Дата документу Справа № 329/52/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/52/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/956/15 ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч. 2, 3 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, шляхом проведення в порядку ст. 336 КПК України відео конференції між Апеляційним судом Запорізької області та СІЗО - № 11 ДДУПВП в Запорізькій області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомихайлівка, Чернігівського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07 грудня 1995 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. 206 ч.1 КК України (в ред. 1960 року) на 1 рік позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України (в ред. 1960 року) з відстрочкою на 1 рік;

- 14 листопада 1996 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 81 ч.3, 140 ч.2, 42, 43 КК України (в ред. 1960 року) на 3 роки 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією ? майна, звільнився по відбуттю строку покарання 11 жовтня 1999 року;

- 20 липня 200 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 140 ч.2, 141 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився по відбуттю строку покарання;

- 29 вересня 2003 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- 13 січня 2004 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 395, 70 ч.4 КК України на 1 рік 9 місяців позбавлення волі, термін відбування покарання відраховано з часу затримання 25 липня 2003 року;

- 22 липня 2004 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 309 ч.2, 69, 70 ч.4 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення волі, звільнився по відбуттю строку покарання;

-26 листопада 2005 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. 395 КК України на 5 місяців арешту, звільнився 27 червня 2006 року;

- 07 вересня 2007 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 309 ч.2, 345 ч.2, 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнився по відбуттю строку покарання;

- 21 березня 2011 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. ст.185 ч. 3, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 28 грудня 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнився 10 грудня 2012 року по відбуттю строку покарання;

- 11 липня 2013 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з випробним терміном на 3 роки;

- 18 вересня 2014 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя скасовано звільненні від відбування покарання з випробуванням вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 11 липня 2013 року звернуто до виконання;

засуджено:

- за ст.185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вирком Чернігівського районного суду Запорізької області від 11 липня 2013 року і з0а сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишити у вигляді тримання під вартою до набрання вирком законної сили, строк відбування покарання рахувати з моменту затримання 17 листопада 2014 року.

Питання речових одказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 23 квітня 2014 року, близько 21-00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння свої матері ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу ввійшов через незачинені вхідні двері до господарської будівлі, звідки таємно, повторно, викрав курей чорного та червоного окрасу в кількості 4 штук, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 250 грн.

Крім того, 07 травня 2014 року, близько 10-30 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на території нежилого домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_1 , шляхом виставлення віконної рами через віконний отвір проник до приміщення нежитлового будинку, звідки умисно, таємно, з корисливого мотиву, повторно викрав металеві дверцята для плитки опалення, металеву плитку печі пічного опалення, металеве ліжко, металеві труби, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 208 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч.2 КК України не скоював, справа сфабрикована працівниками міліції, потерпілою у кримінальному провадженні є його мати ОСОБА_9 , яка, на його думку, заяву про злочин до міліції не писала, не хотіла щоб його карали, крім того в судовому засіданні присутня не була, хоча на його думку її участь була обов`язковою. Вказує, що органами досудового розслідування та судом не вірно кваліфіковано його дії по іншому епізоду, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, оскільки приміщення було зруйновано і майно він викрав шляхом вільного доступу. Вважає, що органи досудового слідства та суд допустили істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Заслухавши доповідача; пояснення та останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги; думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в скоєнні злочинів при обставинах, викладених в вироку, та обставинах відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції свою винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України визнав в повному обсязі, дав показання по суті пред`явленої йому підозри, частково визнав провину у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, просив перекваліфікувати його дії на ст. 185 ч.2 КК України, пояснив, що в приміщення не проникав, оскільки воно було на половину зруйноване і він заволодів майном шляхом вільного доступу. Після детальної перевірки версії обвинуваченого суд обґрунтовано визнав її неспроможною.

Так, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, 08 травня 2014 року зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 0000172 о 19-02 години, цього ж дня з 20-40 години по 21-30 годину проведено огляд місця події за місцем мешкання ОСОБА_9 , 09 травня 2015 року з 14-40 години по 15-35 годину ОСОБА_9 , 06 січня 2015 року о 15-10 годині потерпілій ОСОБА_9 повідомлено про відкриття матеріалів кримінального провадження, в цей же день з 16-10 години до 16-25 години потерпілій ОСОБА_9 надано доступ до матеріалів досудового розслідування. Про день та час розгляду кримінального провадження потерпілу ОСОБА_9 було повідомлено належним чином у встановленому законом порядку судовою повісткою, яку вона отримала під особистий підпис.19 січня 2015 року потерпіла ОСОБА_9 надала заяву про розгляд справи без її участі (а.п.16). На жодній із стадій процесу потерпіла ОСОБА_9 від обвинувачення у відповідності до вимог ст. 284 КПК України не відмовлялась.

Про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України свідчать такі наведені у вироку докази:

- донька потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , яка є його представником пояснила, що її батько ОСОБА_10 звернувся до міліції з заявою проте, що невстановлена особа проникла до його нежилого будинку шляхом виймання вікна та викрала належне йому майно;

- поясненнями свідка ОСОБА_12 , який проживає за два двори від нежилого будинку ОСОБА_10 і бачив як ОСОБА_7 ніс в центр села металеві речі, на той час будинок ОСОБА_10 був цілий;

- поясненнями свідка ОСОБА_13 , який вказав, що будинок ОСОБА_10 на час скоєння злочину був цілий, на даху недоставало декілька черепичин;

- поясненнями свідка ОСОБА_14 , який працює помічником дільничного інспектора, якому ОСОБА_7 пояснив, що він виставив віконну раму, через віконний отвір проник в середину і звідти викрав металеві речі;

- поясненнями свідка ОСОБА_15 , згідно яких він виїжджав на огляд місця події за заявою ОСОБА_10 , будинок був цілим, стіни і дах були на місцях, на вхідних дверях висів навісний замок, одна віконна рама була виставлена, що підтверджується фото таблицею.

Сукупністю цих доказів, яким суд дав належну оцінку, спростовуються доводи апеляційної скарги про невинуватість та невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Покарання, призначене ОСОБА_7 , є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування вироку, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий :

Судді: