У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А., Федченка О.С.

за участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 04 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника Генерального прокурора України на рішення суду
щодо ОСОБА_1

За вироком Дергачівського районного суду Харківської
області від 10 листопада 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, громадянин України, не судимий,

засуджений: за ст. 364 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах і організаціях,
незалежно від форм власності, пов'язані з виконанням організаційно-господарської
або адміністративно-господарської діяльності, здійснювати функції представника
влади на 2 роки; за ст. 366 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з
позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах і організаціях,
незалежно від форм власності, пов'язані з виконанням
організаційно-господарської діяльності або адміністративно-господарської
діяльності, здійснювати функції представника влади на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, суд визначив ОСОБА_1
остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням
права обіймати керівні посади на підприємствах і організаціях, незалежно від
форм власності, пов'язані з виконанням організаційно-господарської або
адміністративно-господарської діяльності, здійснювати функції представника
влади на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України суд вирішив звільнити ОСОБА_1 від відбування
призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2
роки.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів за наступних обставин.

10 вересня 1993 року, обіймаючи посаду директора державного будівельного
підрозділу СП-3 “Енергомонтаж” ВАТ “Трест Південзахіденергобуд”, ОСОБА_1 уклав
договір субпідряду з Харківською ТЕЦ-5 про будівництво теплотраси до житлових
будинків АДРЕСА_1, згідно якого Харківська ТЕЦ-5 по закінченню робіт мала
виділити одну чотирьохкімнатну квартиру.

11 квітня 1994 року, на виконання договірних зобов'язань, Харківська ТЕЦ-5
виділила директору БП-3 “Енергомонтаж” ВАТ “Трест Південзахіденергобуд” ОСОБА_1
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

За рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ “Трест Південзахіденергобуд”,
14 вересня 1993 року, БП-3 “Енергомонтаж” було перейменовано у дочірнє
підприємство з правами юридичної особи у складі акціонерного товариства.

У 1999 році ОСОБА_1, займаючи посаду директора дочірнього підприємства
“Енергомонтаж” ВАТ “Трест Південзахіденергобуд”, зловживаючи своїм службовим
становищем, розуміючи, що указані квартири необхідно буде розподілити згідно
черги на житло у ВАТ “Трест Південзахіденергобуд”, надав до виконавчого
комітету Солоницівської селищної ради пакет фіктивних документів на виділення
йому житла.

В результаті указаних неправомірних дій засудженого, рішенням виконавчого комітету
Солоницівської селищної ради № 138 від 11 травня 1999 року на його ім'я було
незаконно видано ордер № 342 від 08 червня 1999 року на квартиру
АДРЕСА_2балансовою вартістю станом на 21 грудня 2001 року у 29043 грн., ордер №
343 від 08 червня 1999 року на квартиру АДРЕСА_2 балансовою вартістю станом на
21 грудня 2001 року у 63414 грн. 06 коп. в указаному будинку, що спричинило
матеріальних збитків ВАТ “Трест Південзахіденергобуд” на загальну суму 92457
грн. 23 коп.

Крім того, в період з 1994 по 1999 рік, займаючи посаду директора держаного
будівельного підрозділу БП-3 “Енергомонтаж” ВАТ “Трест Південзахіденергобуд”,
ОСОБА_1 вніс завідомо неправдиві дані до виписки з протоколу зборів профкому
БП-3 “Енергомонтаж” від 12 лютого 1997 року про нібито виділення йому указаних
квартир із зняттям з черги на житло. Цю виписку ОСОБА_1 підписав як директор
БП-3 “Енергомонтаж” і завірив печаткою цієї організації, розуміючи, що на БП-3
профком не утворювався і черга на житло не велась.

Оскільки строк дії ордеру складає 30 днів, а указаний будинок було прийнято
державною приймальною комісією 09 грудня 2001 року, у 2003 році ОСОБА_1 як
директор БП “Енергомонтаж” ВАТ “Трест Південзахіденергобуд” з корисливих
мотивів, всупереч інтересів служби, надав до виконавчого комітету
Солоницівської селищної ради додаткові фіктивні документи з приводу виділення
йому квартири АДРЕСА_2.

В результаті указаних неправомірних дій засудженого, рішенням виконавчого
комітету Солоницівської селищної ради № 117 від 08 квітня 2003 року на його ім'я
було видано ордер № 575 на квартиру АДРЕСА_2.

Також у 2003 році ОСОБА_1 вніс завідомо неправдиві дані до протоколу
засідання профкому БП “Енергомонтаж” про нібито виділення йому указаної
квартири, який надав до виконкому Солоницівської селищної ради. Такі
неправомірні дії засудженого призвели до того, що за рішенням виконкому
Солоницівської селищної ради на ім'я ОСОБА_1 було незаконно видано ордер № 575
на квартиру АДРЕСА_2.

У касаційному поданні прокурор указує на необхідність
скасування вироку щодо ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом
першої інстанції кримінального закону, що призвело до призначення засудженому
покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених неправомірних дій та
особі засудженого. Зокрема, як видно із змісту подання, прокурор вважає
необґрунтованим звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 75 КК України від
додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати керівні посади на
підприємствах і організаціях, незалежно від форм власності, пов'язаних з
виконанням організаційно-господарської діяльності або
адміністративно-господарської діяльності, здійснювати функції представника
влади.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному поданні
прокурора, колегія суддів вважає, що це подання слід залишити без задоволення
виходячи із наступного.

Із матеріалів даної справи видно, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_1
винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України,
що не оспорюється у поданні прокурора.

Також не оспорюється у поданні прокурора визначення ОСОБА_1 остаточного
покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права
обіймати керівні посади на підприємствах і організаціях, незалежно від форм
власності, пов'язані з виконанням організаційно-господарської діяльності або
адміністративно-господарської діяльності, здійснювати функції представника
влади на 2 роки, та прийняття судом рішення про можливість застосування до
засудженого положень ст. 75 КК України стосовного основного покарання.

Відповідно до змісту ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання
з випробуванням може бути застосовано тільки у випадках призначення судом
покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців,
обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п'яти років. Цей перелік
є вичерпним і положення ст. 75 КК України на таке додаткове покарання як
позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не
розповсюджується.

Крім того, згідно ст. 77 КК України у разі звільнення особи від відбування
покарання з випробуванням їй може бути призначене додаткове покарання, зокрема,
у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

З урахуванням наведених положень закону слід розуміти, що за оскаржуваним
вироком ОСОБА_1 на підставі ст. 75 КК України підлягає звільненню тільки від
основного покарання, а призначене йому додаткове покарання відповідно має
виконуватись самостійно.

У разі виникнення в учасників судового розгляду чи інших відповідних осіб
сумнівів при виконанні вироку в частині призначеного ОСОБА_1 покарання, то вони
можуть бути вирішені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 409
КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними
доводи касаційного подання прокурора про те, що вирок щодо ОСОБА_1 підлягає
скасуванню у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального закону.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника Генерального прокурора
України щодо ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Судді:

Паневін В.О. Коротких
О.А. Федченко О.С.