№ провадження 1-кп/646/649/2014
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2014 року
м. Харків

Червонозаводський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.,

за участі секретаря - Горчак О.М.,

прокурорів - Лазарєвої М.Д., Набоки І.О.,
Семеногова І.В.,

захисника - ОСОБА_1,

представника потерпілої - ОСОБА_2,

потерпілої - ОСОБА_3,

обвинуваченої - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду
кримінальне провадження №0000636
від 22.02.2013р. відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки
м.Харкова, громадянки України, з
неповною вищою освітою, не працюючої,
вдови, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1, раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

22.02.2013 року близько 10.00 години у
Комунальному закладі «Центр дитячої та
юнацької творчості №7 Харківської
міської ради» за адресою: м.Харків,
вул..Грозненська, 56, ОСОБА_4 в ході
сварки з ОСОБА_3, на ґрунті раптово
виниклих неприязних стосунків, що
виникли внаслідок дитячого конфлікту,
умисно, з метою заподіяння тілесних
ушкоджень, нанесла декілька ударів
кулаком в обличчя ОСОБА_3, а потім
завдала удару по лівій нозі ОСОБА_3, чим
спричинила останній, згідно висновку
судово-медичної експертизи №547-АЯ/13 від
26.02.2013р., синець на лівій нижній
кінцівці, який відноситься до легких
тілесних ушкоджень.

Таким чином своїми умисними діями
ОСОБА_4 скоїла злочин, передбачений ч.1
ст.125 КК України, тобто умисне легке
тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні
обвинувачена ОСОБА_4 не визнала себе
винуватою та пояснила, що 22.02.2013р.
приблизно о 09.00 годині ранку, коли вона
прийшла до Комунального закладу «Центр
дитячої та юнацької творчості №7», у
роздягальні до неї підбігла потерпіла
ОСОБА_3, яка почала її трусити,
звинувачуючи у тому, що вона вдарила її
сина за три до того. Вона не била ОСОБА_3,
а намагалася її відсунути від себе,
тому що та рвала на ній светр. Цей
конфлікт проходив на очах дітей та
їхніх батьків.

Незважаючи на невизнання вини
обвинуваченою ОСОБА_4 її винуватість у
вчиненні інкримінованого їй злочину
підтверджується сукупністю доказів,
які були досліджені в ході судового
розгляду кримінального провадження.

Показаннями потерпілої ОСОБА_3,
яка в судовому засіданні пояснила, що
19.02.2013р. між її неповнолітнім сином
ОСОБА_5 та неповнолітнім сином
обвинуваченої ОСОБА_4, які відвідували
Комунальний заклад «Центр дитячої та
юнацької творчості №7», стався
конфлікт під час перерви. Після занять
ОСОБА_4 вдарила її сина ОСОБА_5 по
голові. Через три дні в період часу з 09.00
години до 10.00 години вона прийшла до
вказаного закладу та, побачивши у
роздягальні ОСОБА_4, стала висловлювати
їй свої претензії з приводу дій
останньої та кричати на неї. Коли вони
вийшли з приміщення роздягальні,
ОСОБА_4 нанесла їй удари руками по
голові та ногою по нозі.

Показаннями свідка ОСОБА_6, яка
під час судового розгляду пояснила, що
вона є педагогом Комунального закладу
«Центр дитячої та юнацької творчості
№7» у м.Харкові. Деякий час тому, точної
дати свідок не пам'ятає у зв'язку зі
спливом часу, під час першого уроку в
районі після 09.00 години ранку вона
почула шум, вийшла з класу та побачила,
що потерпіла ОСОБА_3 кричить на
обвинувачену ОСОБА_4 Після чого
обвинувачена ОСОБА_4 стала бити
потерпілу ОСОБА_3 кулаком по голові та
ногою по нозі. Свідок їх розтягнула у
різні кімнати. Свідку відомо, що
конфлікт між обвинуваченою та
потерплою стався через сварку їх дітей.

Показаннями свідка ОСОБА_7, яка
пояснила суду, що вона є директором
Комунального закладу «Центр дитячої та
юнацької творчості №7 Харківської
міської ради». Деякий час тому, точної
дати свідок не пам'ятає у зв'язку зі
спливом часу, коли вона прийшла на
роботу, вахтер повідомила їй, що
побилися дві матері. До неї до кабінету
зайшла потерпіла ОСОБА_3, яка була
растрепанная та почервоніла.
Потерпілій викликали бригаду швидкої
допомоги, лікарі якої по приїзду
поміряли їй тиск, який був у неї
високим, та госпіталізували її. Зі слів
педагога ОСОБА_6 свідкові стало відомо,
що конфлікт між обвинуваченою та
потерплою стався через те, що
обвинувачена вдарила сина потерпілої.

Показаннями свідка ОСОБА_8, яка
пояснила в судовому засіданні, що знає
обвинувачену ОСОБА_4, оскільки вони
проживають неподалік одна від одної. У
лютому 2013 року вранці під час першого
заняття, коли свідок чекала свою дитину
у Комунальному закладі «Центр дитячої
та юнацької творчості №7», вона
побачила, як потерпіла ОСОБА_3 кинулася
до обвинуваченої ОСОБА_4, схопила її за
комірець та почала її трясти. Тоді
обвинувачена стала відштовхувати
потерпілу від себе. Свідок не пам'ятає,
чи наносила обвинувачена удари
потерпілій. На шум вибігла педагог.
Обвинувачену та потерпілу розтягли та
розвели по різним приміщенням.

