Справа № 1326/1-32/10 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/2/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаряхОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю прокурораОСОБА_8
засудженогоОСОБА_9
його захисникаОСОБА_10
законного представника потерпілої та її представникаОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_14 та його захисника адвоката ОСОБА_15 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2010 року, -

встановила:
вироком Франківського районного суду м. Львова від 11.10.2010 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , без судимості,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання засудженому ОСОБА_16 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_16 до вступу вироку в законну силу залишено попередньо обраний тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_16 суд першої інстанції постановив рахувати з часу фактичного затримання з 13 жовтня 2008 року.

Цим же вироком

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, із неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше судимого 15.04.2002 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 304 КК України на чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання засудженому ОСОБА_18 призначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2013 року ухвала Апеляційного суду Львівської області від 26 липня 2011 року щодо ОСОБА_17 залишена без змін.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_19 визнаний винним та засуджений за те, що він, будучи неповнолітнім, 07 вересня 2008 року, близько 22.00 год., знаходячись поблизу будинку № 7 на вул. Тролейбусній у м. Львові, побачивши потерпілого ОСОБА_20 , який йшов розмовляючи по телефону, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, переслідуючи корисливі мотиви почав слідувати за ним і в четвертому під`їзді будинку АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий, ОСОБА_19 наздогнавши потерпілого на площадці першого поверху та наблизившись ззаду, наніс останньому один удар кулаком правої руки в задню частину голови, від чого ОСОБА_21 впав на підлогу, а ОСОБА_19 наніс йому правою ногою ще один удар в живіт і колінами притиснув останнього до підлоги, не даючи піднятись і витягнув з правої кишені його джинсових штанів мобільний телефон марки Нокіа 6300, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 765 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора Білайн № НОМЕР_2 . вартістю 25 грн., спричинивши ОСОБА_22 матеріальну шкоду на загальну суму 790 грн., після чого з місця події зник.

Крім того, 22 вересня 2008 року близько 00.10 год. неповнолітній ОСОБА_19 , знаходячись разом з ОСОБА_23 неподалік від КПП військової частини «А-0284», що на вул. Стрийській, 88, у м. Львові, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачивши потерпілого ОСОБА_24 , який рухався їм на зустріч і маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна за попереднім зговором та переслідуючи корисливі мотиви направлені на відкрите заволодіння майном ОСОБА_25 , неповнолітній ОСОБА_19 підійшов до потерпілого з правої сторони та обхопивши його правою рукою за шию, потягнув за собою назад, а ОСОБА_26 в цей час почав обшукувати потерпілого ОСОБА_24 , в лівій зовнішній кишені якого знаходилися гроші в сумі 50 грн. Однак, потерпілий ОСОБА_27 , не бажаючи віддавати належне йому майно, застосувавши фізичну силу, викрутив праву руку неповнолітнього ОСОБА_14 за його спиною, від чого останній впав на землю, а ОСОБА_26 , що в цей час стояв поруч, зрозумівши, що їм не вдасться здолати фізичний опір ОСОБА_25 і відкрито заволодіти майном, разом з неповнолітнім ОСОБА_28 з місця скоєння злочину втекли, не довівши свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали їхньої волі, так як не змогли подолати фізичний опір потерпілого ОСОБА_25 .

Крім того, 22 вересня 2008 року близько 00.25 год., неповнолітній ОСОБА_19 , знаходячись разом з ОСОБА_23 на автобусній зупинці навпроти Податкової адміністрації Львівської області, на вул. Стрийській, у м. Львові, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачивши ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які бігли їм на зустріч, за попереднім зговором між собою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна та переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_19 штовхнув ОСОБА_29 двома руками, від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_26 притиснув потерпілого ОСОБА_29 коліном в район грудей та тримав його руки. Неповнолітній ОСОБА_19 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, витягнув з правої зовнішньої кишені штанів потерпілого ОСОБА_31 мобільний телефон марки Самсунг Х 700, вартістю 900 грн., в середині якого знаходилась картка пам`яті на 512 МВ, вартістю 160 грн. та сім картка оператора мобільного зв`язку Лайф, вартістю 25 грн. на рахунку якої залишалися гроші в сумі 2 грн., а всього відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_31 на загальну суму 1 087 грн.

