Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11, ОСОБА_12,
при секретарі прокурора захисника за участю засудженого ОСОБА_13, ОСОБА_14 ОСОБА_6,ОСОБА_7,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 травня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000207, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від

19 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області

від 22 травня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2013 року за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 цього ж Кодексу звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців.

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від

19 лютого 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року, ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 121 КК України - на строк

8 років, за ч. 4 ст. 189 КК України - на строк 9 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Відповідно до ст. 71 цього ж Кодексу за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 квітня

2013 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 01 травня 2013 року приблизно о 22.30 год., бажаючи вчинення ОСОБА_8 на користь батька ОСОБА_7 - ОСОБА_9 дій майнового характеру, прийшовши у будинок, де проживав ОСОБА_8 по АДРЕСА_2, вимагаючи повернення грошей у сумі 2000 грн, які на його думку були викрадені потерпілим у його батька, не менше 25 разів вдарив ОСОБА_8 руками по обличчю та тулубу, завдавши останньому тяжких тілесних ушкоджень, від яких той

02 травня 2013 року помер у лікарні.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на його захисника, які наполягали на необхідності скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково на таких підставах.

Згідно з п. с) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Засуджений згідно з ч. 3 ст. 43 КПК України має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Обвинувачений відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України наділений правом мати захисника, який би брав участь у проведенні процесуальних дій, та на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі ст. 52 КПК України участь захисника є обов'язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Як видно з матеріалів провадження вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів, через що участь захисника у відповідному кримінальному провадженні в силу ст. 52 КПК України є обов'язковою.

Однак суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, проігнорував наведені положення процесуального закону, провівши апеляційний розгляд кримінального провадження за обвинувачення ОСОБА_7 за відсутності його захисника.

Наведені обставини, з огляду на вимоги процесуального закону, незважаючи на позицію самого засудженого щодо проведення апеляційного розгляду за відсутності його захисника (що було встановлено у результаті прослуховування долучених до матеріалів кримінального провадження технічних носіїв інформації, а саме звукозапису судового засідання від

22 травня 2014 року), свідчать про порушення апеляційним судом права ОСОБА_7 на захист, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Таким чином, ухвалу апеляційного суду належить скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, з дотримання положень процесуального закону щодо проведення апеляційного розгляду, у тому числі й вимог щодо забезпечення права засудженого на захист, перевірити всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня

2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд цього провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11ОСОБА_12