АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 09 лютого 2015 року матеріали кримінального провадження № 0000112 за апеляційними скаргами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 , старшого прокурора прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_6 , та обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нова Басань, Бобровицького району, Чернігівської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора потерпілого захисникаОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченогоОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на 2 (два) роки.

Крім того, судом стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 кошти за моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень та 114 грн. 70 коп. за витрати на сплату судового збору.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він будучи службовою особою - командиром 1-го батальйону з кадрового забезпечення полку патрульної служби при ІНФОРМАЦІЯ_2 , увечері 12 грудня 2012 року, перебуваючи в своєму робочому кабінеті за адресою: АДРЕСА_1 , перевищив службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих повноважень, що супроводжувались насильством, болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого інспектора патрульної служби того ж батальйону ОСОБА_10 . Так, під час проведення виховної роботи з ОСОБА_10 , який порушив порядок несення служби з охорони громадського порядку, між ними виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 розуміючи, що ОСОБА_10 є його підлеглим, молодший за званням, у зв`язку з чим не буде чинити фізичний опір, умисно, протиправно та з метою виховної роботи з підлеглим, взяв обламок пластикової труби та наніс ряд ударів по спині, руках, плечах, ребрах ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді саден та синців.

Не погоджуючись з вироком суду його оскаржили в апеляційному порядку заступник прокурора міста Києва, старший прокурор прокуратури Солом`янського району м. Києва, та обвинувачений і його захисник.
При цьому, прокурори не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого і кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просять скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки. Крім того, заступник прокурора просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України, та на підставі ст. 54 КК України позбавити обвинуваченого спеціального звання «майор міліції». Зокрема, апеляційні скарги мотивовані тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, конкретні обставини провадження та його відношення до цього, не відшкодування завданої шкоди, думку потерпілого, щодо виду та розміру покарання, а також те, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжких. Крім того, заступник прокурора наголошує на необхідності позбавлення обвинуваченого спеціального звання органів внутрішніх справ, зважаючи на те, що після вчинення тяжкого службового злочину обвинувачений буде пенсіонером МВС з відповідним соціальним забезпеченням, що є неприпустимим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду просять його скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення та недоведеністю його винуватості. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду викладенні у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та містять суттєві суперечності, судом допущенні неповнота з`ясування судом обставин провадження, неправильне застосування норм матеріального права, однобічність та неповнота судового слідства, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
До початку судового розгляду кримінального провадження 21 січня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 подав уточнення до апеляційної скарги, в яких зазначає, що повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та щиро розкаюється у вчиненому. Повністю визнає цивільний позов потерпілого, просить врахувати позитивні характеристики за місцем роботи і проживання, та те, що він має на утриманні неповнолітнього сина та матір похилого віку, яка також хворіє на тяжкі хвороби, та просить скасувати частково вирок суду першої інстанції, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва, частково погодився з доводами прокурора у кримінальному провадженні та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілого, кожен з яких окремо просив задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту з врахуванням уточнення до неї і звільнити обвинуваченого від призначеного покарання та заперечив проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судове слідство в частині дослідження даних про особу обвинуваченого, судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів задоволенню не підлягають, а обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у тому, що він, будучи службовою особою, своїми умисними діями, перевищив надані йому службові повноваження і вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалось насильством, болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, і правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 365 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурорів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини провадження і дані про його особу, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах прокурори, про що прямо вказано у вироку суду.
Так, з вироку суду вбачається, що районний суд при вирішенні питання про міру покарання ОСОБА_7 врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, пенсіонер МВС, конкретні обставини вчиненого правопорушення та його відношення до скоєного, не відшкодування завданої шкоди, думку потерпілого щодо виду та розміру покарання, а також те, що правопорушення вчинене ним відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно не позбавив обвинуваченого на підставі ст. 54 КК України спеціального звання «майор міліції», оскільки це є правом суду, а не його обов`язком.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості його виправлення без реального відбування основного покарання, у зв`язку з чим в даному конкретному випадку вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Згідно із ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував завдану шкоду, вибачився перед потерпілим, вищевказані дані про особу обвинуваченого, наявність державних нагород, в тому числі і за сумлінну тривалу службу, конкретні обставини вчиненого правопорушення та його відношення до скоєного, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, наявність на утриманні неповнолітнього сина та матері похилого віку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, що дає підстави вважати, що дане кримінальне правопорушення є винятковим епізодом у його житті, і що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Враховуючи наведене, а також думку потерпілого ОСОБА_10 який, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, то колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання у виді та розмірі, як основного так і додаткового, визначеному судом першої інстанції, проте із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України відповідає не тільки вимогам ст. 65 КК України, а й узгоджується з приписами ст. 50 цього ж Кодексу.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурорів задоволенню не підлягають, апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника з уточненнями до неї частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 та старшого прокурора прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , з уточненнями до неї, задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити:

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

У відповідності до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/205/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 365 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1