Справа № 314/2638/15-к
Провадження № 1-в/314/619/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 25 березня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2

ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 23 жовтня 2013 року. Під час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 06 червня 2014 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 1 разу заохочений правами начальника колонії. Стягнень не має. Працевлаштований у майстерні слюсарем. Не залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі. Не приймає участі в самодіяльних організаціях. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта». На заходи виховного впливу реагує задовільно, але належних висновків для себе не робить. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі з 23 жовтня 2013 року по 06 червня 2014 року засуджений

ОСОБА_4 вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 06 червня 2014 року ОСОБА_4 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), є практично здоровим та працездатним без обмежень, про що свідчить медична довідка, проте працевлаштований лише з жовтня 2014 року у майстерні слюсарем, що об`єктивно підтверджено довідками про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 1 разу заохочений правами начальника колонії, стягнень не мав. Однак наявність заохочення само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 23 жовтня 2013 року по 16 жовтня 2014 року, тобто протягом майже одного року з визначених йому судом 2 років 1 місяця позбавлення волі, а також з 16 жовтня 2014 року по теперішній час.

З характеристики, наданої адміністрацією установи виконання покарання, вбачається, що засуджений активної участі у суспільно-корисній праці, самодіяльних організаціях та у роботах з благоустрою місць позбавлення волі не приймає. На заходи виховного впливу реагує задовільно, але належних висновків для себе не робить, що також свідчить про недостатність відбутого ОСОБА_4 строку покарання для його виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким способом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Крім того, при вирішенні клопотання суд враховує, що ОСОБА_4 до засудження 25 березня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя був двічі засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, під час відбування покарання двічі заохочувався на підставі ст. 81 КК України шляхом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, однак наданої йому довіри суду не виправдав, двічі в період умовно-дострокового звільнення до закінчення невідбутої частини покарання, на яку його було звільнено, вчиняв умисні корисливі злочини.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

24.06.2015
24.06.2015