Ухвала

іменем україни

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2014 року.

Зазначеним вироком місцевого суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз - 24 жовтня 2007 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 05 листопада 2009 року за постановою Малиновського районного суду м. Одеси умовно - достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 24 дня,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152 КК із застосуванням ст. 68 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2007 року та остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вироком вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на докази винуватості ОСОБА_1, а саме на протокол огляду речових доказів та постанову про їх приєднання до матеріалів справи, висновок судово-імунологічної експертизи № 225 від 03 березня 2010 року. В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, 20 січня 2010 року приблизно о 05.30 год., ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння у приміщенні бару «Кораблик», що розташований по вул. Крепостній, буд 2 «п» у м. Ізмаїл Одеської області, з метою здійснення з ОСОБА_2 насильницького статевого акту і придушення можливого опору з її боку, застосував насилля, що виразилося у нанесенні множинних (кількістю біля 40) ударів кулаками по голові, тулубу потерпілої, а також коліном та скляною пляшкою в обличчя останньої, чим спричинив їй тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Рана верхньої губи має ознаки легкого тілесного ушкодження, однак рубець після її загоєння непоправно спотворює обличчя ОСОБА_2, що є тяжким тілесним ушкодженням.

Після цього, ОСОБА_1 повалив ОСОБА_2 на підлогу, зняв з неї спідню білизну та почав роздягатися сам, однак свого умислу на насильницьке здійснення статевого акту не довів до кінця, оскільки потерпіла в ході опору вирвалася та втекла.

Він же, після вчинення замаху на зґвалтування ОСОБА_2, таємно викрав з приміщення бару мобільний телефон «Самсунг» з сім-карткою, чим спричинив ОСОБА_3 збитків загальною сумою 1 735 грн.

Засуджений у касаційній скарзі просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосування кримінального закону та порушеннями кримінально - процесуального закону. За твердженням засудженого, його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів не доведено, а вирок суду не відповідає вимогам статтям 323, 324, 327, 334 КПК 1960 року. Заперечує висновок суду про визнання тілесних ушкоджень отриманих потерпілою такими, що спричинили непоправне знівечення обличчя, оскільки на його думку, відповідно до загальноприйнятого уявлення про зовнішність людини обличчя потерпілої має задовільний вигляд і вона продовжує працювати барменом. Крім того, зазначає, що апеляційний розгляд проведено без участі захисника, чим було порушено його право на захист, а перебіг судового процесу не фіксувався технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 на підтримку своєї скарги, думку прокурора, який просив скаргу задовольнити частково, а справу направити на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування чи зміни вироку, ухвали чи постанови є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

На думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги засудженого про порушення його права на захист.

Статтею 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.

Проте, як убачається з матеріалів справи, зазначених вимог закону судом апеляційної інстанції не було дотримано.

Так, засуджений ОСОБА_1 в прохальній частині апеляційної скарги від 27 грудня 2012 року прямо зазначив, що розгляд справи в апеляційному порядку бажає проводити за участю його захисника (т. 2 а.с. 261). Ці обставини він підтвердив і в суді касаційної інстанції.

Однак, як видно з протоколу судового засідання, захисник ОСОБА_4, що надавав ОСОБА_1 професійну юридичну допомогу у суді першої інстанції в судове засідання апеляційного суду не прибув. Питання про розгляд справи за відсутності захисника апеляційний суд з учасниками судового провадження не обговорював, думки засудженого з цього приводу не з'ясовував.

За таких обставин, розгляд справи в суді апеляційної інстанції без участі захисника не узгоджується з вимогами справедливого судочинства, які гарантовані пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки сторона захисту опинилася в явно невигідному становищі відносно сторони обвинувачення.

Отже, процесуальні права засудженого ОСОБА_1 суттєво були обмежені та порушено його право на захист, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 370 КПК 1960 року є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 постановлено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, тому відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року вона підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді справи необхідно усунути зазначені недоліки, перевірити й інші доводи касаційної скарги засудженого та постановити обґрунтоване і законне рішення з дотриманням вимог кримінально-процесуального та кримінального законів.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7