Справа № 478/356/15-к
кримінальне провадження
№1-кп/489/264/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 р. м. Миколаїв

Ленінський районній суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ;

обвинуваченого: ОСОБА_4 ;

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новоданилівка, Казанківського району Миколаївської області, з професійно-технічною освітою, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.11.2014 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року обмеження волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч. 1, ст. 190 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В травні 2014 року, точної дати в ході судового розгляду не встановлено, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись в гостях в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , який належить гр. ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, таємно заволодів прикрасами, а саме: золотим ланцюжком 583 проби, вагою 0,7 г вартістю 483 грн., золотим кулоном 583 проби, вагою 0,2 г вартістю 138 грн. та бронзовою каблучкою вагою 10,44 г вартістю 0,43 грн., які знаходились в будинку за вищевказаною адресою та належали ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши таким чином, ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 621,43 грн.

З урахуванням вищевикладеного суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжки).

Окрім того, 16 грудня 2014 року, точного часу під час судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, домовився з ОСОБА_5 , про придбання у останнього мотоциклу марки "Юпітер-5", бувшого у використані, який належить ОСОБА_5 , обіцяючи заплатити за нього грошові кошти в сумі 950 грн., при цьому, достовірно знаючи, що кошти за вказаний мотоцикл він власнику не поверне, розпорядився ним за власним розсудом.

Так, ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 свою банківську платіжну картку Приватбанку (універсальну) № НОМЕР_1 , на яку йому перераховувалась соціальна допомога (як дитині сироті), та повідомив останнього, що 28.12.2014 р. на вказану карту повинні бути перераховані грошові кошти в розмірі 950 грн., при цьому, достовірно знаючи, що 30.06.2013 р. він закінчив навчання у Казанківському ПАЛ та, починаючи з цього часу, грошові кошти на його картку не перераховувалися, таким чином він ОСОБА_5 увів в оману, щодо майбутньої сплати коштів за придбаний мотоцикл. Після чого, ОСОБА_5 повіривши ОСОБА_4 , що останній розрахується з ним за мотоцикл, цього ж дня (16 грудня 2014 року) добровільно передав право власності ОСОБА_4 на свій мотоцикл марки "Юпітер-5", а останній обманом заволодів належним йому на праві приватної власності мотоциклом та в подальшому розпорядився ним за власним розсудом, а саме - обміняв його на мотоцикл марки "Мінськ" у ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 950 грн.

З урахуванням вищевикладеного суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.

Допитаний в ході судового засідання обвинувачений свою вину визнав повністю, показав, що в травні 2014 р. зайшов до будинку сестри його бабусі ОСОБА_6 , але вдома її не було. Скориставшись відсутністю останньої, викрав прикраси у вигляді кулону, ланцюжка та каблучки. Вартість викраденого майна визнав в повному обсязі.

Окрім того показав, що в кінці 2014 р., потерпілий ОСОБА_5 прийшов до нього та запропонував придбати мотоцикл. Він запропонував потерпілому платіжну карту на яку нібито повинні бути зараховані грошові кошти, завідомо знаючи що грошей на картковий рахунок не поступить та придбав у нього мотоцикл. Пізніше мотоцикл обміняв на інший, а грошей потерпілому не повертав.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, окрім визнання вини самим обвинуваченим, також підтверджується іншими доказами, дослідженими судом.

Показами потерпілої ОСОБА_6 яка показала, що в неї були викрадені ювелірні прикраси у вигляді кулону, ланцюжка та каблучки. Як вона з часом дізналась це зробив ОСОБА_4 , онук її рідної сестри. Претензій матеріального чи морального характеру не має, оскільки останній повністю відшкодував їй шкоду. Також показала, що запрошувалась до райвідділу та впізнавала каблучку, яка в неї була викрадена, однак на даний час каблучка їй повернута не була.

