Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі за участю прокурора потерпілої ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 05 лютого 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000210 від 09 липня 2013 року, за касаційного скаргою прокурора Таращанського району Київської області на вирок Таращанського районного суду Київської області від 15 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що не мав судимості.

Вироком Таращанського районного суду Київської області

від 15 квітня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2

ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки

з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

2 роки 6 місяців.

Згідно з цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому що він 01 грудня 2010 року приблизно о 21.15 год., керуючи автомобілем «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом, реєстраційний номер

НОМЕР_2, рухаючись зі швидкістю 60 км/год по вул. Високій у

смт. Рокитному Київської області, напроти будинку № 67 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність, не урахував дорожню обстановку і при виявленні перешкоди для руху - пішохода ОСОБА_8, який лежав на проїзній частині дороги, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, унаслідок чого скоїв наїзд на останнього.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення через істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, стверджуючи, що застосування до засудженого положень ст. 75 КК України є помилковим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, потерпілої, яка покладалася на розсуд суду, стверджуючи, що засуджений не відшкодував їй шкоди, пов'язаної з втратою сина, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

За ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необгрунтованою.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону в цій справі належним чином не було виконано.

У поданих на вирок апеляціях прокурор та потерпіла стверджували, що призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідкам, обставинам та ставленню засудженого до вчиненого ним протиправного діяння.

Залишаючи апеляції прокурора та потерпілої без задоволення, апеляційний суд не навів переконливих підстав прийняття такого рішення і не дав вичерпної відповіді на доводи, викладені у скаргах, щодо несправедливості призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням. При цьому, обґрунтовуючи своє рішення про залишення без задоволення цих скарг, суд не врахував всі обставини, які мають значення для визначення справедливого покарання та визначення можливості й доцільності застосування ст. 75 КК України. Зокрема, суд послався на форму вини обвинуваченого, наявність на його утриманні непрацездатної матері, а також на конкретні обставини та причини дорожньо-транспортної пригоди.

Разом із цим суд апеляційної інстанції повною мірою не зважив на тяжкість вчиненого діяння, відсутність жодних обставин, які б пом'якшували покарання засудженого, ставлення винного до вчиненого, до наслідків, що настали унаслідок порушення правил дорожнього руху, а також залишив без уваги відсутність з боку засудженого жодних спроб для відшкодування завданої сім'ї загиблого матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, суд без наведення належного обґрунтування залишив без уваги думку потерпілої - матері загиблого про необхідність призначення покарання без застосування положень ст. 75 КК України.

Також поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось й те, що необережна форма вини кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 286 КК України, інкримінованої ОСОБА_7, на яку у тому числі він послався як на підставу застосування до останнього ст. 75 КК України, вже врахована законодавцем при визначенні виду та розмірів мінімальних та максимальних меж санкцій зазначеної статті.

Наведене дає підстави вважати, що апеляційний суд формально розглянув провадження щодо ОСОБА_7, істотно порушивши процесуальний закон, унаслідок чого ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а у провадженні належить призначити новий розгляд, під час якого суду слід належно оцінити всі фактичні обставини провадження, дані про особу засудженого та обставини, які мають юридичне значення при визначенні покарання, і прийняти законне та обгрунтоване рішення.

При цьому в разі, якщо за наслідками нового розгляду суд апеляційної інстанції дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому протиправному діянні за тих самих обставин та даних про особу винного, то з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, спосіб та умови його вчинення звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід вважати явно несправедливим унаслідок м'якості.

Керуючись статтями 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора Таращанського району Київської області задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд цього провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10ОСОБА_11