У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Кривенди О.В.,
Мороза М.А.,

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 21 серпня 2008 року матеріали справи за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції та касаційною скаргою законного представника потерпілого ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від
3 березня 2008 року, окрему
ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 березня 2008
року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2008 року,

у с т а н о в и л а:

постановою Баришівського
міжрайонного прокурора від 16 лютого 2008 року порушено кримінальну справу щодо
ОСОБА_3, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст.
374, ч. 1 ст. 375 КК України.

Відповідно до
постанови прокурора, ОСОБА_3, будучи головою Баришівського районного суду Київської області
та головуючим у справі щодо ОСОБА_1, на порушення вимог ст. ст. 111, 419 КПК
України, розглядаючи справу приватного обвинувачення та встановивши, що ОСОБА_1 страждає шизофренією
і в силу своїх психічних вад не може самостійно здійснювати своє право на захист,
не направив справу для провадження досудового слідства та постановив завідомо неправосудне
рішення.

При цьому, ОСОБА_3 розглянув кримінальну
справу щодо ОСОБА_1 без прокурора і захисника, участь яких у таких справах є
обов'язковою. Крім
того він вчинив службове підроблення,
вказавши у протоколі судового засідання та у постанові про застосування заходів медичного
характеру щодо ОСОБА_1 про те, що у розгляді цієї справи брали
участь прокурор Ковальчук Т.П. та захисник ОСОБА_4.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_3 оскаржив її до Бориспільського міськрайонного суду Київської
області, який 3 березня 2008 року
скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Постанову Баришівського міжрайонного прокурора
Київської області від 16 лютого 2008 року скасовано, у порушенні кримінальної справи
щодо ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст.
374, ч. 1 ст. 375 КК України, було відмовлено.

Одночасно, суд виніс окрему ухвалу, якою доводив до відома Генерального прокурора України
про грубі порушення вимог Конституції України, кримінально-процесуального закону
та закону України “Про прокуратуру”, допущені Баришівським міжрайонним прокурором Табалюком С.К. та помічником прокурора Ковальчуком
Т.П.

Ухвалою Апеляційного
суду Київської області від 14 березня 2008 року апеляцію прокурора залишено без
задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2008
року - без зміни.

Назву процесуального
документу, винесеного Бориспільським міськрайонним судом від 3 березня 2008 року
“окрема ухвала” змінено на “окрему постанову” та виключено із резолютивної
частини вказівку про порушення кримінальної справи щодо винних осіб.

У касаційному поданні прокурор просить судові рішення скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Вважає, що висновок суду про відсутність
приводів та підстав для порушення кримінальної справи, не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що місцевий суд істотно порушив
кримінально-процесуальний закон, а саме ст. 2368 КПК України та вдався
до оцінки доказів у справі, необгрунтовано надав перевагу доводам захисника в інтересах
ОСОБА_3, безпідставно визнав
однією із підстав для скасування постанови про порушення кримінальної справи - ненадання
суду матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_1, не повідомив цього ж потерпілого і його
представника про час розгляду скарги ОСОБА_3 та не закрив провадження з розгляду скарги,
оскільки ОСОБА_3 до суду не з'явився.

Вважає, що висновок суду, зроблений в окремій постанові, про грубі порушення вимог Конституції України, кримінально-процесуального
закону та закону України “Про прокуратуру”, допущені прокурором та помічником прокурора
у даній справі, є безпідставним.

Крім того, прокурор вказує на те, що допущені
судом першої інстанції помилки і порушення Закону не були усунуті. Суд апеляційної інстанції, на порушення ст. 377 КПК України, не навів у своїй
ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення.

У касаційній скарзі представник потерпілого
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить судові рішення щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Вважає, що суд безпідставно скасував постанову
прокурора про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_3, вдавшись до оцінки
доказів у справі.

Представник потерпілого зазначає, що висновок
суду про ненадання прокурором матеріалів на підставі яких було прийнято рішення
про порушення кримінальної справи, не відповідає дійсності. На порушення вимог ст.
2368 КПК України, суд не повідомив потерпілому та його представнику про
розгляд справи за скаргою ОСОБА_3 та не закрив провадження у справі у зв'язку
із неявкою у судове засідання особи, яка подала скаргу.