Показами потерпілого ОСОБА_5 , який показав, що ОСОБА_4 розрахувався з ним за мотоцикл платіжною карткою, на яку, як він завірив його, повинні були бути зараховані грошові кошти в сумі 950 грн., але гроші на картковий рахунок не поступили. Мотоцикл чи грошові кошти від ОСОБА_4 він не отримав, хоча неодноразово просив останнього чи віддати кошти чи мотоцикл.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.01.2015 р., відповідно до якого, ОСОБА_6 заявила про те, що в період з травня по червень 2014 р., невідомі особи, шляхом вільного доступу до домоволодіння останньої, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , здійснили крадіжку золотих прикрас.

Протоколом огляду місця події від 22.01.2015 р., відповідно до якого, було оглянуто територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 та яке належить ОСОБА_6 . Під час огляду було виявлено відсутність золотих виробів, які належать ОСОБА_6 .

Протоколом огляду місця події від 22.01.2015 р., відповідно до якого, було оглянуто територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 . Під час огляду було виявлено та вилучено каблучку світло-жовтого кольору, розміром 2 см, висотою 1,2 см, в середині якого маються два відтиски.

Висновком експерта № 35 від 19.02.2015 р., яким було встановлено, що вартість каблучки на момент проведення експертизи за ціною лому бронзи, сплав металу якої не є золотим, а бронзовим, з виготовленими не заводським способом пробою та клеймом, які знаходяться на каблучці, вагою 10,44 г становить 0,43 грн.

Постановою від 24.02.2015 р. каблучка, яку було виявлено під час огляду місця події від 22.01.2015 р., визнано речовим доказом та здано до кімнати зберігання речових доказів, про що свідчить і відповідна квитанція.

Довідкою про вартість, відповідно до якої, станом на травень 2014 р. вартість 1 г золота, проби № 583, становить 690 грн.

Протоколом огляду предметів від 09.01.2015 р., відповідно до якого було проведено огляд предмету: банківської платіжної картки Приватбанку (універсальна) № НОМЕР_2 , яку добровільно видав ОСОБА_5 . На лицьовій стороні картки мається її номер - НОМЕР_2 ,, та маються написи: "Приватбанк", "картка для виплат", "Universal", "MasterCard" та строк її дії до 11 місяця 2017 року. При досліджені зазначеного доказу обвинувачений підтвердив, що це його картка.

Постановою від 09.01.2015 р., банківську платіжну картку Приватбанку (універсальну) № НОМЕР_2 було визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження, яка повернута попову під розписку.

Атестатом серії НОМЕР_3 від 01.06.2013 р., відповідно до якого, ОСОБА_4 , здобув повну загальну середню освіту в 2013 р. у Казанківському професійному аграрному ліцеї.

Дипломом серії НОМЕР_4 від 30.06.2013 р., відповідно до якого, ОСОБА_4 закінчив у 2013 році Казанківський професійний аграрний ліцей і здобув професію тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва, слюсаря з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водія автотранспортним засобів.

Аналізуючи досліджені докази суд вважає, що вина обвинуваченого за вказаними обвинуваченнями, доведена сукупністю досліджених судом доказів, а саме: показами обвинуваченого, показами потерпілих, протоколами огляду місця події, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, висновком експерта, протоколом огляду предметів, копією атестату, копією диплома. Сукупність цих доказів, суд вважає такою, що поза розумним сумнівом доводить вину обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину) в обсязі встановленому судом.

Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він із професійно-технічною освітою, не працює, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується задовільно.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують дані злочини, який є умисними, особистість обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття обвинуваченого, добровільне усунення заподіяної ОСОБА_6 шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання суд вважає рецидив злочину.

Враховуючи вищезазначене та з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді обмеження волі.

Керуючись ст.374, 375 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ст. 185 ч. 1, ст. 190 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання:

- за частиною 1 статті 185 КК України 3 (три) місяці арешту;

- за частиною 2 статті 190 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

На підставі частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, за ч.1 ст. 185 КК України та за ч. 1 ст. 309 КК України, за який ОСОБА_4 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 р. шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за ч.2 ст. 190 КК України, частково приєднати не відбуту частину покарання визначену на підставі ч.4 ст. 70 КК України, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік та 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: платіжну картку повернути ОСОБА_4 ;

бронзову каблучку повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 589,68 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту отримання копії вироку.

Суддя