Справа №577/2286/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/415/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за № 0000423, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 2 березня 2015 року за апеляційним скаргами, змінами і доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , та заступника прокурора Сумської області ОСОБА_10 , на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера за віком, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_7 , визнаний винуватим в тому, що 01 березня 2015 року близько 17 години, в квартирі АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, під час побутової сварки, молотком, умисно наніс не менше 3 ударів по волосистій частині голови у тім`яній ділянці зліва, потерпілому ОСОБА_11 , 1937 року народження, а потім не менше 2 ударів в область чола справа та зліва, та не менше 5 ударів в ділянку тулубу та верхніх кінцівок чим, заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

За вчинений злочин, суд першої інстанції, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, суд, звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком два роки та поклав обов`язки передбачені частиною 1 п. 2,3,4 ст.76 КК України.

Суд вирішив питання про долю речових доказів у відповідності з ст. 100 КПК України та постановив стягнути в прибуток Конотопської міської ради 2507,06 грн., процесуальних витрат за лікування потерпілого та на користь потерпілого ОСОБА_11 у відшкодування матеріальних збитків завданих злочином 4300 грн., і у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

У поданій апеляційній скарзі, у змінах та доповненнях до неї, прокурори, стверджують про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, судом першої інстанції при ухваленні вироку. Зокрема, посилаються на те, що суд призначаючи покарання обвинуваченому послався на одні і ті ж самі підстави, при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом і при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 , від відбування покарання з випробуванням.

Прокурори вбачають і істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що ухвалений вирок за своїм змістом не відповідає вимогам частини 3 п. 2 ст. 374 КПК України, оскільки, суд обґрунтував свої висновки, не конкретними за своїм змістом доказами і допустив припущення і неточності у викладенні фактичних обставин справи. Зокрема, посилаються на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , і потерпілого ОСОБА_12 , які по різному викладають фактичні обставини злочину, про те суд ці протиріччя не спростував. Звертають увагу, що суд послався у вироку на показання свідка ОСОБА_13 , але не взяв до уваги, що свідок не був очевидцем події, а надав показання з чужих слів. Прокурор, посилаючись на те, що обвинувачений під час проведення слідчих дій за його участю, а також під час отримання обвинувального акта, наголошував на тому, що в силу похилого віку, перебував у стані сильного хвилювання і не читав процесуальні документи, стверджує, про порушення права на захист обвинуваченого.

Прокурор просить вирок суду скасувати, і направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У запереченні на апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_7 , просить врахувати, що він, щиро розкаюється, частково відшкодовує матеріальні збитки потерпілому, позитивно характеризується за місцем проживання, має похилий вік, хворіє на туберкульоз легенів і перебуває під наглядом лікарів, погано ходить і не може себе обслуговувати, а в побуті повністю залежить від своїх близьких людей, тому просить вирок суду залишити без зміни.

Інші учасники кримінального провадження, законність і обґрунтованість вирок суду не оскаржували і заперечення на апеляційну скаргу не подавали.

Заслухавши доповідь судді про зміст оскарженого судового рішення та доводи, які викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинуваченого та його захисника про те, що вирок суду законний і обґрунтований, думку прокурора про скасування вироку суду і призначення кримінального провадження на новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги із змінами та доповненнями до неї, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора із змінами та доповненнями підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, суд першої інстанції не дотримався процесуального закону і в порушення частини 3 п. 2 ст. 374 КПК України визнаючи обвинуваченого ОСОБА_7 , винуватим у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 ст. 121 КК України при формулюванні обвинувачення доведеним допустив припущення і неточності. Зокрема, суд не звернув увагу на показанням обвинуваченого ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_11 , про обставини вчинення злочину, які за своїм змістом суперечливі. Так, обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що потерпілий ОСОБА_11 здійснив напад першим, а він наніс йому у відповідь удари молотком, який знайшов у кімнаті потерпілого і нікуди з будинку за молотком не виходив. Потерпілий ОСОБА_11 на досудовому слідстві стверджував, що обвинувачений ОСОБА_7 напав на нього раптово із-за спини і відчув удари голову, а потім підійшов спереду і став наносити удари по його тілу молотком який приніс з собою. Жодних з цих тверджень обвинуваченого і потерпілого, суд першої інстанції належним чином в судовому засіданні не перевірив, заходів для допиту потерпілого не вживав, і будь- якої оцінки у вироку не дав.

Суд в основу вироку поклав і показання свідка ОСОБА_13 , але судом не взято до уваги, що свідок не була очевидцем події і надала показання в суді тільки з пояснень потерпілого. Відповідно до часини 4 ст. 97 КПК України, суд може визнати доказами показання з чужих слів, про те процесуальний закон зобов`язує суд, при прийнятті цього рішення з`ясувати у сторін чи погоджуються вони визнати їх доказами. Як вбачається з журналу судового засідання від 12 травня 2015 року, суд першої інстанції вимоги часини 4 ст. 97 КПК України не виконав, що викликає сумніви в допустимості вказаного доказу.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив вирок щодо ОСОБА_7 , без участі в судовому засіданні потерпілого. Колегія суддів, вбачає в цьому порушення прав потерпілого, оскільки, суд першої інстанції повідомляв потерпілого ОСОБА_11 тільки про проведення підготовчого судового засідання (а.с. 15). Відповідно до ст. 316 КПК України після проведення підготовки до судового розгляду, суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, а згідно частини 2 ст. 318 КПК України, у судове засідання викликається потерпілий та інші учасники кримінального провадження, які повідомляються про дату, час і місце судового засідання. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що суд першої інстанції, повідомляв потерпілого ОСОБА_11 про судовий розгляд справи 12 травня 2015 року(а.с. 29). Про те, ці вимоги процесуального закону, суд першої інстанції не виконав, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, яке тягне за собою безумовне скасування вироку на підставі частини 1 п. 6 ст. 407 частини 1 п. 3 ст. 409, частини 2 п.5 ст. 412 КПК України з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому, апеляційна інстанція скасовуючи вирок суду першої інстанції, з наведених підстав, позбавлена можливості ухвалити свій вирок, так як відсутні підстави, передбачені ст. 420 КПК України.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора із змінами і доповненнями до неї підлягають частковому задоволенню, так як суд першої інстанції, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону про що наведено вище, а доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність, в частині не розмежування підстав застосування ст. 69 і 75 КК України підлягають перевірці при новому розгляді кримінального провадження по суті і не є підставами для повного скасування цього вироку.

При новому судовому розгляді, суду першої інстанції слід, дотримуючись вимог кримінально-процесуального закону, закону України про кримінальну відповідальність врахувати викладене вище.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, частиною 1 п. 6 ст. 407 частини 1 п. 2,3, ст. 409, частини 1 часини 2 п. 5 ст. 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та заступника прокурора Сумської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2015 року, відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у тому ж суді в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2