Крім того, 09 жовтня 2008 року, близько 01.00 год., неповнолітній ОСОБА_19 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу зупинки громадського транспорту на вул. Кульпарківській у м. Львові, неподалік від автозаправної станції ОККО, наблизився до потерпілого ОСОБА_32 , який сидів на лавочці зупинки громадського транспорту на даній вулиці, підійшовши в притул до потерпілого, своєю правою рукою витяг з правої внутрішньої кишені його куртки мобільний телефон марки СЕСТ 909, ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 1 232,5 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Київстар, № НОМЕР_4 , вартістю 25 грн., картка пам`яті на 1 Гб вартістю 30 грн. та гроші у сумі 200 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 487,5 грн. Коли потерпілий ОСОБА_33 намагався перешкодити неповнолітньому ОСОБА_16 у заволодінні його майном і хотів зловити його за руку, останній штовхнувши його двома руками у груди і з місця події зник.

Крім того, ОСОБА_19 визнаний винним та засуджений за те, що він 09 жовтня 2008 року, близько 19.30 год., будучи неповнолітнім, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік магазину Барвінок на вул. Бойчука у м. Львові, побачивши потерпілого ОСОБА_34 , який йшов розмовляючи по мобільному телефону і маючи умисел на напад на нього, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, почав слідувати за ОСОБА_35 , чекаючи сприятливої миті, щоб заволодіти майном останнього. Коли потерпілий ОСОБА_36 зайшов у під`їзд будинку АДРЕСА_4 де він проживає, ОСОБА_19 одразу за ним зайшов вслід, наздогнавши потерпілого на площадці між першим та другим поверхом, наніс йому один удар правою рукою в обличчя, в район щелепи, від чого ОСОБА_36 впав головою на бетонну підлогу, втративши свідомість, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_19 обшукав потерпілого ОСОБА_34 , в результаті чого, зняв та заволодів його курткою фірми Рібок, вартістю 200 грн., мобільним телефоном марки Нокіа 6300, ІМЕІ НОМЕР_5 , вартістю 990,00 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Джинс, № НОМЕР_6 , вартістю 25 грн., наручним годинником іноземного виробництва, вартістю 200 грн., грошима в сумі 200 грн., спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 1 615 грн. і з місця події зник.

Крім того, 09 жовтня 2008 року, близько 19.30 год., неповнолітній ОСОБА_19 , маючи умисел на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на площадці між першим та другим поверхом в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , наблизився до потерпілого ОСОБА_34 , якому наніс один удар правою рукою в обличчя, в район щелепи, від чого ОСОБА_36 впав головою на бетонну підлогу, втративши свідомість. В цей же день, ОСОБА_36 був доставлений в КМК ЛШМД на вул. Миколайчука, 9, у м. Львові, де не приходячи до свідомості ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 09.10 год. помер внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа, забою головного мозку важкого ступеню, субдуральної гематоми, яка ускладнилася аспірацій ним синдромом та запаленням легенів, набряком-набуханням головного мозку, яка була небезпечна для життя в момент спричинення, привела до смерті і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження у живої особи.

Не погоджуючись з вироком суду засуджений ОСОБА_19 та його захисник адвокат ОСОБА_37 подали на нього апеляції.

У своїй апеляції захисник засудженого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_37 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання підсудному ОСОБА_16 та постановити новий вирок, призначивши покарання ОСОБА_16 із застосуванням ст. 69 КК України.

Захисник покликається на те, що оскаржуваний вирок винесений щодо ОСОБА_14 без урахування всіх обставин справи, належної оцінки всіх доказів, показів свідків, а покарання, призначене судом першої інстанції без врахування всіх пом`якшуючих обставин надто суворе із врахуванням віку засудженого ОСОБА_14 , який вчинив ці злочини будучи неповнолітнім.

Крім цього, захисник покликається на те, що засуджений ОСОБА_19 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, сприяв їх розкриттю та написав явки з повинною, що свідчить про його щире каяття.

Разом з тим захисник покликається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_38 і ОСОБА_39 про обставини написання явки з повинною та показанням підсудного ОСОБА_14 про написання ним явки з повинною внаслідок фізичних тортур з боку працівників міліції.