Представник потерпілого також вважає, що
суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 377 КПК України.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора,
яка підтримала подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи прокурора і законного представника потерпілого, колегія суддів
вважає, що касаційне подання та касаційна скарга підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до
вимог ст. 2368 КПК України, суд, розглядаючи скаргу на постанову про
порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, повинен перевірити чи були
у прокурора приводи і підстави для винесення зазначеної постанови, законність джерел
отримання даних, що послугували підставою для прийняття рішення про порушення кримінальної
справи, а також додержання при цьому вимог ст. ст. 94, 97, 98 КПК України.

Одночасно цей
закон забороняє суду розглядати і заздалегідь вирішувати ті питання, що мають вирішуватися судом при розгляді
справи по суті.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови,
суд не дотримався цих вимог закону і прийняв рішення, яке не можна визнати законним.

Скасовуючи постанову
про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_3, місцевий суд, даючи оцінку висновку прокурора,
визнав, що будь-яких достатніх підстав для порушення кримінальної справи у нього
не було, дослідча перевірка проведена поверхово, однобічно й упереджено.

Постанова прокурора,
на думку суду, не містить достатніх даних, які вказували б на наявність ознак злочинів
у діях ОСОБА_3.

Суд також зробив
висновок, що в діях ОСОБА_3 взагалі відсутні склади злочинів, що вказані
у постанові прокурора.

Зокрема, суд
констатував, що при порушенні кримінальної справи прокурор проігнорував пояснення
ОСОБА_3 Одночасно, обгрунтовуючи свій висновок про безпідставність
порушення кримінальної справи, суд повністю погодився із доводами ОСОБА_3, визнавши їх правдивими, про те, що у розгляді справи брав
участь прокурор Ковальчук Г. У той же час суд залишив поза увагою дані, що містяться
у матеріалах зібраних дослідчою перевіркою, які свідчать про інше.

Доводи суду
про те, що однією із підстав для скасування постанови про порушення кримінальної
справи є те, що прокурор не надав суду матеріали, на підставі яких було прийнято
рішення про порушення кримінальної справи, не відповідають дійсності.

Так, суд у своїй
постанові зазначив, що вивчив матеріали скарги та матеріали, на підставі яких було
порушено кримінальну справу.

Зі справи видно,
що суду були надані матеріали, які містять пояснення осіб, копії постанови та протоколу
судового засідання та інші документи, що послугували підставою для прийняття прокурором
оскаржуваного рішення, але суд також не дав цьому ніякої оцінки.

Помилковим і
таким, що не грунтується на законі, є висновок суду про те, що суддя не є суб'єктом
злочинів, передбачених ст. ст. 374 та 375 КК України.

Неприпустимим є й посилання суду в оскаржуваній
постанові на складні та напружені стосунки між прокурором Баришівської міжрайонної
прокуратури та ОСОБА_3.

Апеляційний суд при розгляді апеляції прокурора
продублював рішення місцевого суду, залишивши поза увагою допущені ним помилки і
не дав відповіді на доводи прокурора, як того вимагає закон.

Окрема ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 березня 2008 року, з огляду
на вказані обставини, також є передчасною та необгрунтованою, оскільки в ній констатуються,
як доведений факт ті обставини, які потребують перевірки.

З огляду на наведене, зазначені судові рішення
не можна вважати законними, тому вони підлягають скасуванню, з направленням справи
на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду має бути ураховано
зазначене у даній ухвалі, а також належним чином, відповідно до вимог
закону, перевірені, як скарга ОСОБА_3, так і доводи, наведені у подання прокурора.
У залежності від встановленого, повинно бути прийняте законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.
ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів Верховного Суду України

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції та касаційну скаргу законного
представника потерпілого ОСОБА_1 - ОСОБА_2, задовольнити.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3
березня 2008 року, окрему постанову Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 3 березня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 14 березня 2008 року у справі за скаргою ОСОБА_3 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд.

С у д д і:

Кравченко К.Т. Кривенда О.В. Мороз М.А.