Справа № 369/5672/15-к
1-кп/357/711/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.07.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000081, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Яблунівка Білоцерківського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, який має на утриманні дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»

№ 1126-VII від 17.03.2014 року, відповідно до ст. ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20; 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву. На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 24.03.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ). Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №62 від 25.03.2014 року (по стройовій частині) ОСОБА_5 у військовому званні солдата призначений на посаду номера обслуги гранатометного взводу, зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення. Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 24.03.2014 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

12.01.2015 року ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину - польова пошта НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 того ж дня біля

10год. 00хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 та направився до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому ОСОБА_5 постійно перебував у с. Личанка

Києво-Святошинського району Київської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

02.04.2015 року біля 8год. 00хв., тобто більше ніж через один місяць ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 і заявив про себе.

Таким чином, ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на посаді номера обслуги гранатометного взводу у військовому званні солдата, призваним згідно із Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»

№ 1126-VII від 17.03.2014 року, 12.01.2015 року біля 10год. 00хв. діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно без дозволу командування залишив вказану частину та направився до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 02.04.2015 року біля 8год. 00хв., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 і заявив про себе, чим вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць, вчиненим військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 407 ч. 3 КК України.

Під час досудового розгляду справи між військовим прокурором Київського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 28 травня 2015 року укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. Крім того, сторони узгодили, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Угода підписана сторонами у присутності захисника ОСОБА_4 та була подана до суду разом із обвинувальним актом.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до післідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між військовим прокурором Київського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 як таку, що відповідає вимогам закону.

Захисник ОСОБА_4 вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між військовим прокурором Київського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 як таку, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної між військовим прокурором Київського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 від 28 травня 2015 року, відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 3 ст. 407 КК України (на підставі ст. 69 КК України), також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 394, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28.05.2015 року між військовим прокурором Київського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене покарання на підставі ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Міра запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_5 не обиралася.

Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1