АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/707/15 Справа № 199/7611/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0000431 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м.Борисоглібськ

Воронезької області Російської Федерації,

проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

зареєстрований за адресою

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_9

потерпілого - ОСОБА_10

представника потерпілого - ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

Захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого принесена апеляційна скарга на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року в якій вона просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувавши до обвинуваченого положення ст.75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього змінити та застосувавши ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги захисник, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, вину визнав в повному обсязі, щиросердечно розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю правопорушення, самостійно частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 в сумі 65000 гривень. На підставі вищезазначеного, захисник вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції останнього від суспільства.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 вказав, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання, не враховано дані про його особу, що він раніше не судимий, щиросердечно розкаявся в скоєному, під час досудового розслідування добровільно частково відшкодував потерпілому завдану шкоду на суму 5000,00 доларів США. Також в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що районним судом не враховано, що на утриманні у нього перебувають батьки похилого віку та дружина. Вважає, що судом не надано правової оцінки обставинам дорожньої транспортної пригоди, не враховано, що він намагався вжити всіх можливих заходів для уникнення зіткнення з транспортними засобами, а під час досудового розслідування та судового розгляду сприяв об`єктивному та всебічному встановленню всіх обставин справи.

Вироком суду встановлено, що 08 липня 2014 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «BMW-Х5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по Новому мосту м.Дніпропетровська, зі сторони центру м. Дніпропетровська в напрямку пр.Воронцова, де в районі електроопори зовнішнього освітлення №114, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, грубо порушуючи вимоги п.п.1.3, 1.5., 2.3. (б), 2.9. (а), 12.3. та 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив передньою правою частиною свого автомобіля зіткнення з задньою лівою частиною автомобіля «MITSUBISHI LANCER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , що рухався у попутному напрямку.

В подальшому автомобіль «ВМW-Х5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , перебуваючи в некерованому стані, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «КІА СЕRАТО» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку по лівій смузі для руху. Після зіткнення зазначених транспортних засобів, відбулось зіткнення вищевказаного автомобіля «КІА СЕRАТО» з автомобілем «SКОDА FАВІА» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в попутному з ним напрямку, по правій смузі для руху.

Порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо- транспортної пригоди.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої водію автомобіля «КІА СЕRАТО» ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений підтримав доводи своєї та захисника апеляційних скарг, просив вирок суду змінити застосувавши до нього положення ст.75 КК України, вказавши про те, що раніше він не судимий, щиросердечно розкаявся в скоєному, під час досудового розслідування добровільно частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, просить врахувати той факт, що на його утриманні перебувають дружина, батьки похилого віку та батько дружини, який потребує постійного стороннього догляду, який дружина сама не в змозі буде надати. На теперішній час він працевлаштувався з метою відшкодування завданої потерпілим шкоди. За час своєї служби в органах внутрішніх справ не порушував закон, має відзнаки.

Захисник ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_6 і обвинуваченого, просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувавши до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просили вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідача, промову прокурора, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Як видно з вироку, суд перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню. Висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, за який він засуджений, кваліфікація його дій, в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року обвинуваченого ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі х позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Не оспорюючи вид та строк призначеного ОСОБА_7 покарання, обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах прохають на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України - суду при призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначення покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язані виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Як видно із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував форму вини, яка є необережною, однак, злочин, ним скоєний згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, та передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років.

Судом врахована особа ОСОБА_14 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на час ухвалення вироку знаходився на обліку у центрі занятості як безробітний.

Також визнано обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 .

Обставиною, що обтяжує покарання, судом відповідно ст.67 КК України, визнано вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 ,, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив Правила дорожнього руху України, його дії знаходяться в прямому причино наслідковому зв`язку з настанням ДТП, внаслідок якої було пошкоджено три автомобіля, водієві одного з яких - потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент спричинення, іншим учасниками пригоди завдана матеріальна та моральна шкода.

Тому доводи обвинуваченого та захисника з приводу того, що суд першої інстанції призначив засудженому ОСОБА_7 надмірно суворе покарання є не обґрунтованими, оскільки суд, в мотивувальній частині вироку послався на такі пом`якшуючі покарання обставини, як повне визнання засудженим своєї провини, позитивні характеристики, тобто в тому числі й ті, на які в своїй апеляції вказує захисник, а також, що матеріальна та моральна шкода завдана потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не відшкодована, а шкода, завдана потерпілому ОСОБА_10 , відшкодована частково, думку потерпілого ОСОБА_10 , який заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, у зв`язку з чим суд обґрунтовано прийшов до висновку, що внаслідок вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, менш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів. На підставі викладеного колегія вважає, що призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, тобто з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин справи і особи обвинуваченого, який на час апеляційного розгляду працевлаштований офіційно, у якого батьки непрацездатного віку, а батько дружини за станом здоров`я потребує стороннього догляду, на що посилаються обвинувачений та його захисник, а також наслідків правопорушення для потерпілих, одному з яких були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обвинуваченим та його захисником не наведено переконливих обставин для застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Ті обставини, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 , враховано судом при призначенні покарання майже в мінімальному розмірі санкції статті, що передбачає покарання за вчинений злочин.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд призначив таке покарання за ч.2 ст.286 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але з застосуванням ст.75 КК України, буде несправедливим внаслідок м`якості.

Підстав для зміни вироку або скасування судового рішення внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого під час перевірки матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді