Головуючий по справі -
Доповідач - ЄЛФІМОВ О.В.
Справа № 11а-93-2007
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 року. м. Київ.

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України у складі: головуючого - генерал - майора юстиції
КУЗЬМІНА А.С. , суддів - полковника
юстиції ЄЛФІМОВ А О.В. та підполковника юстиції ПОЛОСЕНКО B.C.,
за участю старшого прокурора відділу військової
прокуратури Центрального регіону України підполковника юстиції КУРАКІНА
О.О., розглянув в судовому засіданні
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок військового місцевого суду
Київського гарнізону від 31
жовтня 2007 року, яким рядовий військової частини А- 2299

ОСОБА_1,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті
Львові, громадянин України, не судимий,
призваний на військову службу в травні 2003 року, засуджений
за ст.
408, ч.1 КК України з застосуванням
ст. ст. 69
та 62 КК
України до 1 року 6 місяців
дисциплінарного батальйону.

Як
зазначено у вироку ОСОБА_1 скоїв злочин при таких обставинах. 5 вересня 2003 року
ОСОБА_1, не бажаючи служити в армії і з
метою ухилитись від військової служби,
без поважних причин не прибув до військової частини з госпіталю, а уїхав до батьків у м. Львів. 9
вересня, того же року, разом з матір'ю він прибув до м. Києва,
де їх зустрів представник частини. Але,
під час слідування до місця служби,
в той же день, ОСОБА_1
знову, з той же самою метою, втік від представника частини і став
переховуватися, проживаючи у різних
населених пунктах України. І лише 16
вересня 2007 року він
був затриманий у м. Львові
співробітниками Військової служби правопорядку.

В
апеляційній скарги засуджений, не
оспорюючи кваліфікацію своїх дій за
ст. 408 ч.1 КК
України, разом з тим вказує, що призначене йому покарання не відповідає
тяжкості скоєного і є надмірно суворим.
При цьому ОСОБА_1 вказує, що суд
1 інстанції, не врахував, що він свою вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю вчиненого
злочину, до кримінальної
відповідальності раніше не притягувався і характеризувався позитивно. Крім
того, незважаючи на те, що у нього була відстрочка від призову за
станом здоров'я, він добровільно пішов
служити. Під час служби, у зв'язку з
болями в області живота, його направили
до шпиталю, а коли там не прийняли за
причиною неправильного оформлення документів,
він поїхав до дому і лікувався самостійно. В подальшому, до військової частини повертатися побоявся, працевлаштувався і одружився. Своє
місцезнаходження не приховував і вів нормальний образ життя. На теперішній час
його дружина вагітна, не працює і
потребує його допомоги.

В
зв'язку з викладеним, засуджений просить
вирок змінити і призначити йому покарання у виді арешту з утриманням на
гауптвахті.

Заслухавши
доповідача, виступ прокурора, який вважав необхідним вирок залишити без
змін а апеляційну скаргу без задоволення,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги, військовий апеляційний суд регіону приходить
до висновку, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Висновок
суду 1-ї інстанції
про винність засудженого в скоєному відповідає фактичним обставинам справи і
ґрунтується на повно і об'єктивно досліджених в судовому засіданні та належним
чином оцінених і наведених у вироку доказах,
які зібрані по справі.

2

Всебічно
перевіривши в судовому засіданні всі зібрані по справі докази та мотивувавши
своє рішення у вироку, суд 1-ї інстанції
прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 в скоєні інкримінованого
йому злочину і правильно кваліфікував дії засудженого за ст. 408,
ч.1 КК України.

Що
стосується покарання, то воно призначено
ОСОБА_1 з урахуванням характеру та ступені суспільної небезпеки скоєного, обставин справи та даних про особу
засудженого і його сімейний стан. При цьому суд, всупереч твердженням апелянта, не тільки послався на всі пом'якшуючи
покарання обставини (а саме те, що
ОСОБА_1 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в скоєному щиро розкаявся, до військової служби характеризувався
позитивно), а також і інші, вказані в скарги, а і урахував їх, застосувавши відносно ОСОБА_1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання нижче від нижчої
межи встановленої в санкції статті 408
КК України та замість позбавлення волі направив його до дисциплінарного
батальйону.

Були
відомі суду, при призначенні міри
покарання, і обставини стосовно стану
здоров'я ОСОБА_1, який за висновком
військово-лікарської комісії визнаний придатним до військової служби.

Таким
чином, призначене ОСОБА_1 покарання
відповідає скоєному і військовий суд регіону не находить підстав для його
зміни.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 362, 366 КПК України, військовий апеляційний суд регіону

УХВАЛИВ:

Вирок
військового місцевого суду Київського гарнізону від 31 жовтня 2007 року
відносно ОСОБА_1- залишити без змін, а
апеляційну скаргу засудженого - без задоволення.