Справа № 630/138/14-к
В И Р О К
Іменем України
13 лютого 2015 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області кримінальне провадження № 0000564 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, розлученого, який має на утриманні сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого єгерем в ТОВ «Мисливець ЛТД», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_8 15 грудня 2012 року близько 12-30 год., знаходячись на полі відділення «Байрак», розташованого в м. Люботин Харківської області, зустрів ОСОБА_6 , з яким у нього виникла сварка на ґрунті раніше тривалих неприязних відносин, в ході чого, діючи умисно, схватив ОСОБА_6 лівою рукою за комірець куртки, а потім за руки, та умисно наніс йому близько 5 ударів кулаками в область тулуба, утримуючи за комір куртки, та один удар ліктем у підборіддя, тим самим спричинив ОСОБА_6 травматичну екстракцію 1/3 коронки 7 зуба на верхній щелепі праворуч, садно на обличчі та правій кисті, синці на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_8 винним за пред`явленим обвинуваченням себе не визнав та пояснив, що 15 грудня 2012 року в якості єгеря приймав участь у полюванні на полі відділення «Байрак» та побачив, як з лісу на поле вийшли три мисливця, які йшли на відстані приблизно 2-3 метри один від одного, один з яких, як у подальшому з`ясувалось, що це був ОСОБА_6 , був у маскувальному халаті, що заборонено. Оскільки вони знаходились на лінії вогню, ОСОБА_8 пішов їм на зустріч, при наближенні представився та сказав, що полювання заборонено. При цьому, ОСОБА_8 став перед ОСОБА_6 щоб не дати йому йти далі, на що останній почав лаятись та обходити обвинуваченого, не зважаючи на повідомлення обвинуваченого, що у нього ввімкнена рація. ОСОБА_8 знов став перед ОСОБА_6 , просив його зупинитись та взяв за рукав куртки біля ліктя. ОСОБА_6 не зупинявся. Після цього ОСОБА_8 почув постріли та повернувся до місця полювання.

Разом з тим, суд вважає показання обвинуваченого спробою уникнути відповідальності за скоєний злочин, його винність у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 15.12.2012р. близько 12:30 він знаходився на полюванні на полі відділення «Байрак». Ідучи по полю разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходячись на відстані приблизно 30 метрів один від одного, до потерпілого підійшов ОСОБА_8 та без пояснень став нецензурно лаятись, схопив потерпілого за комір куртки та почав бити кулаками по тулубу, після чого наніс один удар ліктем у щелепу. Конфлікт був нетривалим, після чого ОСОБА_8 пішов, а до потерпілого підійшли інші мисливці, які бачили ушкодження на обличчі ОСОБА_6 .

Пояснення потерпілого ОСОБА_6 підтверджуються показаннями допитаних в судовому засідання свідків обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 .

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 15.12.2012р. він разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_11 знаходились на полі відділення «Байрак» на полюванні. Мисливці йшли по полю на відстані приблизно 30 метрів один від одного. До ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_8 та почав погрожувати, хапав потерпілого за руки, наносив удари по тулубу та наніс один удар ліктем по підборіддю ОСОБА_6 . Удари ОСОБА_8 наносив цілеспрямовано. Всього наніс 5-6 ударів. Після цього ОСОБА_6 відвезли до лікарні. Оскільки свідок знаходився на відстані близько 30 метрів, він добре бачив конфлікт, який відбувався. Потім до обвинуваченого та потерпілого підійшов ОСОБА_16 та зробив усне зауваження ОСОБА_8 , після чого останній пішов. Одразу після завершення конфлікту свідок пошкоджень на потерпілому не бачив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що 15.12.2012р. він знаходився на полюванні на полі відділення «Байрак» разом з іншими мисливцями, серед яких був і ОСОБА_6 . З лісу вийшов ОСОБА_8 , який був один, та підійшов до ОСОБА_6 , між якими відбувся конфлікт. Що конкретно відбувалось свідок не бачив, оскільки знаходився на відстані близько 120 метрів від них. Після того, як до обвинуваченого і потерпілого підійшов ОСОБА_11 , ОСОБА_8 пішов. Потім свідок відвіз ОСОБА_6 до міліції, після чого додому. Після конфлікту у ОСОБА_6 було червоне обличчя, але синців свідок не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що 15.12.2012р. він приймав участь у полюванні з іншими мисливцями, серед яких був і ОСОБА_6 . Свідок стояв на дорозі ближче до лісу приблизно в 100-120 м. від місця події між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Свідок бачив як ОСОБА_8 вийшов з лісу, при цьому на плечі у нього висів карабін, та підійшов цілеспрямовано до ОСОБА_6 , після чого між ними відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 тримав потерпілого за одяг, штовхав та бив його. Свідок бачив як ОСОБА_8 наніс ОСОБА_6 удар ліктем лівої руки по обличчю. Що говорили учасники конфлікту свідок не чув. Конфлікт був нетривалий, після чого ОСОБА_17 повернувся до лісу, а ОСОБА_6 підійшов до мисливців у т.ч. і до свідка. Ушкоджень на потерпілому свідок не побачив. Після цього, ОСОБА_13 відвіз ОСОБА_6 до міліції, а потім до лікарні.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_11 , 15.12.2012р. він перебував на полюванні та разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 вони йшли по полю відділення «Байрак». Їм на зустріч вийшов ОСОБА_17 , у якого на плечі висів карабін. ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 , не представившись та не пояснюючи причин, через які він підійшов. В ході конфлікту ОСОБА_8 бив ОСОБА_6 в живіт та грудь, а також цілеспрямовано наніс один удар ліктем по обличчю. При цьому, ОСОБА_8 з кимось спілкувався по рації. Всього ОСОБА_8 наніс потерпілому близько 5 ударів.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, у грудні 2012 року він перебував на полюванні з іншими мисливцями у т.ч. і з ОСОБА_6 , який разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 йшли по полю, а інші мисливці по дорозі. Самого конфлікту свідок не бачив, однак з розмов зрозумів, що він відбувся між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Потерпілий тримався за бік та казав, що він болить, на руках у нього була кров. Свідок бачив ОСОБА_6 наступного дня або через день та у нього на обличчі був синець.

Крім цього, судом були допитані свідки захисту ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Так, свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що він разом із ОСОБА_8 та іншими мисливцями проводили полювання. ОСОБА_8 повідомив, що бачив якихось підозрілих осіб зі зброєю та пішов до них, це були ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У ОСОБА_8 із собою були рація та карабін. Коли ОСОБА_8 підходив до мисливців, свідок вийшов з лісу на край поля та добре бачив обвинуваченого, а також чув по рації, що він просив пред`явити документи, а йому відмовили. Самого конфлікту свідок не бачив. Свідок сказав ОСОБА_8 залишити цих осіб та йти далі. ОСОБА_8 знаходився там не довго.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що він перебував на полі відділення «Байрак» на полюванні, в якому також приймав участь ОСОБА_8 в якості єгеря. Свідок побачив як на поле вийшли 3 чоловіка та знаходились на відстані до 200 метрів. Чув по рації як єгері питали хто це вийшов. ОСОБА_8 вийшов до них та підійшов впритул до ОСОБА_6 , після розмови, яка тривала кілька хвилин, повернувся. Бійки чи штовханини свідок не бачив. Свідок не чув розмови, оскільки чекав на появу звіра.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_20 у грудні 2012 року він перебував на полюванні. На відстані 300-350 метрів від себе він побачив 3 чоловік. ОСОБА_8 підійшов до них та знаходився на відстані витягнутої руки до ОСОБА_6 , вони розмовляли, ймовірно на підвищених тонах. У ОСОБА_21 на плечі висів карабін, який обвинувачений не знімав. Потім по лісу побігли кабани та свідок переключив увагу на полювання. Всього вони розмовляли близько 2-3 хвилин та що там відбувалось не привернуло уваги свідка. Свідок зазначив, що в цілому бачив, що відбувалось між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , але міг відволіктись.

Суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Аналізуючи вищевикладені показання свідків, суд приходить до висновку про те показання свідків обвинувачення підтверджують пояснення потерпілого стосовно факту та механізму нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а показання свідків захисту їх не спростовують, оскільки жоден свідок захисту не пояснив, що ударів ОСОБА_8 потерпілому не наносив, а лише ствердили, що вони таких ударів не бачили.

