Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6331/13-к
Провадження №: 1-кп/332/457/13
Вирок

Іменем
України

16 грудня 2013 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста
Запоріжжя в складі:

Головуючого - судді: Федоренка
О.І.;

при секретарі: Педак С.С.;

за участю прокурора: Петрова І.С.,

розглянувши у підготовчому
судовому засіданні в залі суду
кримінальне провадження за
обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Нікополь Дніпропетровської області,
громадянина України, з середньою
освітою, не одруженого, не працюючого,
маючого на утриманні двох
неповнолітніх дітей, зареєстрованого а
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
судимого 12.4.2013 року Заводським
районним сіндом за ч.2 ст.125 КК України,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.389-1 КК
України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, діючою навмисно, будучи
засудженим вироком Заводського
районного суду від 14.4.2013 року за
скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.125
КК України до покарання у вигляді 150
годин громадських робіт. Крім того,
вищезазначеним вироком суду, 30.3.2013 року
затверджено угоду про примирення,
згідно до якої, ОСОБА_1 зобов'язався
відшкодувати потерпілому ОСОБА_2, борг
в розмірі 2250 грн., та моральну шкоду в
розмірі 250 грн., усвідомлюючи зміст
укладеної угоди, характер
обвинувачення, беззастережно визнавши
провину, розуміючи свої права та
наслідки укладення, затвердження та
невиконання угоди, діючи умисно, з
метою невиконання угоди про примирення
щодо обов'язку сплати потерпілому в
трьохмісячний строк боргу в розмірі 2250
грн. та відшкодування моральної шкоди в
розмірі 250 грн., в період з 12 квітня по 3
жовтня 2013 року, маючи доходи з
офіційного місця роботи та можливість
провести сплати, умисно не виконав
вирок суду та угоди про примирення.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за
ст.389-1 КК України, як умисне невиконання
засудженим угоди про примирення.

Під час досудового розслідування
16 грудня 2013 року між прокурором, якому в
порядку ст.37 КПК України надані
повноваження прокурора у даному
кримінальному провадженні і
обвинуваченим в порядку, передбаченому
ст.ст.468,469,472 КПК України, укладена угода
про визнання винуватості.

Згідно угоди прокурор та
обвинувачений дійшли згоди щодо
формулювання підозри, всіх істотних,
для даного кримінального провадження,
обставин та правової кваліфікації дій
ОСОБА_1 за ст.389-1 КК України.

Обвинувачений у повному обсязі
сформульованої підозри беззастережно
визнав свою винуватість у вчиненні
даного кримінального правопорушення.
Сторонами узгоджено, що при
затвердженні угоди обвинуваченому
буде призначене покарання за ст.389 КК
України у вигляді 1 року обмеження волі
зі звільненням від відбування
покарання на 1 рік, та покладенням
обов'язків, передбачений ст.76 КК
України. В угоді передбачені наслідки
її укладення, затвердження та
невиконання, які роз'яснені
обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314
КПК України питання про можливість
затвердження даної угоди про визнання
винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468,469
КПК України у кримінальному
провадженні щодо кримінальних
проступків, злочинів невеликої чи
середньої тяжкості, тяжких злочинів,
внаслідок яких шкода завдана лише
державним чи суспільним інтересам,
може бути укладена угода про визнання
винуватості між прокурором та
підозрюваним чи обвинуваченим.

В судовому засіданні прокурор,
вважаючи, що при укладенні даної угоди
дотримані вимоги і правила КПК України
та КК України, просив цю угоду
затвердити і призначити
обвинуваченому узгоджену в угоді міру
покарання та інші передбачені угодою
заходи.

Обвинувачений в судовому
засіданні також просив угоду з
прокурором затвердити і призначити
узгоджену в ній міру покарання, при
цьому беззастережно визнав себе
винуватим у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.389-1 КК
України в обсязі підозри, дав згоду на
застосування узгодженого виду
покарання, заявивши, що здатний реально
виконати взяті на себе відповідні до
угоди зобов'язання.

Суд шляхом проведення опитування
сторін кримінального провадження
переконався, що укладення угоди
сторонами є добровільним, тобто не є
наслідком застосування насильства,
примусу, погроз або наслідком обіцянок
чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті,
що передбачені в угоді. При цьому судом
з`ясовано, що обвинувачений повністю
усвідомлює зміст укладеної з
прокурором угоди про визнання
винуватості, характер обвинувачення,
щодо якого визнає себе винуватим,
цілком розуміє свої права, визначені п.1
ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки
укладення, затвердження даної угоди,
передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та
наслідки її не виконання, передбачені
ст.476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки
умови угоди про визнання винуватості
між прокурором та обвинуваченим
відповідають вимогам КПК України та КК
України, суд, врахувавши заслухані
доводи сторін кримінального
провадження, дійшов висновку про
наявність всіх правових підстав для
затвердження цієї угоди.

Керуючись ст.ст.314,369,373,374,376,474,475
КПК України,

ЗАСУДИВ:

Затвердити по кримінальному
провадженню угоду про визнання
винуватості від 16 грудня 2013 року
укладену між прокурором та
обвинуваченим.

ОСОБА_1 визнати винуватим у
скоєнні злочину, передбаченого ст.389-1
КК України, призначивши йому покарання
- ОДИН рік обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України
звільнити обвинуваченого від
відбування покарання з випробуванням
на ОДИН рік.

Відповідно до ст.76 КК України
зобов'язати обвинуваченого: не
виїжджати за межи України на постійне
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживати;
періодично з'являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчу інспекцію.

Копія вироку негайно після його
проголошення вручається
обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суду міста
Запоріжжя шляхом подачі апеляції
протягом тридцяти днів з дня його
проголошення.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після ухвалення рішення
судом апеляційної інстанції.

Суддя
О.І. Федоренко