Справа
№ 11-103-2007 р.
Головуючий суду 1
інстанції Голубкін О.І.
Доповідач апеляційного суду Погорєлова Г.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

Головуючої Погорєлової Г.М.

суддів: Губи О.О., Салтовської І.Б.

за участю прокурора Осипенко
О.М.

засудженого ОСОБА_1

захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянула у
відкритому судовому засіданні
в м. Миколаєві
матеріали кримінальної справи за апеляціями засудженого ОСОБА_1 та в
його інтересах захисника ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м.
Миколаєва від 27 вересня 2006 p., яким засуджено:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Миколаєва, раніше судимого 5
разів: 1) 23.01.1989
р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ст. 140 ч.2 КК України 1960 р. на 2 роки позбавлення
волі, з відстрочкою виконання вироку на 2
роки на підставі ст. 46-1
КК України 1960 р. 2) 01.12.1989 р. Миколаївським
обласним судом за ст.ст. 81
ч.З, 140 ч.2 КК
України з застосуванням ст. 43
КК України 1960 р на 5 років
позбавлення волі, звільненого 06.04.1994 р. за
відбуттям строку покарання
3)

03.04.1995 р. Центральним районним судом м.
Миколаєва за ст.ст. 140 ч.З, 145 ч.І КК України 1960 р. на 6 років
позбавлення волі, звільненого 20.06.2000
р. на підставі ст.8 Закону
України «Про амністію» від 11.05.2000
р. 4) 15.11.2000 р.
Ленінградським районним судом м. Києва за ст. 229-6 ч.І КК України 1960
р. на 1 рік
позбавлення волі, звільненого 18.08.2001
р. за відбуттям покарання 5)
30.04.2002 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ст.З09 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення
волі, з випробуванням на 1
рік, направленого для відбування покарання постановою цього ж суду від 17.10.2002 p., звільненого 19.11.2004 р. за відбуттям
покарання

2

за
ст. 189 ч.З КК України на 7
років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 10.01.2006 р., в м.
Миколаєві, на вул. Радянській, біля нічного клубу «Космо», зустрівши свого
знайомого ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, став вимагати у нього, діючи повторно, гроші
в сумі 600 грн. нібито для матеріальної підтримки осіб в місцях позбавлення
волі. Коли ОСОБА_4 відмовився
передати гроші, то ОСОБА_1 висловив погрози розправою та сказав, щоб гроші були
передані до 13.01.2006 р.

12.01.2006
p., приблизно
о 22 год.,
ОСОБА_1 та його знайомий ОСОБА_5 прийшли до цього ж клубу. Перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, ОСОБА_1 став знов вимагати у ОСОБА_4 600 грн. Потерпілий
звернувся до ОСОБА_5, як до свого знайомого, з проханням поговорити з ОСОБА_1, щоб той не
вимагав грошей, яких він збирається давати. Вийшовши з бару, ОСОБА_5 передав
ОСОБА_1 розмову з ОСОБА_4. Після цього ОСОБА_1 повернувся в приміщення бару,
став наносити потерпілому удари ножем в різні частини тіла, чим заподіяв легкі
тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. При цьому
ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_4
передачі грошей наступного Дня.

В апеляціях:

- засуджений ОСОБА_1 просить
перекваліфікувати його дії на хуліганство. Стверджує про наявність неприязних
стосунків з ОСОБА_4 у зв'язку з боргом та що в барі 12.01.2006 р. з'ясовував з
ним відносини, в грубій формі, у присутності охоронців. Зазначає, що гроші у
потерпілого не вимагав та що не встановлені очевидці події. Також вказує, що
хворіє на туберкульоз, характеризується позитивно та що цивільний позов не
заявлений.

- захисник ОСОБА_2 в апеляції та доповненнях до неї просить
вирок скасувати, справу направити на додаткове розслідування. Вважає, що
висновки суду доказами не підтверджені і не усунені суперечності в показаннях
засудженого та потерпілого, а свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взагалі не підтвердили розмову
про гроші. Вказує, що не спростовані твердження ОСОБА_1 про побиття ним
потерпілого через неприязнь. Також посилається, що потерпілий звернувся в
міліцію не одразу та відмовився від очної ставки з ОСОБА_1 На думку захисника
на постановления обвинувального
вироку вплинули попередні судимості ОСОБА_1

Наводячи аналіз показань потерпілого, апелянт вказує про
непослідовність його показань щодо мотиву дій ОСОБА_1 та про передачу йому 20 грн. нібито на
бензин. Апелянт вважає, що між засудженим та потерпілим виникли
цивільно-правові відносини, тому правильною є кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст.
355 ч.І КК України. Водночас ставить питання про перекваліфікацію його дій зі
ст. 189 ч.З на
ст.296 ч.4 КК України.

