Справа № 405/2991/15-к
1-кп/405/122/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0000533 у відношенні:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кіровоград, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, незаміжньої, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона 27.07.2001 року уклала шлюб з власним батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить актовий запис від 27.07.2001 року № 363.
Так, відповідно до запису в книзі записів актів громадського стану про народження від 02.09.1949 року № 1389 ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 15.10.2001 року зроблено запис №2845.
Умисно порушуючи вимоги ст. 26 Сімейного кодексу України ОСОБА_8 уклала шлюб з власним батьком, з метою подальшого отримання його пенсії, а також користування іншими пільгами, передбаченими чинним законодавством України.
За життя ОСОБА_10 був пенсіонером Органів Внутрішніх Справ, а тому згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» отримував пенсію як військовослужбовець.
Ураховуючи похилий вік та стан здоров`я свого батька ОСОБА_10 та будучи обізнаною з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якого передбачено отримання пенсії у разі втраті годувальника, якщо годувальник помер, та з нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно до якого член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни має право користуватись 50 % пільгою на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_8 на момент укладення шлюбу 27.07.2001 року мала на меті шляхом обману в подальшому після смерті ОСОБА_10 отримувати пенсію по втраті годувальника, та користуватись 50 % пільгою на оплату житлово-комунальних послуг.
Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння шахрайським шляхом коштами ГУ ПФУ в Кіровоградській області та Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Кіровограді ОСОБА_8 в період з 01.11.2001 року по 31.12.2006 року отримала пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка-військовослужбовця ОСОБА_10 у сумі 41055,87 гривень та в період з 2008 по 2010 роки користувалась 50 % пільгою на оплату житлово-комунальних послуг на загальну суму 1134,28 гривень та в 2009-2010 роках отримала щорічну виплату ветеранам війни до 5 травня у сумі 500 гривень.
Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисним протиправними діями заподіяла матеріальну шкоду Державі Україна від імені якої виступає ГУ ПФУ в Кіровоградській області на загальну суму 41055,87 гривень, та Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Кіровограді на загальну суму 1634,28 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України (в ред. станом на 05.04.2001року).
Крім того, в період часу з 08.07.2003 року по 21.06.2005 року, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, у ОСОБА_8 , виник умисел спрямований на підроблення офіційного документа розписки, яка рішенням Ленінського районного суду від 05.07.2005 року визнана дійсним договором купівлі-продажу 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 з подальшою метою використання даного документа.
Переслідуючи мету наживи, керуючись прямим умислом ОСОБА_8 , у вказаний період часу перебуваючи в м. Кіровоград власноручно виконала розписку датовану 26.04.1997 роком про продаж ОСОБА_11 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_12 , а також власноручно виконала підписи від імені ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 89 від 04.04.2013 року рукописні записи, якими виконано текст розписки від імені ОСОБА_11 про продаж житлового будинку по АДРЕСА_2 виконані ОСОБА_8 . Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 153 від 24.05.2013 року підписи та рукописні записи в графі «свідки» у розписці від імені ОСОБА_11 про продаж житлового будинку по АДРЕСА_2 виконані ОСОБА_8 .
В подальшому 21.06.2005 року ОСОБА_8 , перебуваючи в АДРЕСА_3 , вказану підроблену розписку (договір купівлі-продажу) подала до Ленінського районного суду м. Кіровограда разом з позовною заявою про визнання дійсним підробленого договору купівлі-продажу 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 , та визнання за нею право власності на частину вказаного домоволодіння.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в підроблені іншого документа з метою його використання, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 358 КК України (у редакції станом на період з 08.07.2003 року по 21.06.2005 року).
Крім того, в період часу з 08.07.2003 року по 21.06.2005 року, точного часу та дати в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа договору купівлі-продажу 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 з подальшою метою привласнення даної частини домоволодіння.
