Справа №784/1808/13 14.05.2013 14.05.2013 14.05.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 11/784/387/13 Головуючий суду 1-ї інстанції Корнешова Т.В. категорія: ст.346 ч.2 КК України Суддя - доповідач Хомік І.М.
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2013 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Хоміка І.М.

суддів: Губи О.О., Рудяка А.В.,

при секретарі: Рябеженко А.А.,

за участю прокурора: Цибух Т.І.,

засудженого: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції Прохорчука І.М. на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 р., яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працюючого, одруженого, який має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, проживаючого в АДРЕСА_1 раніше не судимого,

засуджено за ст. 346 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців з покладенням обов'язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з'являтися туди для реєстрації.

Згідно вироку суду, 06.08.2012 року у вечірній час водій ОСОБА_2 за допомогою знайомих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, здійснював незаконне завантаження піску на вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ 4502, д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 Усвідомлюючи незаконність своїх дій та помітивши, що до автомобіля йдуть люди, ОСОБА_2 вирішив негайно покинути місце події та, припинивши завантаження, він та його знайомі сіли до автомобіля. У цей час один із чоловіків, наблизившись до автомобіля, неодноразово звертався до ОСОБА_2 та, представляючись народним депутатом України ОСОБА_7, вимагав від нього припинити незаконні дії та залишитися на місці події до прибуття правоохоронних органів. Ігноруючи пред'явлені вимоги та незважаючи на те, що народний депутат стоїть попереду транспортного засобу, водій ОСОБА_2 розпочав рух та не припиняв його, від чого ОСОБА_7 був вимушений відійти в бік. Продовжуючи як представник влади вимагати від ОСОБА_2 негайного припинення правопорушення, ОСОБА_7 заскочив на сходинку автокабіни з боку водія та знову, представляючись народним депутатом, намагався зупинити автомобіль. Проте водій, продовжуючи ігнорувати вимоги представника влади, не зупиняючи рух, через відкрите скло рукою став відштовхувати ОСОБА_7 зі сходини та наніс йому один удар кулаком в обличчя, від чого народний депутат отримав тілесні ушкодження та впав зі сходинки на землю. Водій ОСОБА_2 продовжив рух та з місця події зник. Зазначеними діями ОСОБА_2 народному депутату ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на правій щоці обличчя.

В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, не оспорюючи кваліфікацію вчиненого злочину і фактичних обставин справи, просить вирок суду скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, що полягає у безпідставному застосуванні ст.75 КК України та звільненням ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, та постановити свій вирок, яким ОСОБА_2 вважати засудженим за ч.2 ст.346 КК України до 5 років позбавлення волі.

Вказує, що суд першої інстанції припустився помилки та за відсутності обставин, що пом'якшують відповідальність та знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого, на що суд безпосередньо вказав у вироку, призначив засудженому покарання, яке не є достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових злочинів.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_2 вказує на законність та обґрунтованість вироку Заводського районного суду м. Миколаєва. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Повністю визнаючи вину у вчиненому ОСОБА_2 зазначає, що призначене судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення. Звертає увагу, що в нього на утриманні перебуває дружина, яка хворіє на онкологічне захворювання, її неповнолітня дитина від першого шлюбу, яка проживає разом з ними. Крім того двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу засудженого, які хоч і проживають окремо, але потребують допомоги матеріального характеру. Окрім зазначеного, засуджений в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора вказує на позитивну характеристику за місцем проживання та відсутність матеріальних та моральних претензій з боку потерпілого, що на його думку, дало суду першої інстанції обґрунтовані підстави для звільнення його від реального відбування призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про підстави для задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши позицію засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.346 КК України, при встановлених у вироку обставинах, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим. Апелянтом фактичні обставини скоєного та правильність кваліфікації дій засудженого не оскаржуються, тому подія злочину та доведеність вини засудженого відповідно до вимог ст. 365 КПК України колегією суддів не перевіряються. В цій частині вирок суду є законним та обґрунтованим.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65, 70 КК України. Так, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і обсяг безпосередньо злочинних дій, дані про особу засудженого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, а також судом було зазначено про відсутність обставин, які обтяжують та пом'якшують покарання.

Що стосується посилання прокурора в апеляційній скарзі на невизнання засудженим своєї вини, як на підставу для призначення йому більш суворого покарання, то ця обставина колегією суддів розцінюється, як обрана засудженим позиція захисту. Більш того, такий підхід прокурора суперечить загальновизнаній судовій практиці та положенням Європейської конвенції з прав людини, оскільки він межує зі спробою змусити особу свідчити проти себе.

Тому, виходячи з положень ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, які свідчать про належну поведінку засудженого під час досудового та судового слідства, ступінь тяжкості вчиненого злочину, беручи до уваги позитивну характеристику засудженого за місцем проживання, визнання ним вини, про що ОСОБА_2 фактично зазначив у запереченнях до апеляційної скарги прокурора, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині доведеності його вини та фактичних обставин справи, беручи до уваги наявність на утриманні засудженого хворої дружини та неповнолітніх дітей, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.

З наведених вище підстав, апеляція прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, який приймав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року стосовно ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: