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_7 в суді дала показання, що 31.07.2006 року вранці почула на вулиці
якийсь крик. Коли вийшла на вулицю, ОСОБА_5 їй сказала, що їхню сім'ю обікрали, а через деякий час побачила, як сусід ОСОБА_6
вів незнайомого хлопця до себе у двір і повідомив їй, що той хлопець викрав у
них гаманець. Чула як впійманий визнавав вчинення крадіжки і просив не
викликати працівників міліції.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання, що 31.07.2006 року біля 8-ї
години бачила, як повз паркан дошкільної установи пройшов молодий хлопець, який через декілька хвилин біг у
зворотному напрямку, тримаючи в руках якийсь
предмет, а затим хлопцем біг чоловік. Слідом за ними бігла жінка, яка повідомила, що їх з чоловіком обікрали. Через
кілька хвилин чоловік вів назад того хлопця, що втікав від нього.

Свідок ОСОБА_9 в суді дав показання, що влітку
2006 року вранці на подвір'ї ОСОБА_6 бачив ОСОБА_3, якого тоді
господар двору затримав за викрадення його майна. Тоді ОСОБА_3 визнавав те, що
викрав майно ОСОБА_5, просив не повідомляти в міліцію.

З дослідженої судом явки з повинною ОСОБА_3 (а.с. 94) вбачається, що
останній власноручно написав зізнання в тому, що 31.07.2006 року на вул.. Петергофській
в одному з будинків він побачив сумку, проник в будинок, викрав з сумки гаманець. Власник будинку побачив його і
став бігти за ним. Він втікав, але власник його впіймав і викликав
працівників міліції.

З досліджених доказів вбачається, що ОСОБА_3
заволодівши майном ОСОБА_5 не мав реальної можливості розпорядитися ним на свій
розсуд, оскільки під час втечі з місця події, неподалік був
затриманий особою, яка переслідувала його з місця вчинення
злочину.

Оскільки ОСОБА_3 не мав можливості розпорядитися викраденим, не довів свій умисел
до кінця з незалежних від його волі причин, дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати як замах на вчинення грабежу.

Посилання ж апелянтів на те, що на досудовому слідстві не
проводилось впізнання з потерпілою і свідками як на порушення вимог
законодавства, є надуманими і нікчемними.

Виходячи зі змісту ст. 174 КПК України, проведення такої слідчої дії як «пред»явлення
особи для впізнання», є правом слідчого, а не обов»язком, необхідність її
проведення визначається самим слідчим.

Посилання ж апелянта ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на те, що покази потерпілої ОСОБА_5, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які в суді вказали на ОСОБА_3, як на особу, що викрала 31.07.2006 року майно з будинку ОСОБА_5, не являються доказами по справі - не ґрунтується
на законі, суперечать загальним засадам
визначення поняття «докази» (ст. 65 КПК України), а тому не заслуговують
на увагу.

Суд 1-ї інстанції, дослідивши докази по
справі, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_3, а
невизнання вини засудженим визнав як лінію його захисту і намір ухилитися від
відповідальності.

Подальше заперечення засудженим своєї вини спростовується
перевіреними апеляційною інстанцією доказами, аналіз яких наведено
вище.

А тому колегія суддів вважає, що апеляції піддягають
частковому задоволенню і дії ОСОБА_3 необхідно
перекваліфікувати зі ст. 186 ч.3 на ст. ст. 15, 186 ч.3 КК України.

Незважаючи на зміну кваліфікації дій засудженого, колегія суддів не вбачає
підстав для пом'якшення міри покарання, оскільки вид і міра покарання ОСОБА_3 призначені
у відповідності до вимог ст. 65
КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 365, 366, 367,
373 КПК України, колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 грудня 2006 року щодо ОСОБА_3 в
частині засудження його за ст. 186
ч.2 КК України змінити.

Перекваліфікувати
дії ОСОБА_3 зі ст. 186 ч.3 КК
України на ст. ст. 15,
186 ч.3 КК України

В іншій частині вирок залишити без змін.

Головуючий Г.М. Гончарук

Судді В.Ф.Кифлюк

В.Ф.Яцинюк