При цьому суд враховує, що свідки обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знаходились безпосередньо біля потерпілого у момент його конфлікту із обвинуваченим, а свідки захисту знаходились на відстані від 100 до 300 метрів.

В ході слідчого експерименту, зафіксованого в протоколі від 19.12.2012р (т. 1 а.с. 34-36) потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 15.12.2012р. на полі відділення «Байрак» ОСОБА_8 наніс йому три удари в область серця та живота, а також один удар ліктем в щелепу.

Під час слідчого експерименту 03.09.2013р. за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , учасники слідчої дії пояснювали яким чином наносились удари обвинуваченим потерпілому.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_8 наніс потерпілому удар правою рукою по тулубу, після чого удар рукою у праву щелепу та ще близько п`яти ударів по тулубу. Свідок ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_8 , підійшовши до ОСОБА_6 , схопив його за одяг та наносив удари штовхаючи, після цього наніс один удар рукою (кулаком) в обличчя. Свідок ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 та наносив йому удари ліктем та рукою (кулаком) по обличчю, а також удари по корпусу.

Усуваючи протиріччя у показаннях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 судом були повторно допитані вказані особи, які пояснили, що ОСОБА_8 бив потерпілого по тулубу, а в обличчя ударив ліктем. Свої пояснення під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 пояснив тим, що міг заплутатись та сказати не правильно, а ОСОБА_11 пояснив, що він міг обмовитись.

При цьому, суд виходить із того, що неузгодженість є тільки у показаннях свідків стосовно механізму нанесення удару, однак обидва свідки наполягають на тому, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_22 один удар у щелепу, що також підтверджується поясненнями потерпілого та інших свідків.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 6145-ая/12 від 20 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 40-42), під час проведення якої експертом були враховані пояснення ОСОБА_6 про нанесення йому ударів кулаком по тулубу та ліктем по обличчю, у останнього виявлено травматичну екстракцію 1/3 коронки 7 зуба на верхній щелепі праворуч, садна на обличчі та правій кисті, синці на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли утворитися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися в цих пошкодженнях, та могли бути спричинені у строк, вказаних потерпілим. Експертом також вказано про неможливість надання висновку щодо відповідності показань ОСОБА_6 про спосіб і механізм отримання тілесних ушкоджень тим об`єктивним судово-медичним даним, які встановлені у потерпілого, через неподання протоколу слідчого експерименту. Між виявленими тілесними ушкодження у ОСОБА_6 та подіями, які відбулись 15.12.2012р. є причинно-наслідковий зв`язок.

У своєму висновку № 2891-ая/13 від 03 жовтня 2013 року судово-медичний експерт ОСОБА_23 вказав, що у ОСОБА_6 наявні такі пошкодження: травматична екстракція 1/3 коронки 7 зуба на верхній щелепі праворуч, садно на обличчі, синці на тулубі, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися в цих пошкодженнях, та садно на обличчі та правій кисті, яке утворилося від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактовою поверхнею.

Вказані ушкодження як кожне окремо, так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На підставі медичних даних, зафіксованих під час огляду ОСОБА_6 , не виявляється можливим встановити строки утворення травматичної екстракції 1/3 коронки 7 зуба на верхній щелепі праворуч, а також чи могло пошкодження зуба виникнути при тому механізмі, на який вказали потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 03 вересня 2013 року під час слідчого експерименту, в зв`язку з відсутністю видимих тілесних ушкоджень на слизовій та шкіряних покровах в області 7-ого зуба на верхній щелепі праворуч.

Садна на обличчі потерпілого могли бути спричинені у строк, вказаний в протоколах слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак експертом відзначено, що згідно їх показань ушкоджень по губам ОСОБА_6 ніхто не наносив.

Синці на животі могли утворитись у строк, вказаний в протоколах слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак експертом відзначено, що для виникнення синців у даній області (з урахуванням того, що події відбувались 15.12.2012р. та потерпілий був ймовірно тепло вдягнений) потребується значна ударна дія в області живота, оскільки в даній області відсутні поверхово розташовані кістки, в зв`язку з чим виникнення синців на животі у ОСОБА_6 у той спосіб і механізм, про який вказали на слідчому експерименті потерпілий та свідки, неможливе.

