УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2013 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд у складі:

головуючого - судді Лисяк Г.І.,

за участю прокурора Мельничука А.В.,

представника Хмельницького слідчого ізолятора - ОСОБА_1

секретаря Дзюби О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залу Хмельницького міськрайонного суду заяву засудженого ОСОБА_2 про спонукання Хмельницького слідчого ізолятора до забезпечення права на телефонну розмову,

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про спонукання Хмельницького слідчого ізолятора до забезпечення його права на телефонну розмову,, посилаючись на те, що, прибувши до вказаної установи для участі у судовому засіданні по розгляду питання виконання вироку, він 5 та 7 серпня 2013 р. звертався з заявами про надання йому можливості здійснення телефонної розмови з рідними та близькими, але йому у цьому було відмовлено.

В судове засідання ОСОБА_2 доставлений не був, оскільки 25 серпня 2013 р. був етапований до місця відбування покарання.

Представник Хмельницького слідчого ізолятора в суді вимог заяви ОСОБА_2 не визнав, пояснивши, що останній прибув до їх установи транзитом для участі у судовому засіданні Апеляційного суду Хмельницької області по розгляду питання виконання вироку. Через заборону без письмової вимоги суду або прокурора відкривати конверти з особовими справами осіб, які прямують транзитом через СІЗО, адміністрація установи не мала змоги зясувати стан рахунку ОСОБА_2 для вчинення телефонних дзвінків, які згідно чинного законодавства здійснюються за його кошт.

Прокурор в суді вимог заяви ОСОБА_2 не визнав, пояснивши, що адміністрація Хмельницького слідчого ізолятора на вимоги заявника щодо забезпечення права на телефонні розмови діяла згідно чинного законодавства. Звернень до прокурора з цього приводу від ОСОБА_2 не надходило.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_2, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що вимоги заявника задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи засудженим 21 березня 2002 р. Апеляційним судом Хмельницької області за ст. 185 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 142 ч. 3, 93 п.п. а, г, е, 42 КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла, відбував покарання у Замковій ВК-58 Хмельницької області з 9 вересня 2005 р. До Хмельницького слідчого ізолятора ОСОБА_2 прибув 4 серпня 2013 р. для участі в засіданні Апеляційного суду Хмельницької області за його зверненням щодо приведення вироку у відповідність до чинного законодавства і за своїм статусом являвся засудженою особою, яка прямує транзитом.

За вказаною в заяві ОСОБА_2 інформацією, він 5 та 7 серпня 2013 р. звертався з заявами на імя начальника Хмельницького слідчого ізолятора про надання йому можливості здійснення телефонної розмови з рідними та близькими, у якій йому було відмовлено. До прокурора, який здійснює нагляд за СІЗО, ОСОБА_2 з цього приводу не звертався.

12 серпня 2013 р. Апеляційний суд Хмельницької області розглянув справу ОСОБА_2 і 25 серпня 2013 р. його було етаповано до місця відбування покарання.

Відповідно до ст. 110 п.п. 5, 7 КВК України засудженим надається право на телефонні розмови без обмеження їх кількості під контролем адміністрації. Телефоні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Порядок надання побачень і телефонних розмов визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

За правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18 березня 2013 р., особи, які прямують транзитом, мають особливі умови та порядок утримання у СІЗО, передбачені пунктами 6.1. 6.3.

Згідно пункту 8.3. Інструкції про роботу відділів контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 847/5 від 8 червня 2012 р. забороняється без письмової вимоги суду або прокурора, який здійснює нагляд за СІЗО, розкривати конверти з особовими справами осіб, які прямують транзитом через СІЗО.

Пунктом 31.15. Інструкції з організації нагляду за засудженими, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, затвердженої ДДУПВП від 22 жовтня 2004 р. телефонні розмови здійснюються за письмовою заявою засудженого при наявності грошей на його особовому рахунку під контролем молодшого інспектора або іншого представника чергової зміни. На підставі заяви і з дозволу начальника КВУ засудженому надається талон на ведення телефонної розмови. Телефонна розмова проводиться , як правило, у приміщенні чергової частини, де встановлюється картковий таксофон або телефон з виходом на комутатор. Про надання засудженому телефонної розмови ЧПНУ робить запис у відповідному журналі.

Як вбачається з наведених норм чинного законодавства та наведених обставин справи, реалізація засудженим права на здійснення телефонних розмов залежить від наявності грошей на його особовому рахунку, його правового статусу на час звернення з відповідною заявою та послідуючими його діями. З огляду на те, що ОСОБА_2 перебував у Хмельницькому слідчому ізоляторі на момент звернення з заявою про вчинення телефонної розмови у статусі особи, яка прямує транзитом, і адміністрація вказаної установи не мала права розкривати конверт з його особовою справою для перевірки відомостей про наявність чи відсутність на його рахунку коштів для здійснення телефонного дзвінка, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог вказаної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог заяви засудженого ОСОБА_2 про спонукання Хмельницького слідчого ізолятора до забезпечення права на телефонну розмову відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 7 діб до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя Лисяк Г.І.