Фактичними даними висновку
судово-медичної експертизи №547-ая/13 від
26.02.2013р., згідно з яким у ОСОБА_3 має
місце синець на лівій нижній кінцівці.
Це ушкодження утворилося від дії
тупого твердого предмету, який не
відобразив у цьому ушкодженні своїх
індивідуальних ознак, за механізмом
удару-здавлення, та, враховуючи його
морфологічні ознаки міг бути отриманий
у строк та, не виключено, що при
обставинах, на які вказує ОСОБА_3 За
ступенем тяжкості це легке тілесне
ушкодження. Діагноз «ушиби м'яких
тканей голови» поставлений ОСОБА_3 на
підставі суб'єктивних факторів та не
підтверджений об'єктивними даними,
тому при оцінці ступеню тяжкості до
уваги не приймається (матеріали к.п.
а.с.23).

Показаннями судово-медичного
експерта ОСОБА_9, який проводив
судово-медичну експертизу №547-ая/13 від
26.02.2013р. та який під час судового
розгляду справи пояснив, що в ході
експертного дослідження у потерпілої
мав місце синець на нозі
сіро-фіолетового кольору, що свідчило
про утворення цього ушкодження, у тому
числі, у час, який вказаний у постанові
слідчого про призначення експертизи.
Оскільки на дослідження була
представлена рентгенограма черепу
потерпілої, в якій зазначено «норма»,
то цей знімок на дослідження не брався;
тілесні ушкодження в області голови
потерпілої ним встановлені не були.

Суд критично відноситься до
показань обвинуваченої ОСОБА_4 про те,
що вона не наносила ударів ОСОБА_3, та
вважає їх способом захисту, оскільки
вони спростовуються сукупністю інших
доказів у справі.

Що стосується доводів сторони
захисту про те, що дії обвинуваченої
відносяться до необхідної оборони та
що обвинувачена таким чином захищалася
від дій потерпілої, то суд зазначає
наступне.

Допитана в судовому засіданні
обвинувачена взагалі заперечувала ту
обставину, що вона наносила удари
потерпілій.

Крім того, згідно зі ст.36 КК України
необхідною обороною визнаються дії,
вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка
захищається, або іншої особи, а також
суспільних інтересів та інтересів
держави від суспільно небезпечного
посягання шляхом заподіяння тому, хто
посягає, шкоди, необхідної і достатньої
в даній обстановці для негайного
відвернення чи припинення посягання,
якщо при цьому не було допущено
перевищення меж необхідної оборони.

Тобто право на необхідну оборону
виникає тільки за наявності для цього
пев ної підстави - юридичного факту,
яким є лише вчинення особою суспільно
небезпечного посягання.

Разом з тим під час судового розгляду
не було встановлено обставин, які б
свідчили про те, що потерпіла ОСОБА_3
вчиняла по відношенню до ОСОБА_4 таке
суспільно небезпечне посягання, що
дозволяло б кваліфікувати дії
останньої зі спричинення шкоди
потерпілій (легкого тілесного
ушкодження) як необхідну оборону.

Вивченням особи обвинуваченої
ОСОБА_4 встановлено, що вона має на
своєму утриманні малолітню дитину,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у
лікаря-нарколога та лікаря-психіатра
не перебуває, раніше не судима, за
місцем проживання характеризується
формально (а.с. 70, 71, матеріали к.п. а.с.35,
36, 38-40).

Обставин, які б згідно зі ст.ст.66
та 67 КК України, пом'якшували та
обтяжували покарання обвинуваченій,
судом не встановлено.

Призначаючи покарання
обвинуваченій, суд враховує характер і
ступінь суспільної небезпеки скоєного
нею злочину, дані про її особу,
відсутність обтяжуючих та
пом'якшувальних покарання обставин, а
також обставини вчинення злочину, а
саме, поведінку потерпілої ОСОБА_3 під
час конфлікту з обвинуваченою. Так, в
судовому засіданні потерпіла пояснила,
що 22.02.2013р. вона кричала на
обвинувачену, висловлюючи їй свої
претензії.

Суд призначає покарання обвинуваченій
згідно цілей, визначених ч.2 ст.50 КК
України, а саме: з метою виправлення
обвинуваченої та запобіганню вчиненню
нових злочинів як самою обвинуваченою,
так і іншими особами.

Що стосується заявленого
потерпілою ОСОБА_3 цивільного позову,
то враховуючи, що винуватість ОСОБА_4 у
вчиненні інкримінованого їй злочину
була доведена під час судового
розгляду, суд знаходить підстави для
задоволення позову та стягує з
обвинуваченої на користь потерпілої
суму у розмірі 2000 грн., яку вважає
достатньою компенсацією за спричинені
обвинуваченою моральні страждання та
фізичний біль.

Речових доказів та судових витрат
у справі немає.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.369, 373, 374 КПК України,
суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК
України, та призначити їй покарання у
вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот
п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий
11.07.2002р. Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області) на
користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_2,
паспорт серії НОМЕР_2, виданий 23.01.2001р.
Червонозаводським РВ УМВС України в
Харківській області) 2000 (дві тисячі)
гривень 00 копійок у відшкодування
моральної шкоди, завданої злочином.

Вирок може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м.Харкова протягом 30 діб після
проголошення.

Копія вироку негайно після його
проголошення вручається обвинуваченим
та прокурору. Інші учасники судового
провадження мають право отримати копію
вироку в суді. Учасникам судового
провадження, які не були присутніми в
судовому засіданні, копія вироку
надсилається не пізніше наступного дня
після ухвалення.

Суддя
І.С. Блага