У своїй апеляції засуджений ОСОБА_19 просить скасувати оскаржуваний вирок суду. В обґрунтування своєї апеляції засуджений покликається на однобічність та неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону. Підсудний вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги показів свідків, його показів в частині заперечення своєї причетності до вчинення злочинів за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України. Засуджений ОСОБА_19 покликається на те, що явку з повинною він підписав, як і свої пояснення, під фізичним та психологічним тиском працівників міліції та без участі свого захисника.

Подав апеляцію на оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_14 і прокурор. У своїй апеляції прокурор, не оспорюючи кваліфікацію вчинених підсудним ОСОБА_40 злочинів, просить змінити оскаржуваний вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону в частині призначення покарання засудженому ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України та покликається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 102 КПК України, постановляючи вирок, призначив підсудному ОСОБА_16 покарання більше за своїм розміром, ніж передбачене законом.

У своїй апеляції прокурор просить пом`якшити засудженому ОСОБА_16 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі і відповідно до вимог ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання визначити ОСОБА_9 у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Прокурор покликається на те, що згідно ч. 1 ст. 102 КК України покарання за вчинення тяжких злочинів неповнолітньому може бути призначено на строк від 6 місяців до 10 років. За вчинення неповнолітнім тяжкого злочину не більше 7 років, а за вчинення особливо тяжкого злочину не більше 10 років. Однак суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався і призначив засудженому ОСОБА_16 надто суворе покарання.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 26 липня 2011 року вирок Франківського районного суду м. Львова від 11.10.2010 року стосовно ОСОБА_9 змінено і призначене йому покарання судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 КК України пом`якшено до 7 років позбавлення волі, а за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2013 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 липня 2011 року щодо ОСОБА_9 скасовано, а справа направлена на новий апеляційний розгляд.
Засуджений ОСОБА_19 в засіданні апеляційного суду визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, при обставинах, зазначених у вироку суду першої інстанції, а саме: за відкрите заволодіння 07 вересня 2008 року, близько 22.00 год., майном потерпілого ОСОБА_20 , а саме мобільним телефоном марки Нокіа 6300, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 765 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора Білайн № НОМЕР_2 вартістю 25 грн.; за спробу відкритого заволодіння 22 вересня 2008 року близько 00.10 год. грошима потерпілого ОСОБА_25 в сумі 50 грн.; за відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_31 , а саме мобільним телефоном марки Самсунг Х 700, вартістю 900 грн., в середині якого знаходилась картка пам`яті на 512 МВ, вартістю 160 грн. та сім карткою оператора мобільного зв`язку Лайф, вартістю 25 грн. на рахунку якої залишалися гроші в сумі 2 грн. та за відкрите заволодіння 09 жовтня 2008 року, близько 01.00 год. майном потерпілого ОСОБА_41 , а саме мобільним телефоном марки СЕСТ 909, ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 1 232,5 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Київстар, № НОМЕР_4 , вартістю 25 грн., картка пам`яті на 1 Гб вартістю 30 грн. та гроші у сумі 200 грн.

Разом з тим, в засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_19 не визнав своєї вини за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_34 та спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть потерпілого. Засуджений ОСОБА_19 підтримав свою апеляцію в частині скасування оскаржуваного вироку в цій частині, оскільки він написав явку з повинною про вчинення злочинів щодо потерпілого ОСОБА_34 після застосування до нього працівниками міліції фізичного і психічного насильства під час його затримання 06.10.2008 року. Засуджений пояснив, що працівники міліції ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , який на той час був заступником начальника карного розшуку, а також інші працівники міліції, прізвищ яких він не знає, після його затримання на протязі 3 діб знущались над ним, обливали водою, застосовували електрошокер, підвішували його на трубу та били з метою отримати від нього зізнання.

Заслухавши доповідача,засудженого ОСОБА_14 та його захисника адвоката ОСОБА_45 про скасування вироку в частині засудження ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 187 КК України і закриття провадження, прокурора про зміну вироку в частині призначення засудженому покарання за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_14 до задоволення не підлягає, апеляція захисника засудженого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 та апеляція прокурора підлягають до часткового задовольнення з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини засудженого ОСОБА_14 у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 186 КК України стосовно потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_31 і ОСОБА_41 та за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України стосовно потерпілого ОСОБА_25 , при обставинах зазначених у вироку суду першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином обґрунтовані, дослідженими судом першої інстанції доказами та відповідають фактичним обставинам справи. Крім цього, як убачається з поданих учасниками судового розгляду апеляцій, вирок суду першої інстанції в цій частині не оскаржується учасниками процесу.
Засуджений ОСОБА_19 у своїй апеляції заперечує свою причетність лише до вчинення злочинів за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України. Однак, ці заперечення засудженого ОСОБА_14 , на думку колегії суддів, спростовуються зібраними у справі і дослідженими судом першої інстанції наступними доказами.
Так, ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2013 року заява засудженого ОСОБА_14 про застосування до нього працівниками міліції фізичного і психічного насильства під час його затримання 06.10.2008 року скерована прокурору Львівської області для проведення відповідної перевірки, апеляційним судом також витребувано висновок судово-медичної експертизи про тяжкість тілесних ушкоджень, виявлених в підозрюваного ОСОБА_14 та постанову слідчого про її призначення.
Заява підсудного ОСОБА_14 про застосуваня до нього незаконного насильства під час досудового розслідування, внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 25.10.2013 року і старшим слідчим відділу прокуратури Львівської області юристом 1 класу ОСОБА_46 проведено досудове слідство.
За результатами досудового розслідування, постановою старшого слідчого відділу прокуратури Львівської області юриста 1 класу ОСОБА_47 від 01 жовтня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 25.10.2013 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях працівників ГУ МВС України у Львівській області, складу злочину за ч. 2 ст. 365 КК України. Дана постанова була оскаржена до Галицького районного суду м. Львова та Апеляційного суду Львівської області і залишена рішеннями цих судів без змін.
Разом з тим, колегія суддів витребувала і дослідила судово-медичну експертизу про наявність тілесних ушкоджень в обвинуваченого ОСОБА_14 та постанову слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_48 про її призначення.
Висновки даної експертизи, в сукупності з показаннями підсудного ОСОБА_14 про побиття його працівниками міліції при затриманні, на думку колегії суддів, свідчать про те, що неповнолітній ОСОБА_14 міг отримати легкі тілесні ушкодження при його затриманні працівниками міліції та не свідчать про застосування до нього фізичного і психологічного тиску із сторони працівників міліції з метою визнання ОСОБА_28 своєї вини у вчиненні ним злочину щодо потерпілого ОСОБА_34 .
З пояснень ОСОБА_14 вбачається, що він був незаконно затриманий працівниками міліції 06 жовтня 2008 року і його незаконно утримували в підвалі, однак з матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_19 09 жовтня 2008 року, близько 01.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу зупинки громадського транспорту на вул. Кульпарківській у м. Львові, неподалік від автозаправної станції ОККО, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_41 і сам засуджений визнає свою вину за цим епізодом.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, протокол про затримання ОСОБА_14 складено 13 жовтня 2008 року.
Однак, як убачається з матеріалів кримінальної справи, підозрюваний ОСОБА_19 під час знаходження в приміщенні Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області жодних визнавальних показів та явок з повинною за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_34 не давав. До 13 жовтня 2008 року підозрюваний ОСОБА_19 написав лише явку з повинною (12 жовтня 2008 року) за епізодом відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_32 на вул. Кульпарківській у м. Львові.
Вперше підозрюваний ОСОБА_19 дав визнавальні показання за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_34 лише 13.10.2008 року у своїй явці з повинною, в якій він зазначив про розбійний напад на ОСОБА_34 і заволодіння мобільним телефоном, курткою, годинником та 200 грн. потерпілого та у своєму поясненні, відібраних у нього без захисника ОСОБА_49 (т. 1, а.с. 211-213).
Однак колегія суддів, визнає, що така явка з повинною та його пояснення отримані з порушенням вимог закону, оскільки відібрані у неповнолітнього ОСОБА_14 без участі захисника, а тому до уваги їх не бере.
Однак, не дивлячись на визнання явки з повинною написаної власноручно ОСОБА_40 про вчинення ним злочину стосовно потерпілого ОСОБА_34 такою, що відібрана з порушенням вимог закону, вина ОСОБА_14 у вчиненні ним злочину стосовно потерпілого ОСОБА_34 стверджується іншими належними доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема:
· визнавальними показаннями підозрюваного ОСОБА_14 про вчинення ним злочину стосовно потерпілого ОСОБА_34 від 14 жовтня 2008 року, під час його додаткового допиту за участю його захисника, уже після його затримання 13 жовтня 2008 року, під час досудового розслідування, в яких ОСОБА_19 детально розповів про обставини вчинення цього злочину, долю речових доказів: годинника, мобільного телефону, куртки та грошей (т. 1, а.с. 227);
· показами свідка ОСОБА_50 , даними на досудовому слідстві та перевіреними у судовому засіданні, про те, що 11.10.2008 року його було запрошено працівниками міліції у Франківський РВ, де з ним проводилась бесіда стосовно того, де він перебував 09.10.2008 року, куди завели його знайомого ОСОБА_14 . Під час спілкування з ОСОБА_51 наодинці, останній повідомив йому, що працівники міліції затримали його за пограбування чоловіка і зізнався, що 09.10.2008 року близько 19.30 год. він знаходився на вул. Бойчука неподалік магазину «Барвінок», де побачив незнайомого чоловіка, який розмовляв по мобільному телефону, і якого вирішив пограбувати. Він пройшов за тим чоловіком в під`їзд будинку по АДРЕСА_4 , і там на сходовій площадці між першим та другим поверхом наніс тому чоловіку удар по голові, від якого той впав на підлогу. Після того він зняв з того чоловіка куртку, забрав мобільний телефон «Нокіа 6300», гроші в сумі 200 грн. та годинник. Куртку він пізніше викинув, а частину грошей витратив на гральних автоматах (т. 1, а.с. 228);

· дослідженим у судовому засіданні протоколом відтворення обстановки та обставин події від 14.10.2008 року із фототаблицею, на якій детально відображені покази, які у присутності свого захисника адвоката ОСОБА_52 надав підозрюваний ОСОБА_19 під час проведення відтворення обставин вчинення ним 09.10.2008 року близько 19.30 год. пограбування незнайомого йому чоловіка в одному з під`їздів будинку по АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 234-240);
· висновком експерта № 4/806 від 15.10.2008 року, відповідно до якого один слід пальця виявлений на внутрішній стороні поверхні кришки акумуляторної батареї мобільного телефону, який видав ОСОБА_53 придатний до ідентифікації і належить ОСОБА_16 (т. 1, а.с. 251-259), який підтвердив у судовому засіданні експерт ОСОБА_54 ;
· показаннями свідка ОСОБА_55 в судовому засіданні про те, що 09.10.2008 року він проходив біля будинків АДРЕСА_5 біля кущів, де помітив невідомий йому металевий предмет, піднявши та роздивившись він зрозумів, що це кришка від мобільного телефону, а приблизно за 2-3 метри від місця, де він знайшов кришку, він знайшов і мобільний телефон, а ще за кілька сантиметрів він знайшов і батарею від даного телефону. В подальшому він висушив даний мобільний телефон, протер його носовою хустинкою, купив до нього зарядний пристрій, вставив в даний мобільний телефон свою сім картку і навмисно набрав номер з домашнього телефону, щоб дізнатись чи даний телефон хтось шукає, оскільки набравши номер з домашнього телефону буде прив`язка до його адреси. 13.10.2008 року до нього до дому прийшло двоє працівників міліції, яким він добровільно видав даний мобільний телефон;
· протоколом добровільної видачі від 13.10.2008 року, згідно якого ОСОБА_53 в приміщенні Франківського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області в присутності двох понятих добровільно видав мобільний телефон марки «Нокіа 6300», ІМЕІ НОМЕР_7 , пояснивши, що даний телефон він знайшов 09.10.2008 року близько 20.10 год. в кущах на вул. Музики у м. Львові (т. 1, а.с. 194);
· показаннями потерпілої ОСОБА_56 , даними в судовому засіданні про те, що 09.10.2008 року близько 19.35 год. сусід з другого поверху ОСОБА_57 подзвонив у дзвінок вхідних дверей її квартири та сказав їй, що на сходовій площадці між першим та другим поверхом лежить її чоловік, вона відрізу вибігла на дану площадку, де побачила що на ній лежить без свідомості її чоловік ОСОБА_36 , який був без куртки, при ньому не було мобільного телефону та грошей. 10.10.2008 року перебуваючи у лікарні її чоловік не приходячи до свідомості помер.
Ці обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні довідкою ЛШМД від 09.10.2008 року, в якій вказано, що близько 20.42 год. в приміщення ЛШМД м. Львова з вул. Керамічної № 4, із сходової клітки, доставлений ОСОБА_58 без свідомості з діагнозом «ЗЧМТ. Забій головного мозку, гематома голови» (т. 1, а.с. 125) та лікарським свідоцтвом про смерть № 184/08 від 11.10.2008 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_58 , 1955 року народження, мешканець АДРЕСА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у стаціонарі КМК ЛШМД. (т. 1, а.с. 205).
Згідно висновку судово-медичного експерта № 903/08 від 24.10.2008 року причиною смерті гр. ОСОБА_34 є відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, субдуральної гематоми, яка ускладнилась аспірацій ним синдромом та запаленням легенів, набряком-набуханням головного мозку. Травма голови була небезпечною для життя в момент спричинення, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження у живої особи. Пошкодження утворились від контакту з тупими предметами, могли бути причинені 09.10.2008 року. Травма голови характерна для падіння навзнак та ударі тім`яно-потиличною ділянкою голови справа до тупого предмету з широкою поверхнею, яким могло бути тверде покриття сходової клітки. Високе розташування перелому склепіння черепа, асиметричне ураження головного мозку з переважним ушкодження лівої лобної частки, наявність пошкоджень на обличчі зліва свідчить про те, що падіння навзнак відбувалось із попереднім прискоренням, тобто падінню сприяв удар рукою або іншим тупим предметом в ділянку обличчя зліва. Травма голови була небезпечною в момент спричинення, привела до смерті, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження у живої особи, синяки садна, рана слизової губи відносяться до легкого тілесного ушкодження, не знаходяться у зв`язку із смертю. Пошкодження у ОСОБА_34 у своїй сукупності не могли бути наслідком одноразового вільного падіння на площину (т. 1, а.с. 332-339).
Дослідженим у судовому засіданні протоколом огляду місця події від 10.10.2008 року із фототаблицею, проведеного в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , стверджено, що при огляді у правому дальньому куті сходової площадки між першим та другим поверхами були виявлені плями речовини бурого кольору у великій кількості невизначеної форми ( т. 1, а.с. 128, 130-133).
