УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

7 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової Т.С.,

суддів: Широян Т.А., Романець Л.А.,

за участю прокурора Таргонія О.В.

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2013 року.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше неодноразово судимий, останнього разу - 10 липня 2010 року цим же судом за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, засуджений

за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією ј частини належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_2 за даним вироком, частково приєднано покарання за вироком цього ж суду від 10 липня 2010 року та остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці з конфіскацією ј частини належного йому майна.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він 10 березня 2011 року, близько 13 години, за обставин, викладених у вироку, із корисливих мотивів (задля отримання безкоштовно для особистого вживання наркотичного засобу), перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 надав житлове приміщення вказаної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для незаконного вживання особливо небезпечного наркотичного засобу - ацетильованого опію.

У касаційній скарзі захисник засудженого, посилаючись на істотні порушення кримінально-процесуального закону і неправильне застосування кримінального закону, ставить питання про скасування судових рішень із закриттям провадження у справі за відсутності в діях засудженого складу злочину. Вказує на порушення права на захист під час досудового слідства через незабезпечення засудженого захисником. Зазначає, що протокол обшуку проведений з порушенням вимог закону, а тому цей доказ не можна визнати допустимим. Захисник також наголошує, що суди не дали оцінки тим обставинам, що показання понятих та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сумнівні через їхню залежність від працівників міліції, і що ці особи раніше судимі та фігурують у багатьох інших справах.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо безпідставності поданої захисником засудженого касаційної скарги, яку просив залишити без задоволення, а постановлені щодо останнього судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим обґрунтовується касаційна скарга захисника засудженого в даній справі, самі по собі є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень, згідно 367 КПК України 1960 року, в апеляційному порядку.

Твердження захисника засудженого про недоведеність вини ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України 1960 року, на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зокрема, на спростування доводів засудженого про його непричетність до злочину, за який його засуджено, суд послався на показання самого засудженого на досудовому слідстві про те, що він, будучи наркозалежною особою та перебуваючи на замісній терапії, 10 березня 2011 року у власному домоволодінні вживав разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 наркотичні засоби шляхом внутрішньовенних ін'єкцій. При цьому суд дав належну оцінку зміненим у подальшому показанням засудженого щодо його непричетності до вчинення інкримінованого злочину і обґрунтовано визнав їх такими, що не суперечать іншим доказам у справі, зокрема: показанням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про обставини придбання ними разом із ОСОБА_2 наркотичного засобу та умови подальшого його вживання у квартирі ОСОБА_2; випискою із медичних карт наркологічного диспансеру від 10 березня 2011 року про виявлення у ОСОБА_2, а також свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час освідування клінічних ознак наркотичного сп'яніння внаслідок вживання алкалоїдів опію та димедролу; висновками судово-хімічної експертизи; даним протоколу огляду місця події від 10 березня 2010 року, а також показаннями свідків - працівників міліції та понятих, які приймали участь у даній слідчій дії.

Ці висновки місцевого суду обґрунтовано визнані апеляційним судом такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 317 КК України, а зміст мотивувальної частини вироку відповідає вимогам ст. 334 КПК України.

Твердження захисника засудженого про порушення права останнього на захист безпідставні, оскільки на досудовому слідстві він відмовився від захисника, а ознайомившись з матеріалами справи після закінчення досудового слідства ніяких заяв, скарг, клопотань, тощо з цього приводу не заявляв.

Належним чином йому було роз'яснено його право на захист під час судового розгляду справи.

Безпідставними є й доводи захисника засудженого про застосування до ОСОБА_2 недозволених методів слідства, оскільки вони належним чином перевірялись та не знайшли свого підтвердження, внаслідок чого 15 грудня 2011 року було ухвалено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка не оскаржена у встановленому порядку і є чинною. При цьому виконуючи вимоги ст. 374 КПК України щодо обов'язковості вказівок апеляційного суду, суд з'ясував думку засудженого та його захисника щодо необхідності проведення повторної перевірки даних обставин, які фактично відмовились від такої перевірки.

Твердження захисника засудженого про залежність свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від працівників міліції, є припущенням і нічим не обґрунтовано. А участь зазначених свідків у інших кримінальних справах не є підставою ставити під сумнів їх показання у даній кримінальній справі.

Апеляційний суд розглянув справу у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, а постановлена ним ухвала є вмотивованою та відповідає іншим вимогам, передбаченим ст. 377 КПК України 1960 року.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення, при розгляді даної справи допущено не було.

На підставі наведеного, керуючись статями 394-396 КПК України 1960 року, п. 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Судді

____________ _____________ ____________

Т.А. Широян Т.С. Шилова Л.А. Романець