Справа № 405/5613/15-к
1-кп/405/232/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0005959 у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, який має повну середню-спеціальну освіту, перебуває у цивільному шлюбі, працює неофіційно, має на утримані двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-13.05.2003 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185, 104 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
-15.10.2003 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 8 років;
-29.03.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років; звільнений 02.08.2013 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у сховище, вчинене повторно, за таких обставин:
03.07.2015 року близько 01:00 год. ОСОБА_3 знаходився біля домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де за парканом на території вказаного домоволодіння побачив металеві вироби. В цей час в ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення вказаного майна, поєднане з проникненням у сховище. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, переліз через паркан, яким огороджена територія вказаного домоволодіння, тобто проник на територію вказаного сховища. Після чого, пішов до гаражу, поруч з яким, під шифером побачив: швелер металевий в кількості 2 штук, вартість яких складає 244,20 гривень; труби металеві в кількості 3 штук, вартість яких складає 165,34 гривні; кутник сталевий в кількості 6 штук, вартість яких складає 315,76 гривень; металеву арматуру в кількості 1 штуки, вартість якої складає 60,04 гривень; металеві прути в кількості 3 штук, вартість яких складає 100,33 гривні; металеву шинку в кількості 3 штук, вартість яких складає 144,60 гривень. Крім того, ОСОБА_3 побачив з іншої сторони гаража, а саме під виноградом: металевий мангал, вартість якого складає 150 гривень, та металеву жаровню, вартість якої складає 50 гривень. В подальшому ОСОБА_3 із вказаним майном із території домоволодіння зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1230,27 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що переліз через паркан яким огороджена територія домоволодіння потерпілого, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , після чого, пішов до гаражу, поруч з яким з під шиферу достав швелер металевий в кількості 2 штук, труби металеві в кількості 3 штук, кутник сталевий в кількості 6 штук, металеву арматуру в кількості 1 штуки, металеві прути в кількості 3 штук, металеву шинку в кількості 3 штук. Крім того, взяв металевий мангал та металеву жаровню. В подальшому він із вказаним майном із території домоволодіння зник, здавши його за 580 грн. до пункту прийому металу. Крім того, обвинувачений зазначив, що просить вибачення у потерпілого за його протиправні дії. Цивільний позов обвинувачений визнав частково, вважаючи, що сума моральної шкоди значно завищена.
Потерпілий в судовому засідання підтримав цивільний позов щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3204,96 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., посилаючись на доводи, зазначені у позові. Додав у судовому засіданні, що в день вчинення крадіжки він особисто в пункті прийому металевих виробів знайшов все вкрадене майно та безоплатно повернув його.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого (з приводу цивільного позову), дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та обґрунтовують цивільний позов, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у сховище, вчинене повторно, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст.185 КК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, фактичні обставини справи. Досліджуючи дані про особу, суд установив, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів (т.1 а.к.п.57-60), працює неофіційно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.к.п. 66, 70), перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні двох малолітніх дітей (т.1 а.к.п.54, 63, 64), має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.к.п. 54).
Щире каяття ОСОБА_3 суд відповідно до ст.66 КК України визнає обставиною, що пом`якшує покарання. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Із врахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачуваного, обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк, який наближений до мінімального розміру, передбаченого санкцією частини 3 статті 185 КК України.
Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.
Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, викладені обставини справи, позицію потерпілого, який просив призначити покарання без реального його відбування, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з випробуванням, строком, який за розміром є максимальним відповідно до ч. 4 зазначеної статті, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3204 грн. 96 коп. і моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., заподіяних внаслідок вчинення злочину, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до частини 5 зазначеної статті Кодексу цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно вимог ст. 23, ст.1167 ЦК України моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знищенням, пошкодженням майна, знівеченням або ушкодженням здоров`я тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно положень ст.174 ЦПК України право відповідача на визнання позову є проявом принципу диспозитивності. Однак суд не вправі покласти в основу свого рішення визнання відповідачем позову, якщо що така дія, зокрема суперечить закону. Тобто, якщо немає законних підстав, суд повинен відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.
Відповідно до абз. 3 п. 24 постанови пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди, враховуючи положення ч.1 ст.128, ч.1 ст.129, ч.1 ст.337 КПК України, ч.1 ст.1166 ЦК України, ч. 4 ст.174 ЦПК України та абз.3 п.24 постанови пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів", оскільки все вкрадене майно було повернуто потерпілому, що підтверджується розпискою останнього (т.1 а.к.п.14) і його власними показами в судовому засіданні, відповідно до яких в день вчинення крадіжки він особисто в пункті прийому металевих виробів знайшов все вкрадене майно та безоплатно повернув його. Тому позиція потерпілого, про те, що йому не була відшкодована матеріальна шкода, так як вкрадене майно він повернув сам, є хибною. Враховуючи, що немає законних підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, яку потерпілому фактично відшкодовано, суд повинен відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову в частині матеріальної шкоди.
При визначенні розміру відшкодування, яке підлягає стягненню на користь потерпілого на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість понесених потерпілим моральних страждань, що він через злочин, отримав душевні страждання, що безумовно доставляє йому дискомфорт, що не заперечувалось сторонами, а також враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов щодо відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 1 000 грн. Суд прийшов до переконання, що між винними діями обвинуваченого та негативними наслідками, які настали для потерпілого існує причинний зв`язок, а тому потерпілий міг переносити моральні страждання і має право на звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення експертизи в сумі 307 грн. 50 коп. (згідно довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні т.1, а.к.п. 20).
Відповідно до ст.100 КПК України речові докази: швелер металевий в кількості 2 штук, труби металеві в кількості 3 штук, кутник сталевий в кількості 6 штук, металеву арматуру в кількості 1 штуки, металеві прути в кількості 3 штук, металеву шинку в кількості 3 штук, металевий мангал, та металеву жаровню, які знаходяться відповідно до розписки на зберігання у потерпілого ОСОБА_5 (т.1 а.к.п.14), після набрання вироком законної сили необхідно залишити його законному власнику - потерпілому ОСОБА_5 .
Враховуючи те, що у відношенні обвинуваченного не обирався запобіжний захід в порядку глави 18 КПК України та не заявлялось про це клопотань учасниками судового провадження, тому судом при ухваленні вироку питання щодо обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_3 не розглядалось.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 128,129, 349, 366-368, 371, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.174 ЦПК України, ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтись на реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Речові докази: швелер металевий в кількості 2 штук, труби металеві в кількості 3 штук, кутник сталевий в кількості 6 штук, металеву арматуру в кількості 1 штуки, металеві прути в кількості 3 штук, металеву шинку в кількості 3 штук, металевий мангал, та металеву жаровню після набрання вироком законної сили залишити його законному власнику - потерпілому ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи від 27.07.2015 року за № 1472 в кримінальному провадженні, в сумі 307 грн. 50 коп.
Відмовити у прийнятті визнання ОСОБА_3 позову ОСОБА_5 в частині матеріальної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Ленінському районному суді м. Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1