Ухвала

іменем україни

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

за участю прокурора ОСОБА_10

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз

08 грудня 2006 року вироком Франківського районного суду м. Львова за ст. ст. 152 ч. 2, 186 ч. 2, 70 КК до 5 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього особистого майна.

Вироком вирішено питання щодо судових витрат та про речові докази.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Апеляційним судом Львівської області зазначений вирок місцевого суду відносно ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишений без зміни.

Судові рішення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у касаційному порядку не оскаржуються та судом касаційної інстанції не перевіряються.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що він 06 грудня 2011 року о 21 год. 30 хв. за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, перебуваючи на АДРЕСА_1 вчинили напад на потерпілого ОСОБА_5, і, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, заволоділи його особистим майном, завдавши майнової шкоди на загальну суму 765 грн.

Крім цього, ОСОБА_1 07 грудня 2011 року о 00 год., за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 і ОСОБА_3, перебуваючи на вул. Шептицьких у м. Львові, вчинили напад на водія таксі ОСОБА_6 з метою заволодіння його майном, а саме, сівши до автомобіля «ВАЗ 21140», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням потерпілого, під час руху транспортного засобу, накинули на шию потерпілого шнурівку, та, здушуючи його, нанесли удар каменем по голові ОСОБА_6, спричинивши вказаними діями потерпілому легкі тілесні ушкодження, та, заволодівши його особистим майном на загальну суму 1509 грн. 95 коп., з місця події втекли.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 просить судові рішення відносно ОСОБА_1 змінити в частині призначення покарання, визначивши йому мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ч. 2 ст. 187 КК. При цьому посилається на те, що судами належним чином не враховані дані про особу засудженого, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та хворої дружини, а також не враховані обставини, які на думку захисника, пом'якшують покарання, а саме-що у потерпілих відсутні претензії до засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінальної справи, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього особистого майна.

На вказаний вирок місцевого суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію з доповненнями, в якій, поруч з іншими доводами щодо незаконності вироку суду, просив пом'якшити призначене йому покарання, та наводив відповідні доводи, у тому числі, які є аналогічні доводам касаційної скарги захисника, зокрема, що судом не враховано дані про його особу, що у нього на утриманні двоє малолітніх дітей, хвора дружина.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальну справу, у тому числі і за апеляцією засудженого ОСОБА_1, доводи якої щодо призначеного покарання аналогічні доводам касаційної скарги захисника, дійшов висновку про її безпідставність та погодився з висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_1 покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, при призначенні засудженому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК, врахував: конкретні обставини кримінальної справи; ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу засудженого, зокрема те, що він неодноразово судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, хвору дружину, та дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК.

Призначене ОСОБА_1 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги захисника щодо пом'якшення призначеного ОСОБА_1 покарання є безпідставними.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону судом касаційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_7 ОСОБА_9