КРИМІНАЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО:
категорія - злочини проти
життя та здоров»я особи,
тілесне ушкодження - 5
Справа № 1-4-07
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2007
року Любомльський районний суд Волинської
області в складі:

головуючого -
судді Дороша П.І.,

при секретарі - Федчишин
Г.В.,

3 участю:

прокурора - Ковальчука О.В.,

захисника - ОСОБА_2,

потерпілого - ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у Відкритому судовому засіданні в залі
Любомльського районного суду кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
с.Машів Любомльського району

Волинської області, проживаючого в АДРЕСА_1, українця,

громадянина
України, з середньою освітою,

неодруженого,
без постійного місця роботи,

не судимого,

у вчиненні
злочину,

передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

встановив:

ОСОБА_1 19 листопада 2005 року біля 21 години у дворі
ІНФОРМАЦІЯ_2 на
грунті неприязних відносин умисне наніс ОСОБА_3 удар металевим воротком по

1
інстанція

Код 0312

голові,
заподіявши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді політравми : контузії важкого
ступеня лівого ока, розриву лівого ока з повною втратою внутрішніх тканин,
рваних ран повік, злому лівої виличної кістки з незначним зміщенням відломків,
оскольчатого перелому дна лівої орбіти, закритої черепномозкової травми і з
струсом головного мозгу.

Вказані
ушкодження потягли втрату 45%
загальної працездатності.

Підсудний ОСОБА_1
вину в скоєнні інкримінованого йому діяння фактично визнав і
показав, що у вересні 2005
року у нього з потерпілим сталася сутичка, в якій ОСОБА_3 з товаришами
побили його, однак в правоохоронні органи з цього приводу він не звертався і з
потерпілим не спілкувався.

19 листопада 2005 року ОСОБА_3 на
весіллі побачив за столом, а потім на вулиці, коли той розмовляв з ОСОБА_5.
Підійшовши до них, став з'ясовувати у ОСОБА_3 про причини його поведінки у
вересні. Коли ОСОБА_3 на його претензії спочатку штовхнув його, а потім ударив
в груди, він образився, побіг до свого автомобіля і, взявши там вороток для
закручування гайок, повернувся і наніс ОСОБА_3 удар, маючи намір потрапити в
груди. Наміру ударити в голову і поранити око не мав. Визнає, що виявлені у
ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження, крім рани потиличної частини голови, є
наслідком його удару металевим предметом.

Крім показань підсудного його винуватість у вчиненні злочину доведена
зібраними у справі і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що 19 листопада 2005 року перебував
на весіллі, яке відбувалося в професійному ліцеї. Розмовляючи з ОСОБА_5, який
викликав його на вулицю, почув що хтось наближається до них, а коли
розвернувся, то побачив як ОСОБА_1 наносив йому удар по голові. Після удару
зігнувся і побіг до сходинок. В цей час йому було нанесено ще один удар ззаду
по голові. Вважає, що другий удар йому наніс ОСОБА_5, а не ОСОБА_1. у вересні
між ним і ОСОБА_1 дійсно відбувся конфлікт, причиною якого на його думку була
неправильна поведінка підсудного, який у нетверезому стані порушував правила
дорожнього руху і спровокував суперечку. Вважає що 19 листопада
ОСОБА_1 у змові з ОСОБА_5 помотався йому за вересневу суперечку.

Свідок ОСОБА_5, кримінальне переслідування відносно якого припинене на
передбачених в законі підставах (а.с.144), показав в суді, що перебуваючи на
весіллі 19 листопада
2005 року
побачив там потерпілого ОСОБА_3, якого знав візуально, і викликав того на
вулицю для розмови про спільних знайомих. До них підійшов ОСОБА_1 і став
з'ясовувати у ОСОБА_3 про конфлікт у вересні. ОСОБА_3 відштовхнув ОСОБА_1, а
той в свою чергу намагався вдарити потерпілого ногою і кудись побіг. Через
незначний проміжок часу ОСОБА_1 повернувся і наніс ОСОБА_3 удар в голову, від
чого той впав.

Свідок ОСОБА_6 показав, що також був очевидцем того, як між
підсудним і потерпілим в присутності третьої особи на весіллі відбувся
конфлікт. При цьому ОСОБА_1 дійсно наніс удар ОСОБА_3 предметом у вигляді палки
зверху донизу.

Свідок ОСОБА_7 також показав, що знаходячись на сходинках ліцею почув якісь
крики і метушню. Пізніше взнав про бійку і її наслідки.

Факт доставления потерпілого в медичний заклад з приводу
контузії лівого ока та інших тілесних ушкоджень 19 листопада 2005 року
підтверджується повідомленням Любомльської ЦРЛ (а.с.5).

2

При огляді місця події 19
листопада 2005 року
перед входом в приміщення ліцею виявлено металевий предмет Г - подібної форми
(а.с.6-8), а при додатковому огляді 21
листопада 2005 р
(а.с.10) у світлу пору доби на східцях та біля них виявлено плями бурого
кольору каплеподібного походження.

Висновком судово-медичного експерта НОМЕР_1 (а.с.67-69) , а також
додатковим висновком НОМЕР_1 (а.с.274) стверджено, що у ОСОБА_3 виявлено
тілесні ушкодження у вигляді політравми: контузії важкого ступеня лівого ока,
розриву лівого ока в повною втратою внутрішніх тканин, рваних ран повік, злому
виличної кістки з незначним зміщенням відломків, оскольчатого перелому дна
лівої орбіти, закритої черепномозкової травми із струсом головного мозку.
Вказані тілесні ушкодження призвели до втрати 45% загальної працездатності, а тому відносяться до категорії
тяжких. Вони могли бути спричинені дією наданої на дослідження металевої палиці
Г- подібної форми.

Рвана рана потилиці могла утворитися як від удару тупим
твердим предметом, так і від падіння з висоти власного зрозту і відноситься до
категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Таким чином, перерахованими та іншими дослідженими судом доказами
встановлено, що ОСОБА_1 дійсно на грунті неприязних стосунків умисним ударом
заподіяв ОСОБА_3 тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив злочин, передбечений
ч.1 ст.121 КК України. Заява підсудного про те, що він не бажав настання тяжких
наслідків на характер суб'єктивної сторони злочину не впливає, адже наносячи
удар металевим предметом специфічної форми - Г-подібної -,
а також з великою силою -
наявні переломи кісток -,
ОСОБА_1 якщо і не бажав настання саме таких тілесних ушкоджень, то свідомо
допускав настання будь-яких наслідків, тобто діяв умисно і дії його мають
кваліфікуватися в залежності від фактично скоєного.

Відповідно до висновку психолого-психіатричної експертизи (а.с.117-118) ОСОБА_1 під час
вчинення цих дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в стані
фізіологічного афекту не перебував, тобто був осудним, а тому повинен нести
відповідальність за вчинене діяння.

Слідчими органами ОСОБА_1 ставилося в обвинувачення заподіяння ОСОБА_3
тілесних ушкоджень у вигляді рваної рани потилиці.

Це обвинувачення
в судовому засіданні ствердження не знайшло.

Підсудний визнає, що наніс ОСОБА_3 лише один удар в передню ліву частину
голови де виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких.

Цю обставину
підтвердив також свідок ОСОБА_5.

Потерпілий ОСОБА_3 показує, що йому було нанесено два удари: перший - ОСОБА_1 в
область лівого ока, а другий -
в потиличну частину голови, причому ОСОБА_1 другий удар не наносив.

Відповідно до постанови слідчого (а.с.144) кримінальне
переслідування відносно ОСОБА_5 припинено за відсутністю в його діях складу
злочину.

Аналіз зібраних у справі доказів достатніх підстав для визнання цієї
постанови незаконною не дає.

Висновком судово-медичної експертизи не виключається можливість отримання
ОСОБА_3 рани потилиці в результаті падіння з висоти свого росту.

При відтворенні обстановки і
обставин події (а.с.279-283, 284-287) учасники цієї слідчої дії
показали, що ОСОБА_3 дійсно падав.

При таких обставинах, а також враховуючи, що відповідно
до постанови про зміну обвинувачення від 24
жовтня 2006 року
ОСОБА_1 ставиться в вину, що він наніс
ОСОБА_3 лише один
удар, суд виключає
із обвинувачення ОСОБА_1

З

заподіяння ним рваної рани потилиці
потерпілого за недоведеністю.