Усуваючи неузгодженості між висновками експерта, судом був допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_24 , який пояснив, що первинна експертиза була проведена на підставі огляду потерпілого, а також його пояснень, в зв`язку з чим висновок про причинно-наслідковий зв`язок був зроблений без урахування механізму та способу нанесення тілесних ушкоджень. Під час огляду потерпілого не було виявлено пошкоджень шкіряних покровів та слизової оболонки в районі 7-ого зуба на верхній щелепі праворуч.

Разом із тим, експерт не виключив, що такі пошкодження на час огляду, який відбувався 20.12.2012р., тобто через 5 днів після події, могли загоїтись.

При цьому, суд враховує надану потерпілим копію його медичної картки (т. 1 а.с. 122-124), в якій зазначено, що під час огляду ОСОБА_6 лікарем стоматологом, останній виявив забій м`яких тканин обличчя, верхнього щелепного суглобу та пошкодження слизової оболонки.

Суд відхиляє висновки експерта в частині, що синці на животі не могли утворитись у той спосіб і механізм, про який вказали на слідчому експерименті потерпілий та свідки, оскільки для цього потребується значна ударна дія та з огляду на те, що події відбувались 15.12.2012р. та потерпілий був ймовірно тепло вдягнений, оскільки, по-перше, нанесення ударів потерпілому в область живота підтверджується показаннями свідків та їх нанесення зі значною ударною дією не виключається, по-друге, неможливість утворення синців в зв`язку з тим, що потерпілий був тепло одягнений, є припущенням експерта.

Аналізуючи викладені вище докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_8 у спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 15 грудня 2012 року знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Вивченням особистості ОСОБА_8 судом встановлено, що обвинувачений має середню освіту, розлучений, має на утриманні сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює єгерем в ТОВ «Мисливець ЛТД», за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання для обвинуваченого, суд не вбачає.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, викладені вище, виходячи із положень ст. 65 КК України, а також принципів розумності, справедливості та достатності покарання для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, призначає покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

При цьому, злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України відносить до категорії злочинів невеликої тяжкості та, враховуючи, що санкцією даної статті не передбачено можливості призначення покарання суворішого за виправні роботи, згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строк притягнення до відповідальності становить 2 роки.

Враховуючи, що вчинення злочину відбулось 15.12.2012р., тобто до часу постановлення вироку минуло більше двох років, строки, передбачені ст. 49 КК України, у даному випадку минули.

При цьому, суд зазначає, що обвинуваченому роз`яснювалось його право бути звільненим від покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2014 році», а також бути звільненим від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, однак обвинувачений наполягав на тому, що він не винний та не просив застосовувати до нього вищевказані положення законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину не визнав та наполягав на своїй невинності, а також враховуючи, що його винність встановлена під час судового розгляду, що у сукупності виключає можливість звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд звільняє обвинуваченого від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов (т. 1 а.с. 120-127), в якому останній просить стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 2500,16 грн., та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Позов обґрунтований тим, що після нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілий тривалий час лікувався, в зв`язку з чим ніс витрати на придбання ліків, проведення томографії, лікування у стоматолога тощо. Моральна шкода полягає душевних стражданнях, переживаннях, викликаних приниженням його людської гідності в громадському місці в присутності свідків.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що положення ст. 60 ЦПК України не суперечить загальним засадам кримінального судочинства та відповідає його засаді змагальності.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка спричинила шкоду, пошкодженням здоров`я фізичній особі, повинна відшкодувати потерпілому в тому числі витрати, пов`язані з необхідністю лікування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розглянувши заявлений цивільний позов та додані до нього документи, суд вважає, що потерпілим не доведено понесення витрат на придбання ліків, проведення томографії, лікування у стоматолога тощо, оскільки дані витрати потерпілий не підтвердив документально, в зв`язку з чим цивільний позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд, аналізуючи матеріали справи, враховуючи характер дій обвинуваченого, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, необхідність лікування, виходячи із засад розумності виваженості і справедливості, вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження до ОСОБА_8 не застосовувались.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 100, 124, 369, 371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним в вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України в зв`язку з закінченням строків, встановлених ст. 49 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) гривень.

В задоволення решти вимог цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1