3

В запереченнях на апеляцію потерпілий ОСОБА_4 стверджує про
достовірність його показань щодо вимагання грошей ОСОБА_1 Зазначає, що з заявою
про злочин звернувся через 10
днів у зв'язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, а цивільний позов
не подав через необізнаність щодо процесуального порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення на підтримку
апеляцій засудженого ОСОБА_1,
захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 (остання допущена до участі у справі
апеляційною інстанцією), думку прокурора про залишення вироку без зміни,
вивчивши матеріали кримінальної справи, а також надані додатково, обговоривши
доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_4 в судовому
засіданні, 10.01.2006 р., ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння, зустрівши
ОСОБА_4 біля клубу, тобто біля місця роботи, заявив, що той повинен дати йому
600 грн. до 13.01.2006 р. на підтримку осіб в місцях позбавлення волі, оскільки
має хорошу роботу. У відповідь на відмову, став погрожувати ОСОБА_4 та вимагав хоча б
20 грн. на бензин.
Ці гроші йому передав. 12.01.2006
р. ОСОБА_1 був у клубі з ОСОБА_5 Звернувся до ОСОБА_5 з проханням пояснити
ОСОБА_1, що
грошей не дасть. Вони обидва пішли з клубу. Але через декілька хвилин ОСОБА_1
повернувся. Погрожував ОСОБА_4
ножем в руці. Наніс удари по тілу. Вимагав передати наступного дня 600 грн.

Потерпілий зазначив, що ОСОБА_1 вимагав передачі грошей
наприкінці тижня, коли виплачувалася заробітна плата.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_4 заподіяні легкі
тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я у виді ран у
ніжній треті правого стегна, правого плечового суглобу, м'яких тканин обличчя,
які утворилися від не менш 3-х
кратної дії колюче-ріжучого предмета, можливо від клинка та леза ножа (а.с.20-21).

Свідок ОСОБА_5 суду підтвердив, що 12.01.2006 р. знаходилися з
ОСОБА_1 в нічному клубі, вживали спиртні напої. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 звертався до
ОСОБА_5 з проханням заступитися за нього та поговорити з ОСОБА_1, що б той «не
чіплявся». Розповів цю розмову ОСОБА_1,
коли виходили з клубу. ОСОБА_1 повернувся. Між ним та ОСОБА_4 виникла
бійка. Вони обидва були збуджені.

Сам ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що знав
про місце роботи ОСОБА_4
в нічному клубі. 10.01.2006
р. приходив до клубу та зустрічався з ОСОБА_4 Там же були 12.01.2006 разом з ОСОБА_5
Вживали спиртні напої. ОСОБА_5 повідомив йому про розмову з ОСОБА_4, який
просив ОСОБА_5 заступитися за нього. Повернувся до клубу. Наніс удари ножем ОСОБА_4 Підтвердив й те,
що до цього ОСОБА_4 передавав
йому 20 грн.

Дослідивши зазначені докази, суд зробив обґрунтований
висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вимаганні чужого майна, поєднаному з
насильством, небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, вчиненому повторно
(з урахуванням характеру попередніх судимостей ОСОБА_1)- Дії засудженого
правильно кваліфіковані за ст. 189
ч.З КК України.

Стверджуючи про обмову з боку ОСОБА_4 щодо мотиву дій,
ОСОБА_1 не навів суду будь-яких підстав для цього. Щодо тверджень захисника
ОСОБА_2 в апеляції про непослідовність показань потерпілого під час провадження
по справі, то в судовому засіданні не досліджувалися його показання, дані під
час досудового слідства. Клопотань такого роду засуджений та його захисник не
заявляли.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_4 в органи міліції
зареєстрована поданою 22.01.2006.,
тобто ще під час перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні. В
запереченнях на апеляцію ОСОБА_4
зазначив, що саме ця обставина була причиною звернення в органи міліції не
одразу після події. Відмова потерпілого від проведення очної ставки з ОСОБА_1
сама по собі не може вплинути на оцінку показань потерпілого.

Щодо свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на яких посилається в
апеляції захисник ОСОБА_2, як на таких, що не підтвердили розмову про гроші між
потерпілим та засудженим, то вони є знайомими ОСОБА_1 Крім того, з показань в
судовому засіданні свідка ОСОБА_6 видно, що він не був присутнім при подіях 10 та 12.01.2006 p., а з показань
свідка ОСОБА_5 видно, що він також не був присутнім при події 10.01.2006 p., а подію 12.01.2006 р. спостерігав
частково.

Тому не має підстав ставити під сумніви показання
потерпілого ОСОБА_4 як у
відношенні характеру дій ОСОБА_1,
які апелянти не заперечують, так і у відношенні корисного мотиву цих дій,
якій апелянти заперечують.

Покарання ОСОБА_1 призначено з додержанням вимог ст.65 КК
України. З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину колегія суддів не
вбачає підстав для пом'якшення покарання.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2006 р. у відношенні
ОСОБА_1 - без
зміни.

Головуючий