АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/9653/14-к Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11кп/790/1023/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.172 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Харкова, з середньою освітою, одружений, працюючий приватним підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,-

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України і йому призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , являючись суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, зареєстрованим у встановленому законом порядку виконавчим комітетом Харківської міської ради, основним видом діяльності якого, зокрема, є ремонт побутових виробів та предметів особистого вжитку, виготовлення металевих виробів, маючи повноваження по вирішенню кадрових питань (прийом на роботу та звільнення з посад, розгляд ставок посадових окладів, облік робочого часу, тощо), грубо порушив законодавство про працю за наступних обставин.

Здійснюючи підприємницьку діяльність з метою отримання прибутків, ОСОБА_7 в порушення ст.ст. 24 ч.1 п.6, 48 КЗпП України, ст. 30 ч.2 Закону України «Про оплату праці», п. 2.14 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», використовував найману працю ОСОБА_9 , який працював у майстернях СПДФО ОСОБА_7 в період з початку грудня 2013 р. по травень 2014 р. за адресою: м. Харків, вул. Загородня, 68, а з травня 2014 р. по 23 липня 2014 р. за адресою: АДРЕСА_3 майстром з виготовлення ключів, без укладання трудового договору та оформлення трудової книжки, без ведення табелю робочого часу, нарахування заробітної плати та обов`язкових державних платежів, записи про роботу у трудову книжку ОСОБА_9 не вніс.

Також ОСОБА_7 , використовуючи працю ОСОБА_9 без належного оформлення, відрахування у відповідні фонди соціального страхування не здійснював, внаслідок чого грубо порушив законодавство про працю стосовно надання щорічної відпустки, права на соціальний захист у разі втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств і організацій, ст.ст. 253-256 КЗпП України, ст.ст. 11, 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно яких він повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі ч.2 ст. 11 КК України відповідно до п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Посилається на те, що дії ОСОБА_7 хоча формально і містять ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, однак через малозначність не становлять суспільної небезпечності, оскільки ними не заподіяна істотна шкода як фізичній особі, так і суспільству або державі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі ч.2 ст. 11 КК України, прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними доказами, які суд дослідив на підставі повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінив їх у сукупності в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Його показання повно наведені у вироку та правильно оцінені судом у сукупності з іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 грубо порушив законодавство про працю.

Зокрема, підтверджується заявою ОСОБА_9 на адресу начальника Ленінського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 11.09.2014 р., з проханням притягнути до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 172 КК України приватного підприємця ОСОБА_7 , який грубо порушуючи законодавство про працю, відмовився укладати з ним трудовий договір та реєструвати його в центрі зайнятості, внаслідок чого він пропрацював в період часу з грудня 2013 р. до 23 липня 2014 р. без офіційного оформлення, втратив трудовий стаж, який до трудової книжки не був внесений і в решті він був незаконно звільнений без видачі офіційного наказу (а.с. 108), та показаннями потерпілого про вказані обставини.

Договором №62/к13 від 01 січня 2013 р., згідно якого ТОВ «Оригінал» в особі директора ОСОБА_7 займає частину нежитлового приміщення АДРЕСА_4 . ( а.с. 105 - 107)

Матеріальним звітом потерпілого ОСОБА_9 , в якому записані дані про виручку і виконану роботу ОСОБА_9 перед СПДФО ОСОБА_7 , із зазначенням дати виконаних робіт, їх характеру, кількості, отриманих матеріалів та суми виручки. Звіт являється речовим доказом у справі. ( а.с. 116 - 158)

Ксерокопією трудової книжки ОСОБА_9 , де відсутні записи про роботу у СПДФО ОСОБА_7 ( а.с. 159 - 161)

Довідкою територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, з якої вбачається наступне. У трудовій книжці ОСОБА_9 відсутні записи щодо укладання трудового договору з ТОВ «Оригінал» або з ФОП ОСОБА_7 .. Разом з тим, пояснення ОСОБА_9 свідчать про виконання ним роботи на умовах трудового договору, що підтверджується свідченнями ОСОБА_10 , посадової особи, заступника директора ТОВ «Оригінал», згідно з якими ОСОБА_9 був співробітником ТОВ «Оригінал». Відповідно до інформації Харківського міського центру зайнятості від 19.09.2014 р. №ХМЦЗ-02-25476-22/14 трудовий договір між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в Харківському міському центру зайнятості не реєструвався. Згідно інформації УПФУ в Ленінському районі м. Харкова від 16.09.2014 р. №7248-08/29 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про трудові відносини та нарахування заробітної плати на застраховану особу ОСОБА_9 у ФОП ОСОБА_10 за період з грудня 2013 р. по липень 2014 р. станом на 15.09.2014 р. відсутня. Враховуючи інформацію ГУ ПФУ в Харківській області відносно ОСОБА_9 , заробітна плата ОСОБА_9 . ОСОБА_7 виплачувалася без належного ведення відомостей нарахування та виплати заробітної плати, чим порушені вимоги ч.2 с.30 Закону України «Про оплату праці» в частині забезпечення достовірного обліку бухгалтерських виплат на оплату праці. За висновком державної інспекції з питань праці у Харківській області дії ОСОБА_10 як фізичної особи - підприємця або директора ТОВ «Оригінал» грубо порушили права найманого працівника на працю в частині використання найманої праці без офіційного оформлення, тобто дії ОСОБА_7 містять ознаки кримінального злочину, що кваліфікується ст. 172 КК України. ( а.с. 167 - 169)

Листом державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 12.09.2014 р., згідно якого відомості про найманого працівника ОСОБА_9 відсутні. ( а.с. 110)

Листом УПФУ в Ленінському районі м. Харкова від 16.09.2014 р. про відсутність інформації про працевлаштування ОСОБА_9 у ФОП ОСОБА_7 , про нараховані суми заробітної плати за період з грудня 2013 р. по липень 2014 р. та про нараховані доходи застрахованих осіб станом на 15.09.2014 р. ( а.с. 171)

Відсутні підстави сумніватися в достовірності прийнятих за основу доказів, вони логічно доповнюють один одного, протиріч по суті не мають.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 на підтвердження своїх доводів про те, що в діях ОСОБА_7 відсутні грубі порушення законодавства про працю та дії ОСОБА_7 хоча формально і містять ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, однак через малозначність не становлять суспільної небезпечності, оскільки ними не заподіяна істотна шкода як фізичній особі, так і суспільству або державі, надав суду ухвалу спільного засідання колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України і військової судової колегії від 5 червня 2009 р. (витяг). Однак, у даному конкретному випадку не може бути застосована аналогія права з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КК України під грубим порушенням законодавства про працю слід розуміти випадки обмеження трудових прав громадян. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що поняття «грубе порушення» має оціночний характер, і в кожному конкретному випадку воно повинне встановлюватися, зокрема, виходячи з тривалості, систематичності порушень.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_9 працював у обвинуваченого ОСОБА_7 без належного оформлення і його трудові права порушувалися на протязі більш ніж 7 місяців (з грудня 2013 року по 23 липня 2014 року), тобто тривалий час, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 допустив грубе порушення законодавства про працю, а тому наведені доводи захисника є необґрунтованими.

Процесуальних порушень, що тягнуть скасування вироку, не допущено.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи, не впливають на законність вироку та не тягнуть необхідність його скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: