Справа № 452/1365/15-к
Номер провадження 1-кп/452/127/2015
ВИРОК
іменем України
08 червня 2015 року м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного , несудимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України у редакції від 05.04.2001 року,
ОСОБА_4 , будучи 20 червня 2014 року відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу за мобілізацією на особливий період та скерований для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) і згідно ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зобов`язаний захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, відповідно до ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та беззастережно виконувати накази командирів (начальників), 3 листопада 2014 року о 18 годині, маючи намір ухилитися від виконання обов`язків військової служби, умисно, самовільно, без дозволу командирів залишив вказану військову частину і до 14 травня 2015 року проводив час на власний розсуд та безпідставно не виконував обов`язки військової служби.
Під час судового розгляду ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю та показав, що 20 червня 2014 року він був скерований для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , і після проходження навчання відряджений до зони АТО, де під ОСОБА_5 потрапив в оточення. Після виходу з оточення повернувся до вказаної військової частини та подав заяву на відпустку, однак його заява не була задоволена і тому 3 листопада 2014 року він самовільно, без дозволу командирів, з метою ухилення від військової служби та подальшого її проходження залишив військову частину. У зв`язку з хворобою матері та наявністю трьох неповнолітніх дітей повернувся до місця свого проживання у с. Лісова Лисіївка, Вінницької області, де перебував до травня 2015 року та з`явився на виклик до військової частини.
Учасники судового провадження не оспорювали обставини винуватості ОСОБА_4 у дезертирстві і тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, урахувавши те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилення від військової служби, він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 408 КК України у редакції від 05.04.2001 року.
При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують його покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.
До кримінальної відповідальності він притягується вперше, однак характеризується негативно.
Обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.
Ураховуючи наведене, суд дійшов до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років та, ураховуючи особу обвинуваченого, який приймав участь у бойових діях, на даний час троє неповнолітніх дітей і матір похилого віку, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання і тому є підстави прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України у редакції від 05.04.2001 року та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Установити ОСОБА_4 іспитовий строк один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя