Провадження № 1-кп/200/278/2015 Справа № 200/3833/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року березня 30 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

у підготовчому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2015 04 003 0000047, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого у м. Дніпропетровську, українця за національністю, з професійно-технічною освітою, не одруженого, бездітного, за трудовим наймом не працюючого, який постійно проживає в АДРЕСА_1 , раніше з огляду на ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочинів за ч.ч. 1, 2 ст. 302 КК України,

встановив:
У м. Дніпропетровську в середині січня 2015 року, більш точний час встановити виявилось неможливим, з іншої особистої заінтересованості ОСОБА_5 , використавши мобільний телефон з невстановленим абонентським номером, у телефонній розмові умисно запросив невстановлену особу жіночої статі в сауну на АДРЕСА_2 , де її чекав раніше їй незнайомий відвідувач сауни ОСОБА_6 , який попередньо погодився на оплату її інтимних послуг за ціною в 400 гривень, чим організував їх зустріч для розпусти, сприяючи вступу ОСОБА_6 добровільно у випадкові сексуальні стосунки з цією невстановленою особою. Діючи у такий спосіб, з метою задоволення похоті ОСОБА_6 . ОСОБА_5 умисно звів з ним невстановлену особу для проституції з її згоди.

Продовжуючи свою злочинну діяльність з корисливих спонукань, дев`ятого лютого 2015 року у вечірній час в м. Дніпропетровську з метою отримання 150 гривень винагороди ОСОБА_5 , використавши мобільний телефон з абонентським номером НОМЕР_1 , для задоволення похоті відвідувача сауни умисно запросив ОСОБА_7 в сауну на АДРЕСА_2 , де її чекав раніше їй незнайомий ОСОБА_8 , який попередньо погодився на оплату її інтимних послуг за ціною в 400 гривень, чим ОСОБА_5 організував їх зустріч для розпусти, сприяючи вступу ОСОБА_8 у випадкові сексуальні стосунки з ОСОБА_7 добровільно.

Діючи у такий спосіб, дев`ятого лютого 2015 року в м. Дніпропетровську з метою власної наживи ОСОБА_5 для задоволення похоті ОСОБА_8 умисно звів з ним задля проституції ОСОБА_7 з її згоди.

Під час підготовчого судового провадження прокурор уклав з обвинуваченим угоду про визнання винуватості за ч.ч. 1, 2 ст. 302 КК України. За змістом цієї угоди, що відповідає приписам ст. 472 КПК України, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів за встановлених вище обставин відповідно до формулювання обвинувачення, висунутого в обвинувальному акті, та погодився на призначення покарання за сукупністю злочинів, узгодженого сторонами угоди, у виді одного року позбавлення волі за ч. 2 ст. 302 КК України з розрахунку поглинення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України менш суворого покарання за ч. 1 ст. 302 КК України у виді одного року обмеження волі, зі звільненням від відбування призначеного остаточного покарання відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України з випробуванням. Угода містить домовленості про обов`язки співпраці обвинуваченого з правоохоронними органами з розкриття подібних злочинів. Суд не вбачає в угоді взятих на себе обвинуваченим зобов`язань, які він, очевидно, не мав би можливості виконати.

Сторони обвинувачення і захисту скріпили своїми підписами угоду 30 березня 2015 року в приміщенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, підтверджуючи свою обізнаність з обмеженнями в праві оскарження вироку внаслідок укладення цієї угоди і затвердження її судом, що передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України. Обвинувачений письмово відмовився від свого права на допит свідків обвинувачення, від права на виклик свідків і подання доказів, що могли б свідчити на його користь, а також від права вимагати від прокурора доведення під час судового розгляду кожної обставини злочину, поставленої йому за вину, про що власноруч розписався в цій угоді. Як вбачається з угоди, її сторони на свій розсуд вільно розпорядилися лише своїми правами, що відповідає принципу диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність порушень прав, свобод чи інтересів сторін кримінального провадження або інших третіх осіб, яких умови цієї угоди не стосуються.

Обвинувачений в судовому засіданні пояснив суду, що угоду він уклав добровільно без впливу будь-якої обставини, необумовленої в угоді. Стверджував, що скарги на органи досудового розслідування та прокурора під час кримінального провадження не подавав і нині таких не має. Клопотань про виклик для допиту осіб з приводу жорстокого чи нелюдського поводження, тощо, яке б порушило його свободу від самовикриття, не заявив. Відповідно, суд переконався у судовому засіданні в добровільності укладення угоди за відсутності, поза всяким розумним сумнівом, обґрунтованих підстав стверджувати про протилежне.

Як вбачається з долучених до кримінальної справи за клопотанням прокурора документів, фактичні дані притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1811 КУпАП, про що 09.02.2015 складений протокол за фактом зайняття нею проституцією (т. 1 а.с. 76-77), вказують на подію зустрічі для розпусти. В організації цієї зустрічі ОСОБА_5 опосередковано викривають відомості журналу вхідних-вихідних викликів належного ОСОБА_7 мобільного телефону «Nokia» з сім-картою оператора «Київстар» та абонентським номером НОМЕР_2 , добуті 09.02.2015 в ході його огляду під протокол (т. 1 а.с. 36), про вхідний дзвінок о 19 годині 30 хвилин з абонентського номеру НОМЕР_1 . Під час обшуку сауни, проведеного 09.02.2015 під протокол з дозволу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ухвалою від 05.02.2015 (т. 1 а.с. 31-34), виявлені візитні картки з інформацією про контакти осіб, які надають інтимні послуги (т. 1 а.с. 54-56), а у пійманого на «гарячому» ОСОБА_5 вилучені готівкою 150 гривень, що в тісному зв`язку з особистим оглядом 09.02.2015 ОСОБА_7 під протокол (т. 1 а.с. 38-39), в якої виявлені дві банкноти номіналом по 100 гривень та одна банкнота номіналом 50 гривень, може свідчити про переслідувану ОСОБА_5 мету наживи за рахунок отриманих від ОСОБА_8 400 гривень, визнаних речовими доказами оплати інтимних послуг (т. 1 а.с. 76-77, 95). На звідництво ОСОБА_5 для розпусти в середині січня 2015 року вказує впізнання ОСОБА_6 за пред`явленими під протокол фотокартками в ньому того, хто підшукував дівчину та організовував з нею зустріч для вчинення з нею розпусних дій (т. 1 а.с. 17-19), що узгоджується з прийнятою 26.01.2015 під протокол від ОСОБА_6 усною заявою про злочин (т. 1 а.с. 6-8).

Суд, оцінивши джерела добутих відомостей про предмет злочинної наживи і обстановку його виявлення, про спосіб звідництва за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні в судовому засіданні в сукупності обставин, визнаних учасниками судового провадження істинними, дійшов висновку про достатність належних і допустимих доказів для встановлення фактичних підстав для визнання ОСОБА_5 винуватості у скоєному, яке згідно з ст. 18 і ч. 2 ст.95 КПК України не викликає сумнівів у свободі самовикриття.

За обставин обвинувачення вступ у сексуальні стосунки незнайомих між собою осіб був добровільний за відсутності контролю, нагляду і опіки з боку обвинуваченого за випадковими жінками, які вступали у такі стосунки за плату, а умови оплати інтимних послуг не мають ознак експлуатації обвинуваченим проституції жінок, тоді як дії обвинуваченого обмежуються посередництвом в організації зустрічі з схильними до розпусти чоловіками, що сукупно виключає об`єктивні ознаки сутенерства.

Відповідно, умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у звідництві для розпусти у формі зведення задля проституції однієї особи за її згоди з іншою особою для задоволення її похоті, правильно сторонами угоди кваліфіковані злочином невеликої тяжкості за ч. 1 ст. 302 КК України, а його наступні умисні дії, що виразилися у звідництві для розпусти у формі зведення задля проституції однієї особи за її згоди з іншою особою для задоволення її похоті, з метою власного збагачення за рахунок отримання від цього доходу, правильно сторонами угоди кваліфіковані злочином середньої тяжкості за ч. 2 ст. 302 КК України за ознакою вчинення з метою наживи, чим шкоди завдано лише суспільним інтересам, з приводу відповідальності за яку допускається укладення угоди згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України.

Вивченням особи обвинуваченого з`ясовано, що ОСОБА_5 своїми щирими показаннями активно сприяв проведенню кримінального провадження стосовно нього та швидкому розслідуванню всіх обставин вчиненого ним злочину, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання.

Таким чином, прокурор при укладенні угоди та при узгодженні покарання врахував характер і тяжкість обвинувачення та інші обставини на загальних засадах призначення покарання за ст.ст. 1, 65 КК України, як за кожен злочин сукупності окремо, так і під час визначення остаточного покарання за правилами ст. 70 цього Кодексу, чого вимагає ст. 470 КПК України, і чим визначається відповідність умов угоди інтересам суспільства, в тому числі, у невідворотності справедливого покарання та забезпечення швидшого судового провадження. Так само, узгоджені вид і міра остаточного покарання відповідно до застереження ч. 2 ст. 75 КК України допускають застереження в угоді про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а домовленості сторін угоди з цього приводу, маючи фактичне підґрунтя, відповідають суспільним інтересам ресоціалізації засуджених за допомогою, виключно, суспільно корисної праці, соціально-виховної роботи і громадського впливу.

Суд, перевіривши законність угоди, за стійким внутрішнім переконанням вважає за можливе її затвердити з ухваленням цього вироку, оскільки в судовому засіданні не встановлені обставини, які б тому перешкоджали відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв`язуючи питання про вид і міру покарання одночасно із затвердженням угоди про визнання винуватості, суд, керуючись правосвідомістю, з урахуванням ступеня тяжкості кожного зі злочинів сукупності та відомостей про особу винного в силу ч. 5 ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити покарання за кожен злочин окремо та остаточне покарання, що узгоджені сторонами угоди. На виконання ч. 3 ст. 75 КК України суду належить визначити тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368, 475 КПК України,
ЗАСУДИВ:
Затвердити укладену прокурором 30 березня 2015 року угоду з ОСОБА_5 про визнання винуватості за ч.ч. 1, 2 ст. 302 КК України під страхом скасування цього вироку протягом п`яти років давності притягнення до кримінальної відповідальності з призначенням судового розгляду в загальному порядку на випадок невиконання умов угоди.

ОСОБА_5 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні передбаченого за ч.ч. 1, 2 ст. 302 КК України звідництва, призначивши узгоджене покарання:

за ч. 1 ст. 302 КК України в один рік обмеження волі;

за ч. 2 ст. 302 КК України в один рік позбавлення волі;

і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_5 за сукупністю злочинів у виді покарання один рік позбавлення волі, від відбування якого згідно з ст. 75 КК України звільнити під умовою, що він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Речові докази:

упаковані в два поліетиленові пакети візитки у кількості 18 та 33 штуки, передані до камери схову речових доказів Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області за квитанцією № 000281, знищити;

банкноти номіналом 100 гривень, випущену в обіг під № 7591673 серії ВЮ, та номіналом 50 гривень, випущену в обіг під № 0960121 серії ВХ, передані на зберігання за квитанцією № 0125 до сектору фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області, передати в дохід держави;

протоколи допитів свідків, одночасних допитів та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.

Вирок з підстав порушення порядку розгляду угоди і призначення неузгодженого покарання підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, із плином яких набирає законної сили. Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно.
Головуючий