Справа №1-65/07р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007
року Старовижівський районний суд Волинської області

В складі:
головуючого - судді Самрука Ф.В. При секретарі Бондар Т.М. З участю прокурора Омелянчука А.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка справу про
обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с
Підріччя Камінь-Каширського району Волинської області, жителя с Селець Турійського району Волинської
області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, непрацюючого,
раніше судимого Ковельським міськрайонним судом Волинської області, 27 серпня 2007 року за ч.3 ст.
191, ч.1 ст. 366 КК України на п'ять років обмеження
волі з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з оборотом та зберіганням товарно-матеріальних цінностей
строком на один рік, з випробуванням
строком на два роки, у вчиненні
злочинів, передбачених ч.2 ст.
358, ч.3 ст.
358 КК України,

встановив:

Підсудний
ОСОБА_1, працюючи на посаді
заготівельника Товариства з обмеженою відповідальністю „Торчин м'ясозавод"
на підставі наказу від 03.03.03р. № 15 і являючись службовою особою вніс до
офіційних документів, а саме: в
приймальні квитанції форми № ПК-2 №№ 30997, 31000, 31933, 31934, 31935,
31937, 31938, 31939, 32427, 32430, 32431, 32433, 32434,
37064, 37066, 37067, 37068,
37118, 37120 від 07.04., 07.04, 18.05, 18.05, 18.05, 18.05, 18.05,
18.05, 08.06, 08.06, 08.06, 08.06, 08.06 2006року, 10.01,
10, 01, 10.01, 10.01, 12.01, 12.01.2007року завідомо неправдиві
відомості, в яких особисто підписався
про те, що заплатив за здану ВРХ ОСОБА_2
2501грн і 1823, 10 грн., ОСОБА_32883
грн., ОСОБА_4 2808, 60 грн., ОСОБА_5 2771, 40 грн., ОСОБА_62957, 40 грн., ОСОБА_7 2492, 40 грн., ОСОБА_8
2217, 60 грн., ОСОБА_91828, 3 і
993, 6 грн., ОСОБА_10 1105, 20 грн. та
788, 61 грн., ОСОБА_11 1010, 60 грн..
ОСОБА_121789, 20 грн. та 2301, 60 грн., ОСОБА_131671, 60 грн. та 2044, 50 грн.,
ОСОБА_142242, 80 і 536, 40 грн. та розписався за них про отримання цих
коштів, чим вчинив службове підроблення.
Однак в дійсності із вказаними здавачами великої рогатої худоби (надалі ВРХ)
розрахунок було проведено підсудним лише в частині від зазначених у відповідних
приймальних квитанціях сум вартості,
внаслідок чого ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 було недоплачено
відповідно 201 грн., 83 грн, 8, 6 грн.,
71, 1 грн., 357, 4 грн., 292, 4 грн.,
та 57, 6 грн. а з ОСОБА_2. ,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 розрахунок по приймальних квитанціях № 31100, 32427,

32430, 2433,
32434, 37064, 37066 від 07.04. і
08.06.06р. і 10.01.07р. в сумі 1823, 1 грн.,
1828, 3 і 993, 6 грн, 788, 6 грн, 1010, 6 грн,
1789, 2 грн, 1671, 6 грн. взагалі
не проводився, а підсудним ОСОБА_1 у
вищезазначені приймальні квитанції були внесені завідомо

неправдиві
відомості в тому, що ці особи нібито
здавали ВРХ зазначеною вартістю, в яких
підсудний особисто підписався про те, що
він заплатив та отримав за ОСОБА_2. ,
ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11,
ОСОБА_12і ОСОБА_13. кошти в зазначених у цих приймальних квитанціях
сумах.

В судовому
засіданні підсудний ОСОБА_1 винність свою у скоєному визнав повністю і показав
суду, що працюючи заготівельником у ТЗОВ
„ Торчин м'ясозавод" він закупляв у населення ВРХ, свині,
коні, тощо , в т.ч.1 від зазначених вище осіб і
розраховувався з ними як правило на місці,
а вже потім після здачі худоби на заводі оформляв квитанції на цих осіб
та розписувався за них в тому, що гроші
заплатив та отримав в сумах, зазначених
у цих квитанціях. Якщо при цьому сума була більшою, то різницю забирав собі, а якщо меншою, то закладав свої гроші. Інколи забував записати
в кого саме приймав худобу і тому виписав квитанції на ОСОБА_2. , ОСОБА_9,
ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12і ОСОБА_13. в сумі 1823, 1 грн., 1828, 3 грн. і 993, 6 грн, 788, 6 грн. 1010, 6 грн, 1789, 2 грн. і 1671, 6 хоча насправді ВРХ
здавали не вони, а ті особи, в яких він забув записати паспортні дані. У
вчиненому щиро розкаявся.

