Код суду 233 Справа № 233/214/15-к
Вирок
Іменем України
04 лютого 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі Вел* ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, має середню освіту, раніше не судимий, солдата, кулеметника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти механізованого батальйону (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ), зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України,
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом №72 командира військової частини НОМЕР_2 від 3 квітня 2014 року відповідно до мобілізаційного плану з 3 квітня 2014 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду кулеметника 3 механізованого батальйону.
Відповідно до вимог ст. ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Зокрема, відповідно до ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан З рангу - для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів.
Начальником для солдата ОСОБА_4 є командир 3 батальйону тактичної групи (далі - 3 БТГр) підполковник ОСОБА_5 ..
Положеннями ст. ст. 28-33, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що усні або письмові накази начальника обов`язкові для виконання підпорядкованими військовослужбовцями.
Діючи в супереч встановлених вимог, 18 липня 2014 року солдат ОСОБА_4 вчинив злочин за наступних обставин.
18 липня 2014 року солдат ОСОБА_4 у складі відділення взводу 8 механізованої роти НОМЕР_3 знаходився у базовому таборі поблизу АДРЕСА_2 . Близько 15 години за наказом командира батальйону підполковника ОСОБА_5 відбулося шикування особового складу 8 механізованої роти НОМЕР_3 . На шикуванні командир батальйону ОСОБА_5 наказав особовому складу роти готуватися до виїзду 19 липня 2014 року о 05 годині на зачистку території зайнятої незаконним збройними формуваннями представників сепаратистських організацій.
Однак, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи, що підполковник ОСОБА_5 являється для нього прямим начальником та виконує обов`язки з військової служби, діючи умисно, групою осіб з іншими військовослужбовцями вказаної військової частини, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, всупереч вимог ст. ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеними діями підполковника ОСОБА_5 , направленими на виконання обов`язків по військовій службі, вийшли зі строю та перед особовим складом роти повідомили останньому про відмову виконувати наказ у зв`язку із страхом за своє життя та почали підбурювати інших військовослужбовців підрозділу до невиконання бойового наказу та непокори старшому начальнику.
В наслідок вказаних противоправних дій наказ 19 липня 2014 року зазначеними військовослужбовцями виконаний не був.
Таким чином, кулеметник механізованого відділення механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону (військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ) солдат ОСОБА_4 , 18 липня 2014 року близько 15 години, перебуваючи поблизу АДРЕСА_2 , у базовому таборі батальйону, діючи умисно, групою осіб з іншими військовослужбовцями вказаної військової частини, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, на порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеними діями командира (начальника) підполковника ОСОБА_5 , направленими на виконання обов`язків по військовій службі, відкрито повідомили останньому про відмову виконувати наказ, у зв`язку із страхом за своє життя та почали підбурювати інших військовослужбовців підрозділу до відкритого невиконання бойового наказу і непокори старшому начальнику. В наслідок вказаних противоправних дій наказ командира (начальника) підполковника ОСОБА_5 19 липня 2014 року зазначеними військовослужбовцями виконаний не був.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
Між прокурором Військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 06.01.2015 року була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України, визнав повністю, у скоєному розкаявся.
За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України; щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину; співпрацювати з органами досудового слідства та сприяти у викритті інших військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 , які відкрито відмовилися виконати наказ командира разом з ним.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 2 ст. 402 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 402 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 475 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він за місцем проходження служби характеризується негативно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд також погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_4 можливо без реального відбування призначеного покарання і його можливо звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки він скоїв злочин вперше, щиро розкаявся у скоєному.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Відомості про речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 06.01.2015 року.
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя: