11-кп/775/72/2015(м)

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року колегія суддів палати в кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у м. Маріуполі апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 12 грудня 2014 року, по кримінальному провадженню № 0003856 від 03.10.2014 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполя Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючий в АДРЕСА_1

засуджено за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на проведення експертизи на користь НДЕКЦ ГУМВС України в Запорізькій області 983,84 грн. та на користь НДЕКЦ ГУМВС України в Донецькій області 393,12 гр.,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 28.09.2014 року, в нічний час, знаходячись біля ПАТ КБ «Приватбанк», розташованого по вулиці Артема в Жовтневому районі міста Маріуполя, переслідуючи мету незаконного зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав знайшов бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, що є бойовим припасом, помістив її в пасок надітих на ньому брюк, зверху надів куртку, переніс до свого житла, після чого став незаконно зберігати у залі в шафі на поличці.

03 жовтня 2014 року приблизно о 02:30 годині під час огляду квартири АДРЕСА_2 , з письмового дозволу підозрюваного ОСОБА_6 та в присутності понятих, працівники міліції виявили та вилучили на поличці у шафі, розташованій у зальній кімнаті, предмет що є бойовим припасом бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1, спорядженою бойовим уніфікованим підривником дистанційної дії типу УЗРГМ-2 придатну для здійснення вибуху, який він незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати за проведення судово-вибухотехнічної експертизи в розмірі 983 гривні 84 копійки та судово-хімічної експертизи в розмірі 393 гривні 12 копійок на користь держави.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, прокурор вказує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі при тому, що санкцією ч.1 ст.263 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років.

Прокурор вказує, що призначення більш м`якого покарання можливо лише за умови застосування вимог ст. 69 КК України, яка стосовно ОСОБА_6 застосована не була.

Крім того, суд першої інстанції не обґрунтовано вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства. Оскільки, ОСОБА_6 має молодий вік, раніше не судимий, на обліках не перебуває, має постійне місце проживання та стійки родинні зв`язки у міста Маріуполі, від скоєного злочину тяжких наслідків не настало, зберігав бойові припаси нетривалий час, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Крім того, прокурор посилається на невідповідність судового рішення нормам кримінального процесуального законодавства, за якими у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з винної особи на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляцію, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляцію прокурора в повному обсязі, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1ст.263 КК України в апеляційному порядку оскаржено не було.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкцією ч.1ст.263 КК України, за якою ОСОБА_6 обиралось покарання, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 7 років. Суд 1-ї інстанції, обравши обвинуваченому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, призначив міру покарання нижче, чим передбачено санкцією ч.1ст.263 КК України, що відповідно до ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що в свою чергу згідно ст.409 КПК України є підставою для скасування оскарженого вироку в частині призначення покарання.

Обираючи вид та міру покарання колегія суддів бере до уваги, що вчинений ОСОБА_6 злочин віднесено ст.12 КК України до категорії злочинів середньої тяжкості. Незаконне зберігання боєприпасу тривало лише кілька днів, будь-яких реальних тяжких шкідливих наслідків від дій обвинуваченого не настало. ОСОБА_8 визнав вину у скоєному, сприяв розкриттю злочину, що свідчить про його щире каяття, що визнається колегію суддів пом`якшуючою покарання обставиною. Враховуючи викладене, колегія суддів обирає мінімально передбачене санкцією ч.1ст.263 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів провадження 21.10.2014 р. між прокурором та обвинуваченим було укладено угоду про визнання вини, за якою ОСОБА_8 визнавав в повному обсязі вину у вчиненні дій, викладених у обвинувальному акті, а прокурор в свою чергу погодився на обрання ОСОБА_8 покарання за ч.1ст263 КПК України у вигляді 3 років позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання із випробуванням. І хоча місцевий суд необґрунтовано не визнав цієї угоди, обвинувачений дотримався її умов визнав і фактичні обставини, і кваліфікацію його дій, і свою вину за ч.1ст.263 КК України.

Крім того, враховуючи вказані обставини, що стосуються самого злочину, визнання вини обвинуваченим та його щире каяття, утримання обвинуваченого певний час під вартою, а також того що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання у м. Маріуполі та стійкі соціальні зв`язки, колегія суддів вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання із випробуванням. Тому колегія суддів в порядку ст.75 КК України вважає можливим звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Згідно ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з винної особи на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд 1-ї інстанції у вироку незаконно стягнув витрати на проведення експертиз, які були здійсненні державними органами не на користь держави, а на користь експертних установ. Тому оскаржений вирок в цій частині також підлягає скасуванню, із прийняттям рішення про стягування з обвинуваченого витрат на проведення експертиз на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 12 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання та вирішення питання про відшкодування процесуальних витрат скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1ст.263 КК України до трьох років позбавлення волі. Звільнити на підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього передбачені ст.76 КК України обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат одну тисячу триста сімдесят шість гривень 96 копійок.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти з Маріупольського слідчого ізолятора УДПтСУ в Донецькій області негайно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: