Справа №489/3967/14-к 15.06.2015 15.06.2015 15.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, одружений, безробітний, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
· 18.03.1999 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 229-6 КК України до 1 року позбавлення волі, умовно на 1 рік;
· 17.01.2000 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, 42, 43 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнено 06.12.2002 року по відбуттю покарання;
· 17.01.2005 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено 12.08.2008 року умовно достроково на 1 рік 4 місяці 1 день;
· 25.03.2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнено 11.11.2011 року по відбуттю покарання;
· 16.05.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, звільнився 17.06.2014 року по відбуттю покарання;
· 16.06.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;
___________________________________________________________
Ап. провадження: № 11-кп/784/390/15 Головуюча у 1-й інстанції: ОСОБА_6
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
· 31.10.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
· 06.11.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_7
Обвинувачений: ОСОБА_5
Захисник: ОСОБА_8
Потерпіла : ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 185 КК України, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.06.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України; за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України; за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.11.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України; за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено стягнути із засудженого на відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 2200 грн., на користь потерпілої ОСОБА_11 1640 грн., на користь потерпілої ОСОБА_12 429 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5
просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2015 року змінити, в частині призначеного йому покарання, в бік пом`якшення, призначивши йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 5 місяців.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Обвинувачений вказує, що покарання призначене судом першої інстанції за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі.
Вказує, що повністю визнав свою вину, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, як під час досудового розслідування так і
під час розгляду провадження в суді першої інстанції, щиро розкаявся.
Крім того, зазначає, що судом не було враховано його сімейний стан, вік та незадовільний стан здоров`я.
Обставини, встановлені судом першої інстанції:
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 17.01.2014 року, у період з 14.00 год. по 15 .00 год., діючи повторно, шляхом вільного доступу зайшов до приміщення навчального класу Миколаївського спеціального виховного комплексу для дітей із заниженим зором, що знаходиться за адресою: пр. Миру, буд. № 21 В м. Миколаїв, де таємно викрав мобільний телефон «Самсунг» вартістю 800 грн. та грошові кошти в розмірі 12 гривень, що належать потерпілій ОСОБА_13 , спричинивши потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 812 гривень.
20.01.2014 року, близько 17 години, повторно, шляхом вільного доступу зайшов до приміщення Миколаївського міського палацу культури «Молодіжний», що знаходиться за адресою: вул. Васляєва, буд. № 1 м. Миколаїв, звідки таємно викрав мобільний телефон «Самсунг» вартістю 700 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_14 , чим спричинив матеріальні збитки потерпілій особі на вказану суму.
Крім того, 21.01.2014 року, у період часу з 17 год. до 18 год., повторно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_5 зайшов до приміщення лікарняної палати № 2 Миколаївської обласної дитячої лікарні, що знаходиться за адресою: вул. Миколаївська буд. № 21 м. Миколаїв, звідки таємно викрав мобільний телефон «Самсунг» вартістю 600 грн. разом із картою пам`яті вартістю 100 гривень, що належать потерпілій ОСОБА_15 , чим спричинив матеріальні збитки на суму в розмірі 700 грн.
Також, 25.01.2014 року, у період часу з 14 год. до 15 год., повторно, шляхом вільного доступу зайшов до приміщення пульмологічного відділення Миколаївської обласної дитячої лікарні, що знаходиться за адресою: вул. Миколаївська буд. № 21 м. Миколаїв, звідки таємно викрав планшет «Леново А 3000» із зарядним пристроєм вартістю 1899 грн., із набором комп`ютерних програм вартістю 101 грн., захисною плівкою вартістю 200 грн., що належить потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду в розмірі 2200 грн.
31.01.2014 року, у період часу з 17.30 год. до 18.30 год., повторно, шляхом вільного доступу з приміщення неврологічного відділення Миколаївської обласної дитячої лікарні по вул. Миколаївська буд. № 21 м. Миколаїв, таємно викрав програвач «Орион РДТ 9520» із зарядним пристроєм, вартістю 700 грн., що належить потерпілій ОСОБА_16 , чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 08.02.2014 року, у період часу з 14.30 год. до 15.00 год., повторно, шляхом вільного доступу, потрапив в приміщення навчального кабінету № 9 ЗОСШ № 56, за адресою: вул. Космонавтів буд. № 138-а м. Миколаїв, таємно викрав планшет «Престижио МультіПад 8.0 HD» вартістю 1164 грн., із захисною плівкою - 100 грн., маршрутизатором WI FI «ТL-WR740N» вартістю 176 грн., чохлом вартістю 200 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1640 грн.
Також, 12.02.2014 року, близько 18.00 години, повторно, шляхом вільного доступу, зайшов у приміщення школи-інтернату № 5, за адресою: пр. Миру буд. № 15 м. Миколаїв, де таємно викрав мобільний телефон «Рrestigio PAP 3500 DUO» вартістю 699 грн., разом із картою пам`яті вартістю 59 грн., що належать потерпілому ОСОБА_12 , чим спричинив матеріальну шкоду в розмірі 758 грн. .
02.03.2014 року, близько 19.00 годин, повторно, шляхом вільного доступу, проник до лікарняної палати № 10 травматологічного відділення, приміщення Миколаївської обласної дитячої лікарні, що знаходиться за адресою: вул. Миколаївська буд. № 21 м. Миколаїв, звідки таємно викрав, мобільний телефон «Nokia» вартістю 860 грн., грошові кошти в розмірі 94 грн., що належать потерпілій ОСОБА_17 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 954 грн.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційній вимоги викладені в тексті його апеляційної скарги та доповненнях до неї, думку його захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, думку потерпілої та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, дійшла до наступного.
Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, підтверджується доказами, викладеними у вироку суду і це ніким не оспорюються. Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні восьми епізодів крадіжок чужого майна.
При призначенні покарання, на думку колегії суддів, саме з урахуванням обставин, на які обвинувачений посилається у своїй апеляційній скарзі, йому призначено покарання за таку кількість епізодів протиправної діяльності у середніх межах санкції статті кримінального закону, яка передбачає відповідальність за цей вид злочинів. Саме таке покарання у виді трьох років позбавлення волі за своїм розміром є необхідним і достатнім для можливого виправлення цього обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Такий підхід суду першої інстанції до призначення покарання винній особі відповідає вимогам ст..ст. 65-67 КК України. Саме таке покарання для ОСОБА_5 , з урахуванням кількості вчинених ним епізодів та попередніх судимостей за аналогічні злочини, на думку колегії суддів, є справедливим та законним.
Що стосується остаточного покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на п`ять років, про що він зазначає у своїй апеляційній скарзі, то таке покарання йому призначено за сукупністю злочинів та вироків за попередніми вироками. Таке покарання йому призначено у відповідності до положень ст..70 ч.4 та ст.. 71 КК України. Як вбачається з установчої частини вироку ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень вже був засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців. До цього розміру покарання за новим вироком йому приєднано лише частина покарання у розмірі 6 місяців. Вважати, що таке покарання за своїм загальним розміром для ОСОБА_5 є несправедливим та занадто суворим, підстав немає. Оскільки до злочинів, за які ОСОБА_5 засуджений за попередніми вироками додалась ще достатньо велика кількість злочинів за цим вироком, то рішення суду першої інстанції про застосування принципу часткового складання покарань є цілком закономірним і обґрунтованим.
Таким чином, посилання апелянта на незаконність вироку суду першої інстанції з точки зору призначення йому занадто суворого покарання - є безпідставними.
Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст..ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2015 року відносно ОСОБА_5 - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого на цей вирок - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового провадження до Вищого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії цієї ухвали.
Головуючий:
Судді: