АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/548/15 Справа № 182/7507/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002965, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.119 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження, не оспорюючи доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом не враховано ту обставину, що дане кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 2167,69 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 80000 грн. - моральної.
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненні до неї просить змінити вирок щодо нього, призначивши йому менш суворе покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Посилається на те, що судом не було враховано, що ініціатором конфлікту був сам потерпілий ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що суд взяв до уваги покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, але які не були безпосередньо очевидцями конфлікту. Вказує, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме те, що він працює, позитивно характеризується за місцем проживання, повність визнав свою вину, розкаявся в скоєному, повністю відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду та визнав моральну шкоду. Стверджує, що відсутні докази того, що він вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та дану обставину підтвердили у судовому засіданні свідки.
У апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно до якої і повинно було призначатися покарання, в частині матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без змін.
В доповненні до апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_9 також просить скасувати вирок суду через неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 200 тис. грн. з визначенням строків виплати.
У поданих на апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, запереченнях обвинувачений ОСОБА_6 наводить аргументи щодо неспроможності доводів прокурора та просить відмовити в задоволенні зазначеної апеляційної скарги.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 2167,69 грн.у відшкодування матеріальної шкоди та 80000 грн. - моральної.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, вбивства через необережність.

Як установив суд, 18 липня 2014 року близько 21.30 год. ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в салоні автомобіля «ВАЗ-2121» державний номер НОМЕР_1 , в районі будинку №32 по вул.Барнаульській в м.Нікополі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході сварки із ОСОБА_10 через те, що ОСОБА_6 під час керування автомобілем ледь не здійснив наїзд на дітей та дружину ОСОБА_10 , відповідаючи на удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_10 , умисно наніс один удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_10 , від якого останній впав та вдарився потиличною частиною голови об асфальтне покриття дороги. В результаті вказаних необережних дій потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та просили апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, думку потерпілої ОСОБА_9 на підтримку своєї апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, і просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що судовий розгляд за провадженням проведено неповно та необ`єктивно, а висновки суду не підтверджені зібраними у справі доказами є необґрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за яке його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Так, із матеріалів провадження видно (і це зазначено у вироку суду першої інстанції), що такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він частково визнав свою винуватість; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту, висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив причину смерті ОСОБА_10 та ступінь тяжкості заподіяних останньому тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли бути спричинені його падінням з висоти власного росту та ударі лівою тім`яно-потилочною областю голови об асфальтне покриття. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та настанням смерті потерпілого.

За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток основи черепа, внутрішньо-мозкових крововиливів, забоїв головного мозку, які ускладнились розвитком набряку. Як убачається з висновку експерта, вони знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, найвірогідніше, спричинені від одної потужної дії в ліву тім`яно-потилочну область голови. Поряд із цим, при додатковій судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 не виключена можливість спричинення тілесних ушкоджень потерпілому при обставинах та механізмі, вказаних підозрюваним ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за його участю.

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 1 ст. 119 КК, так як умислом ОСОБА_6 не охоплювалося заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а щодо смерті потерпілого в його діях є необережна вина, оскільки він повинен був і міг передбачати можливість падіння потерпілого і настання від цього суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті.

Виходячи з наведеного, доводи у скарзі потерпілої ОСОБА_9 щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 119 на ч. 2 ст. 121 КК України.

Що стосується посилань у скарзі обвинуваченого на те, що суд у вироку безпідставно стверджує про скоєння ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, такі доводи також є безпідставними, оскільки, як вбачається з журналу та технічного запису судового засідання, ОСОБА_6 в судовому засіданні 02 грудня 2014 року показував, що 18 липня 2011 року приблизно о 18.00 год. випив приблизно 100 г горілки. Крім того, на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що ж стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, вони є непереконливими.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, також не заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_6 статті 75 КК судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставини, як такі, що помякшують покарання, визнання ним вини, часткове відшкодування ним матеріальних збитків, а також ті обставини, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності. До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та завдання тяжких наслідків.

Суд також обґрунтовано врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем у парковій зоні, що спричинило конфліктну ситуацію. а також те, що від дій обвинуваченого наступила смерть потерпілого.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

З огляду на це, наведені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання більш тяжкого, на що вказував в своїй апеляційній скарзі прокурор, чи більш м`якого покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не пов`язаного з позбавленням волі, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

Враховуючи зазначене, колегія суддів визнає, що судом правомірно стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_9 з обвинуваченого ОСОБА_6 80000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуту судом суму колегія суддів вважає справедливою сатисфакцією спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4