Позиція потерпілого і його представника, які вважають, що злочин вчинено
ОСОБА_1 у співучасті з ОСОБА_5, а також в обсязі обвинувачення, пред'явленого
органом досудового слідства суперечить положенням ст.ст.275-276 КПК України, а
також ст.6 ч.1 п.9, 10 КПК
України, адже постанова органу досудового слідства стосовно ОСОБА_5 та вирок
суду від 1 серпня 2006 p., ухвала
апеляційного суду від 3 жовтня 2006 року про
непричетність до злочину ОСОБА_5,
відсутність в діях ОСОБА_1 злочину за ч.4 ст.296 КК України набрали
законної сили і питання про їх невідповідність закону і фактичним обставинам
ніким на даний час не ініціюється.

Вирішуючи питання про міру покарання підсудному, суд враховує характер і
ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який законом віднесено до
категорії тяжких і потягнув заподіяння молодій особі непоправного каліцтва.

До пом'якшуючих обставин суд відносить молодий вік підсудного, що до
відповідальності притягується вперше, відшкодував заподіяні державі збитки у
зв'язку з лікуванням потерпілого, потерпілому - матеріальні збитки, розкаюється у скоєному.

Сукупність пом'якшуючих обставин при відсутності передбачених законом
обтяжуючих, навіть із урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки
скоєного, дає суду підстави вважати, що виправлення підсудного може бути
досягнуто на протязі менш тривалого строку, ніж встановлений мінімум санкції
ст.121 ч.1 КК України.

Звільнення підсудного від покарання на підставі ст.75 КК України, або ж
призначення йому більш мякого виду покарання не відповідатиме положенням ч.2
ст.65 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 під час досудового слідства і судового розгляду не
порушував підписку про невиїзд, не вчиняв будь-яких дій по ухиленню від суду та
не перешкоджав встановленню істини, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного
заходу ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили і приведення його до
виконання.

Заявлений потерпілим цивільний позов про відшкодування
моральної шкоди в сумі 120
тисяч гривень підлягає до часткового задоволення.

При цьому суд враховує, що в результаті дій ОСОБА_1 ОСОБА_3 тривалий час
відчував фізичні страждання, відчував і продовжує відчувати моральні
переживання у зв'язку з отриманням непоправного каліцтва, яке обмежило його у
реалізації життєвих планів, спілкуванні з навколишнім світом.

Разом з тим, як підставу для визначення розміру моральної шкоди потерпший
зазначив необхідність періодичного лікування. Витрати на ці потреби можуть бути
компенсовані при їх потребі і належному обгрунтуванні відповідно до
параграфу 2 глави 82
ЦК України.

На час розгляду справи в суді суттєво не змінилися його
трудові відносини з організацією, у якій він працював на період вчинення щодо
нього злочинних дій, а також стосунки в особистому житті, про що ОСОБА_3
показав в судовому засіданні.

Судом також враховується, що скоєнню злочину ОСОБА_1 в певній мірі
передувала і поведінка ОСОБА_3.

4

передувала і поведінка ОСОБА_3.

При таких обставинах розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з підсудного
підлягає зменшенню в порівнянні із заявленою сумою до одної третини.

Стосовно позову про відшкодування матеріальної шкоди,
судових витрат та долі речових доказів є не скасованим в цій частині вирок від 1 серпня 2006 року, а тому суд
ці питання не вирішує.

Керуючись ст. 323 - 324 КПК України, суд, -

п р и с уд и в :

ОСОБА_1
визнати винним за ч.1 ст.121 КК України та з застосуванням ст.69 КК України призначити покарання -три роки
позбавлення волі.

Строк покарання
рахувати з моменту приведення його до виконання.

Зарахувати ОСОБА_1 в
строк покарання період перебування під вартою з 22 листопада по 2 грудня 2005 року.

Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили залишити підписку про
невиїзд.

Позов ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково:
стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 40
(сорок) тисяч гривень, в решті позову відмовити.

На вирок протягом 15 діб з моменту його проголошення можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Волинської області через Любомльський
районний суд.

Головуючий: суддя П.І.Дорош

5