Дослідженим у судовому засіданні протоколом огляду місця події від 10.10.2008 року із фототаблицею, проведеного на території земельної ділянки неподалік будинку АДРЕСА_7 , стверджено, що під час огляду було виявлено та вилучено куртку, яка належала потерпілому ОСОБА_59 (т. 1, а.с. 129, 134-135).
Свідок ОСОБА_60 в судовому засіданні пояснив, що працюючи на той час оперуповноваженим відділення КР Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області, 13.10.2008 року під час перебування на роботі йому черговим було повідомлено, що ОСОБА_19 має намір написати явку з повинною та зізнатись у вчиненні злочину. Після цього ним було проведено зустріч з даною особою, та запропоновано в письмовій формі написати явку з повинною з приводу злочину, який був вчинений на вулиці Керамічній, 4 у м. Львові, на що останній погодився. Дана явка з повинною була написана ОСОБА_28 добровільно, без жодного морального чи фізичного тиску. Також ним у ОСОБА_14 було відібрано детальне пояснення, під час якого ОСОБА_19 вказав, що 09.10.2008 року він побив потерпілого на вул. Керамічній у м. Львові, забрав його майно та втік. Крім того ствердив, що був присутній при відтворенні. Жодних заяв та скарг на дії працівників міліції ОСОБА_19 ніколи не писав.
Таким чином, аналізуючи деталі показань неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_14 , даними ним 14.10.2008 року за участю його захисника адвоката ОСОБА_61 та під час відтворення обстановки і обставин події 14.10.2008 року, про обставини вчинення ним злочину стосовно потерпілого ОСОБА_34 та долю речових доказів, які в подальшому були підтверджені не тільки висновками проведених судово-медичної та судово-дактилоскопічної експертиз, але й показаннями свідка ОСОБА_55 про долю речових доказів, колегія суддів приходить до висновку, що такі деталі обставин події могли бути відомі лише виконавцю, що стверджує вину ОСОБА_14 у вчиненні даного злочину.
Відповідно до протоколів допиту свідків ОСОБА_62 , ОСОБА_63 та ОСОБА_64 від 15.10.2008 року, вони не знали де був ОСОБА_19 09.10.2008 року з 18.30 по 21.30 год. (т. 1, а.с. 229-231).
Суд першої інстанції обґрунтовано, на думку колегії суддів, не взяв до уваги покликання підсудного ОСОБА_14 про те, що його затримали працівники міліції 11 жовтня 2008 року і на 3 день вивезли в Сокільницький сад та вимагали щоб він сказав де знаходиться мобільний телефон потерпілого ОСОБА_34 , оскільки уже 13 жовтня працівники міліції вилучили даний телефон у свідка ОСОБА_55 , що стверджується як його показаннями так і протоколом вилучення мобільного телефону від 13.10.2008 року (т. 1, а.с. 194).
Колегія суддів, не бере до уваги показання свідка ОСОБА_50 , даними в засіданні апеляційного суду, оскільки вони спростовуються доказами, дослідженими судом першої та апеляційної інстанції, та не надає їм віри у зв`язку із зацікавленістю даного свідка вигородити свого знайомого ОСОБА_14 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку щодо доведеності вини підсудного ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 187 ч.4, 121 ч.2 КК України, показання самого підсудного ОСОБА_14 на досудовому слідстві та потерпілої ОСОБА_56 , свідків ОСОБА_50 під час досудового розслідування, ОСОБА_38 і ОСОБА_55 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що вони є послідовними як на досудовому слідстві, так і у суді, та об`єктивно підтверджуються іншими доказами.
Оцінюючи покази ОСОБА_14 в судовому засіданні, в частині заперечення скоєння ним злочинів за ч. 4ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правомірно не взяв їх до уваги, визнав неправдивими та розцінив їх як спосіб захисту і намагання підсудного ОСОБА_14 ухилитися від кримінальної відповідальності за скоєне.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності засудженого ОСОБА_14 у вчиненні ним злочинів стосовно потерпілого ОСОБА_34 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та повністю підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами.
При цьому колегія суддів враховує, що засуджений ОСОБА_19 в даному епізоді злочину, за який він засуджений, діяв з умислом, спрямованим на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого заради мети заволодіти його майном, а тому повинен нести відповідальність за тілесні ушкодження, які фактично ним заподіяні.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи, наведені засудженим ОСОБА_40 в його апеляції, є безпідставними, не відповідають обставинам справи і нічим не підтверджуються.
Суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував злочинні дії засудженого ОСОБА_14 за епізодами відкритого заволодіння майном потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_41 та за спробу відкритого заволодіння грошима в сумі 50 грн. потерпілого ОСОБА_25 відповідно за ч. 2 ст. 186 КК України та за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України і така кваліфікація не оспорюється учасниками процесу.

На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні злочинів за ч. 4 ст.187, ч. 2 ст. 121 КК України.
Призначаючи ОСОБА_16 покарання, суд першої інстанції, належним чином врахував ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, а саме те, що він скоїв тяжкі та особливо тяжкий злочини, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, а також врахував обставину, що пом`якшує покарання вчинення злочинів неповнолітнім.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_14 лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій статей за якими він визнаний винним.

Враховуючи вищенаведене підстав для задоволення апеляції захисника засудженого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15 , в частині застосування до засудженого ОСОБА_14 ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижче нижчої межі, визначеної законом, колегія суддів не вбачає.

Поряд з тим, колегія суддів вважає, що слід частково погодитись із апеляціями прокурора та захисника підсудного ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 щодо зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_16 покаранняз наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених п. 5 ч. 3 цієї статті. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за тяжкий злочин на строк не більше 7 (семи) років; відповідно до п. 4 ч. 3 цієї статті за особливо тяжкий злочин на строк не більше 10 (десяти) років.

На думку колегії суддів, ОСОБА_14 слід вважати засудженим за ч. 4 ст. 187 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі, та остаточну міру покарання ОСОБА_9 з врахуванням ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 362-365, 366, 373, 375, 377 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

ухвалила:
відмовити в задоволенні апеляції засудженого ОСОБА_14 , апеляцію прокурора та захисника засудженого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_15 задовольнити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2010 року стосовно ОСОБА_9 змінити. Вважати ОСОБА_9 засудженим: за ч. 4 ст. 187 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Остаточну міру покарання ОСОБА_9 , із врахуванням ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвалу можна оскаржити до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців після її проголошення.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_65

Ухвала вступила в законну силу 29 грудня 2014 року.

Помічник судді ОСОБА_66

"____" "______________" 2015 року