1-кп/357/77/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.02.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000409 від 21.01.2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білої Церкви, Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, несудимого, одруженого, працюючого в ПП «К-А-Н» водієм, жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
20 січня 2014 року, близько 21 год., ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автобусом марки «БАЗ 2215», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись вул. Петра Запорожця у м. Білій Церкві, Київської області, від автодороги Київ-Одеса у напрямку до вул. Рибної, у районі розташування буд. № 299 по вул. Петра Запорожця упорушення вимог п. 2.3(б) «Правил дорожнього руху України», який вимагає у водія для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, та вимог п. 12.3 зазначених «Правил …», який зобов?язує водія «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», проявив неуважність і при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку він об`єктивно був спроможний виявити пішохода ОСОБА_8 , котрий у цей момент у темпі звичайної ходи прямував по правому краю проїзної частини дороги в попутному з автобусом напрямку, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу чи безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд на указаного пішохода, спричинивши останньому небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у виді перелому кісток основи черепа, забою головного мозку важкого ступеню з осередками крововиливів, субарахноїдального крововиливу, субдуральних крововиливів зліва та справа, розрив правої барабанної перетинки та садна в потиличній області.

Сукупність допущених ОСОБА_9 порушень вимог п.п. 2.3(б), 12.3 «Правил дорожнього руху України» перебувають у прямому причинному зв`язку з указаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав себе винним у порушенні під час керування 20.01.2014 року, близько 21 год., автобусом «БАЗ 2215», д.н.з. НОМЕР_2 , вимог п.п. 2.3(б) та 12.3 «Правил дорожнього руху України», що призвело до наїзду під час руху по вул. Петра Запорожця у м. Білій Церкві, за встановлених досудовим слідством обставин, на пішохода ОСОБА_8 та спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень. У вчиненому розкаявся.

Повністю визнавши себе винним у вчиненому, у повному обсязі погодившись з обвинуваченням та не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого йому правопорушення, будучи належним чином ознайомленим з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідками їх застосування, ОСОБА_10 просив суд не досліджувати зібрані у провадженні докази та обмежитись його повним визнанням своєї винуватості у вчиненому.

Суд вважає, що винність ОСОБА_11 у вчиненому доведена в ході судового розгляду в повному обсязі обвинувачення, і що дії останнього вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 ..

Обираючи покарання для обвинуваченого ОСОБА_11 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, пом?якшуючі відповідальність останнього обставини, як то відсутність судимості, повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків, наявність статусу потерпілого від Чонобильської катастрофи (категорія 4), враховує особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується по роботі і за місцем проживання, побажання потерпілої, котра не вимагає суворого покарання для обвинуваченого, та відсутність будь-яких обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин і вважає, що виправлення ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 286 ч. 2 КК України, звільнити від його відбування з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Одночасно суд, зважаючи на те, що дане кримінальне правопорушення вчинено у січні 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», що вказане правопорушення відноситься до злочинів, вчинених з необережності, які, відповідно до ст. 12 КК України, не є особливо тяжкими, що обвинувачений уперше притягується до кримінальної відповідальності, має статус потерпілого від Чонобильської катастрофи (категорія 4), підтвердженням чого є копія посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 01.11.1993 року, вважає, що ОСОБА_10 підпадає під дію п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому підлягає звільненню від призначеного покарання, про що суд просить і сам обвинувачений.

Заявлений у справі прокурором, в інтересах держави (в особі міського фінансового управління Білоцерківської міської ради) та Білоцерківської міської лікарні № 2, цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь Білоцерківського місцевого бюджету 17 387 грн. 28 коп. врахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 в Білоцерківській міській лікарні № 2 в умовах стаціонару у період з 20.01.2014 року по 13.03.2014 року обвинувачений визнав у повному обсязі. Тому суд, зважаючи на це, а також на те, що витрати на лікування потерпілого підтверджені документально, вважає позовні вимоги прокурора обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 124 ч. 2 КПК України стягненню з обвинуваченого на користь держави підлягають процесуальні витрати в сумі 491 грн. 40 коп. на проведення у даному кримінальному провадженні судової інженерно-технічної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374-376 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з позбавленням на 1 рік права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, зобовязавши останнього не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу контролюючих органів та повідомляти вказані органи про зміну постійного місця проживання.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 від призначеного покарання (основного і додаткового) на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь Білоцерківського місцевого бюджету 17 387 грн. 28 коп. врахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 в Білоцерківській міській лікарні № 2 в умовах стаціонару.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 491 грн. 40 коп. врахунок відшкодування витрат на проведення судової інженерно-технічної експертизи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1