Справа № 10-357 2007 р. Категорія крим.
Головуючий у першій інстанції Вишар І.Ю. Доповідач Пасько
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати з
кримінальних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого-судді: Паська Д.П. суддів: Олнесієнка Ю.Г., Пікановського Б.В. за участю прокурора:
Титаренка Є.А. захисника ОСОБА_1

розглянула 12 жовтня 2007 року у відкритому засіданні у
м. Вінниці апеляцію адвоката ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.
Вінниці від 5 жовтня 2007 року, якою стосовно

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого 15.11.2002 року

Голосіївським райсудом
м. Києва

за ст..
186 ч. 2 КК України на чотири роки

позбавлення волі і звільнений від

відбування покарання 23.07.2005 року

на підставі Закону України

" Про амністію" від 31.05.2005 року.

Як вбачається з подання слідчого ОСОБА_2 підозрюється у
вчиненні 22.09.2007 р. близько 14 год
15 хв. в м. Вінниці на території ЦПК і В ім. Горького пограбування неповнолітнього
ОСОБА_3 шляхом відкритого викрадення у нього мобільного
телефону марки « Соні Еріксон К-320» на загальну суму 645 гр.

Обґрунтовуючи своє надання слідчий
вказав, що перебуваючи на волі ОСОБА_2 може продовжувати займатися злочинною діяльністю,
оскільки має судимість за грабіж і після звільнення від покарання за амністією
належних висновків для себе не зробив, а також може перешкоджати встановленню
істини по справі ухилятися від слідства та суду.

Розглядаючи
подання районний суд погодився з аргументами слідства і з підстав, вказаних у
поданні задовольнив його та обрав щодо ОСОБА_2 запобіжний захід у виді
взяття під варту.

В апеляції адвоката ОСОБА_1
ставиться питання про скасування постанови суду у зв'язку з
тим, що відсутні докази, які дають підстави стверджувати про те, що ОСОБА_2 може
продовжувати займатися вчиненням злочинів, ухилятися від слідства та суду,
перешкоджати встановленню істини по справі.

Крім того,
апелянт вважає, що судимість ОСОБА_2 погашена внаслідок застосування
акту амністії.

Вважає також, що суд допустив
порушення положень ст. 150 КПК України і не врахував,
що ОСОБА_2 є особою, що постраждала від
Чорнобильської катастрофи та має хворобливий стан здоров'я, що його дружина
перебуває на шостому місяці

2

вагітності та не працює, що батько ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи. Не враховано також, що ОСОБА_2 має постійне
місце проживання, працює і позитивно характеризується, а злочин, що ставиться
йому до вини, відноситься до невеликої і середньої тяжкості.

Перебування в
СІЗО буде перешкоджати ОСОБА_2проходити курс лікування.

З огляду на
наведене апелянт зробив висновок про незаконність постанови районного
суду.

Заслухавши доповідача, виступ
адвоката ОСОБА_1, який підтримав викладені в його апеляції доводи і пред'явив
для огляду суду довідки про те, що перша дитина ОСОБА_2 була мертвонародженою, виступ прокурора, який заперечив
щодо задоволення апеляції, вивчивши матеріали кримінальної і судової справи
колегія суддів приходить до висновку, що апеляція не обгрунтована і задоволенню
не підлягає.

Колегія
суддів вважає, що вирішуючи подання слідчого районний суд дотримався положення
ст.ст. 148, 150, 165 -2 КПК України, щодо підстав та мети запобіжних заходів, порядку
їх обрання.

Враховані і
обставини, передбачених ст. 155 КПК України, а постанова суду відповідає
положенням ст. 165-1 КПК України.

Доводи апелянта про те що судимість
у ОСОБА_2
погашена в силу застосування акту про
амністію протерічать положенням ст. 5 ч. З Закону України від 1 жовтня
1996 року « Про застосування амністії в Україні» та ст. 12 і ст. 89 ч. 1 п. 8
КК України, щодо погашення судимості.

Згідно названих норм закону
судимість у ОСОБА_2 не є
погашеною, оскільки раніше ОСОБА_2 вже засуджувався за аналогічний злочин, то цілком логічним
є висновок суду про те, що перебуваючи на волі він може продовжувати вчинювати злочини, перешкоджати встановленню
істини по справі та ухилятися від слідства та суду.

В умовах СІЗО надається необхідна медична допомога і захворювання ОСОБА_2 колегія
суддів вважає за перепону щодо утримання під вартою.

Сімейні та побутові обставини ОСОБА_2 судом враховані, сам же він їх не враховував
і нехтував ними, що вбачається із вчиненого ним.

З огляду на
наведене, керуючись ст.ст. 366, 377, 382 КПК України, колегія судців,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію адвоката ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 5 жовтня
2007 року про взяття під варту ОСОБА_2 без
змін.