У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Селівона
О.Ф.,

суддів Пивовара
В.Ф., Кривенди О.В.

за участю
прокурора Сухарєва
О.М.

розглянула в
судовому засіданні 22 лютого 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням першого заступника прокурора Харківської області на вирок
Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 грудня 2005 року,
яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ізюма Харківської області, раніше
неодноразово судимого, останнього разу 16.09.2004 р. за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК
України на 3 роки 7 днів позбавлення волі, звільненого 20.04.2005 р.
умовно-достроково на 11 місяців 1 день,

визнано винним у
вчиненні злочинів, передбачених частинами 2 і 3 статті 185 КК України, і
призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 призначено 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання
частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_1 призначено 3 роки 11 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1: на користь потерпілого ОСОБА_2 54 грн. на відшкодування майнової шкоди; на користь
потерпілої ОСОБА_3 100 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочинів за таких обставин.

Вночі 20 листопада 2001 року ОСОБА_1 повторно таємно викрав з огорожі території домоволодіння
АДРЕСА_1 15 м сітки “рабиці” загальною вартістю 54 грн., що
належить потерпілому ОСОБА_2

8 лютого 2002 року, приблизно о 22 год., ОСОБА_1 повторно таємно викрав з огорожі території домоволодіння
АДРЕСА_2 10 м сітки “рабиці” загальною вартістю 56 грн., що
належить потерпілій ОСОБА_3

2 серпня 2005 року, приблизно о 16 год., ОСОБА_1 повторно проник у прихожу будинку АДРЕСА_3, звідки таємно викрав велосипед потерпілої ОСОБА_4 вартістю 580 грн.

27 вересня 2005 року, приблизно о 22 год., ОСОБА_1 повторно проник до будинку потерпілої ОСОБА_5 по АДРЕСА_4, звідки
таємно викрав її ювелірні прикраси та мобільний телефон загальною вартістю 2068
грн. 83 коп.

У касаційному поданні прокурор ставить питання про
скасування вироку щодо ОСОБА_1 і направлення справи на
новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням вимог ст. 334 КПК
України, мотивуючи тим, що суд виклав у мотивувальній частині обвинувального
вироку щодо ОСОБА_1 формулювання обвинувачення, яке було йому пред'явлено, а
не визнано доведеним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який
підтримав касаційне подання і просив скасувати вирок щодо ОСОБА_1 з направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку
з істотним порушенням вимог ст. 334 КПК України та неправильним застосуванням
ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у
поданні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню з
таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 334 КПК України,
мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу
вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Також у
мотивувальній частині вироку викладаються підстави для задоволення або
відхилення цивільного позову.

Проте, як убачається з вироку в даній справі, у його
мотивувальній частині викладено формулювання обвинувачення, яке було
пред'явлено ОСОБА_1, а не визнано доведеним судом. При цьому висновки суду
щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України
як крадіжки, поєднаної з проникненням у сховище, суперечать обвинуваченню його
у крадіжці, вчиненій повторно, з проникненням у житло, а мотивів зміни житла на
сховище у вироку не наведено.

Рішення суду щодо
цивільних позовів потерпілих взагалі не вмотивовано, а на користь ОСОБА_3 постановлено стягнути 100 грн. на відшкодування майнової
шкоди, тоді як згідно з обвинуваченням ОСОБА_1 у неї
викрадено майно вартістю 56 грн., а чому підлягає стягненню на користь
потерпілої саме 100 грн., у вироку не зазначено.

Також, зазначаючи у вступній частині вироку відомості про
особу ОСОБА_1, які мають значення для справи, суд навів хибні дані про
його непогашені і незняті судимості.

Крім того, суд призначив ОСОБА_1 остаточне покарання
з урахуванням попереднього вироку щодо нього на підставі ст. 71 КК
України. При цьому суд залишив поза увагою, що ОСОБА_1, згідно з вироком у даній справі, обвинувачувався у
вчиненні злочинів, скоєних як до, так і після ухвалення попереднього вироку
щодо нього від 16 вересня 2004 року, а у таких випадках покарання за останнім
за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК
України: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених
до ухвалення попереднього вироку, у разі наявності такої, після цього - за
правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після
ухвалення попереднього вироку, у разі наявності такої; і остаточно - за
сукупністю вироків.

За таких обставин вирок щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а справа
направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду необхідно розглянути
справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційне подання першого заступника прокурора
Харківської області задовольнити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області
від 14 грудня 2005 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же місцевий суд в
іншому складі суду.

Судді:

Селівон
О.Ф. Пивовар
В.Ф. Кривенда
О.В.

З
оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України О.Ф.
Селівон