Допитані в
судовому засіданні свідки показали:

ОСОБА_9і
ОСОБА_11., що вони ніякої ВРХ нікому не
здавали і грошей в сумах 1828, 3 і 993, 6 грн. та 1010, 6 грн. не отримували;

ОСОБА_2 , що він за здану корову отримав 2300грн, а не 2501 грн., а другої голови ВРХ на суму 1823, 1 грн. він
не здавав і таких грошей не отримував;

ОСОБА_12, що вона здавала одну ВРХ, за яку отримала 1890 грн., а чому було виписано на неї дві квитанції про
те, що вона ніби здавала коней на 2301,
6 та 1789, 2 грн. їй не відомо і таких грошей вона не отримувала.

ОСОБА_9, що вона здавала одну ВРХ, за яку отримала 2800 грн, а чому було виписано дві квитанції про
те, що вона ніби здавала коней на 536, 4
і 2242, 8 грн. їй не відомо і таких
грошей вона не отримувала;

ОСОБА_10 і
ОСОБА_13, що кожен з них здавав по одній
ВРХ, за що отримали 1200 і 2438
грн., а не 1105, 2 і 2044 грн, а іншої ВРХ в сумі 788, 6 та 1671, 6 грн. не
здавали і таких грошей не отримували;

ОСОБА_12, що вона здавала одну ВРХ, за що отримала 2800, а не 2808, 6 грн, але квитанція була виписана не на неї, а на тітку ОСОБА_4;

ОСОБА_5, що ОСОБА_7 здавала одну ВРХ, але квитанцію виписала на ОСОБА_5 і що гроші
отримувала ОСОБА_7, але скільки вона не
знає;

ОСОБА_7
підтвердила покази ОСОБА_5 і показала,
що вона отримала 2700, а не 2771
грн.;

ОСОБА_6 , що здавав одну ВРХ за що отримав 2600, а не 2957, 4 грн.

З
оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_4вбачається, що одну ВРХ здавала ОСОБА_12, але квитанцію оформила на ОСОБА_4 (а.с. 80);

Свідка
ОСОБА_3., що здавала одну ВРХ, за що отримала 2800, а не 2883 грн.

(а.с. 81, 82);

Всі свідки
підтвердили, що здавали ВРХ в 2006
році, а ОСОБА_12і ОСОБА_13 в січні 2007
року, і що підписи в приймальних
квитанціях не їхні, а підроблені.

Винність
підсудного, крім його показань та
показань вищезгаданих свідків підтверджується іншими, дослідженими в судовому засіданні
доказами, а саме:

-протоколом
виїмки оригіналів приймальних квитанцій (с. с. 150);

-оригіналами
приймальних квитанцій №№ 30997, 31000, 31933,
31934, 31935, 31937,
31938, 31939, 32427,
32430, 32431, 32433, 32434,
37064, 37066, 37067,
37068, 37118, 37120.

Приведені докази
в сукупності повністю підтверджують винність підсудного ОСОБА_1в службовому
підробленні, тобто у внесенні ним як
службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а тому його дії слід перекваліфікувати з
ч.2 ст.
358 і ч.3 ст. 358 КК України на ч.1 ст.
366 КК України.

Характеризуючи
особу підсудного та обговорюючи питання про вид та міру покарання щодо нього
вбачається, що скоїв умисний невеликої
тяжкості злочин.

Обтяжуючих
покарання обставин судом не виявлено, а
пом'якшуючими суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи
невелику ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного, який по місцю
проживання характеризується позитивно,
має на утриманні двох малолітніх дітей,
відсутність обтяжуючих і наявність пом'якшуючих покарання обставин суд
вважає, що необхідним і достатнім для
його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання з випробуванням.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.
366 КК України, призначивши
покарання у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з оборотом та
зберіганням товарно-матеріальних цінностей строком на один рік.

На підставі
ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення
менш суворого основого покарання, яке
призначено за цим вироком, більш
суворим, яке призначено за попереднім
вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2007
року, та шляхом складання додаткових
покарань, призначених цим та попереднім
вироком, остаточно призначити покарання
у виді обмеження волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з оборотом та
зберіганням товарно-матеріальних цінностей на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1від
відбування призначеного судом основного покарання, встановивши йому іспитовий строк тривалістю
на два роки, якщо він протягом вказаного
строку не вчинить нового злочину.

Додаткове
покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з оборотом тa зберіганням
товарно-матеріальних цінностей на строк два роки, підлягає реальному виконанню з моменту
набрання вироком суду законної сили.

Міру запобіжного
заходу до набрання вироком законної сили залишити попередню- підписку про
невиїзд.

На вирок може
бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області через
Старовижівський районний суд протягом п'ятнадцяти діб з моменту його
проголошення.