Переслідуючи мету наживи, керуючись прямим умислом, ОСОБА_8 у вказаний період часу перебуваючи в м. Кіровоград, власноручно виконала розписку датовану 26.04.1997 роком про продаж ОСОБА_11 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , а також власноручно виконала підписи від імені ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 89 від 04.04.2013 року рукописні записи, якими виконано текст розписки від імені ОСОБА_11 про продаж житлового будинку по АДРЕСА_2 виконані ОСОБА_8 . Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 153 від 24.05.2013 року підписи та рукописні записи в графі «свідки» у розписці від імені ОСОБА_11 про продаж житлового будинку по АДРЕСА_2 виконані ОСОБА_8 .
Продовжуючи свої умисні злочинні дії ОСОБА_8 , перебуваючи в АДРЕСА_3 , підроблену розписку 21.06.2005 року подала до Ленінського районного суду м. Кіровограда разом з позовною заявою про визнання вказаної підробленої розписки дійсним договором купівлі-продажу 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 та визнання за нею права власності на частину вказаного домоволодіння.
05.07.2005 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 , визнано право власності на частину вказаного домоволодіння за ОСОБА_8 .
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції станом на 21.06.2005 року).
Крім цього, ОСОБА_8 , керуючись прямим умислом, переслідуючи мету спрямовану на повторне незаконне заволодіння 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 11.08.2005 року перебуваючи в АДРЕСА_4 , подала до ОКП «КООБТІ» замовлення про реєстрацію права власності на нерухоме майно та рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2005 року, за яким за ОСОБА_8 на підставі підробленого останньою договору купівлі-продажу вказаної частини домоволодіння, визнано право власності на частину вказаного домоволодіння, тим самим ввівши в оману посадових осіб ОКП «КООБТІ» .
ОКП «КООБТІ» ОСОБА_8 13.03.2006 року, на підставі наданих останньою документів, видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 . Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 135 від 30.10.2013 року встановлено, що вартість 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_11 станом на 05.07.2005 року становить 13836 гривень, без нарахування ПДВ.
Таким чином ОСОБА_8 вчинила всі необхідні злочинні дії спрямовані на повторне заволодіння шахрайським шляхом 17/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 , якою в подальшому розпорядилася на власний розсуд, завдавши територіальній громаді м. Кіровограда, від імені якої виступає Кіровоградська міська рада матеріальних збитків на загальну суму 13836 гривень, без нарахування ПДВ.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненими повторно ОСОБА_8 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України (в ред. станом на 02.03.2006 р.).
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження по справі та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ст. 314, п. 1, 2 ч. 1 ст. 284, п. 1-2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків давності.
Представники потерпілих в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання захисника обвинуваченої.
Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала клопотання свого захисника, просила звільнити її від кримінальної відповідальності з підстав, викладених її захисником та провадження по справі закрити.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченої слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Санкцією ч. 1 ст. 190 КК України в редакції станом на 05.04.2001 року передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або випраних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
Санкцією ч. 1 ст. 358 КК України в редакції станом на 31.03.2005 року передбачено покарання у виді штрафу до сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.
Санкцією ч. 3 ст. 358 КК України в редакції станом на 31.03.2005 року передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Тобто, злочини, передбачені ч. 1 ст. 190 КК України в редакції станом на 05.04.2001 року, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України в редакції станом на 31.03.2005 року відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості.
Санкцією ч. 2 ст. 190 КК України в редакції станом на 02.03.2006 року передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або випраних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Тобто, злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України в редакції станом на 02.03.2006 року відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.
Частиною 7 статті 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.
Так, в судовому засіданні встановлено, що з дня вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 останнього за часом інкримінованого їй злочину, минуло більше п`яти років та обвинувачена ОСОБА_8 не заперечує щодо закриття відносно неї кримінального провадження у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.
З урахуванням наведеного, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України слід закрити у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.
Керуючись ст.ст. 12, 44, 49 КК України, ст.ст. 284-288, 314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Кіровоград, українку, громадянку України, з повною середньою освітою, незаміжню, пенсіонерку, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження № 0000533 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України закрити.
На ухвалу суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда Кіровоградської області протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя Ленінського районного
суду м. Кіровограда ОСОБА_1