У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 24 червня 2015 року заяву захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_9 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року ОСОБА_3 засуджено за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 7 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 вересня 2011 року вказаний вирок залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 вересня 2011 року залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_10, в інтересах засудженого ОСОБА_3, звернувся до Верховного Суду України із заявою, у якій порушує питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 400-12 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК), у зв'язку з неоднаковим застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить зазначену ухвалу скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Захисник стверджує, що касаційна інстанція безпідставно погодилася з висновками судів нижчої ланки щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 за частиною 2 статті 121 КК. Вважає, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 119 КК.

Крім того, у заяві захисник ОСОБА_10 зазначає, що висновки суду щодо винуватості ОСОБА_3 не підтверджуються належними доказами, що суперечить статті 62 Конституції України.

На обґрунтування заяви захисник посилається на отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень і долучену ним до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2014 року, в якій подібне суспільно небезпечне діяння було розцінено як вбивство через необережність, а дії ОСОБИ_5 перекваліфіковано з частини 2 статті 121 КК на частину 1 статті 119 КК.

При цьому, захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд судових рішень, обґрунтовуючи причини його пропуску тим, що розгляд касаційної скарги відбувся без його участі, а копію рішення касаційної інстанції щодо ОСОБА_3 він отримав в травні 2014 року. Вважає, що пропустив строк з поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача та, перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Встановлено, що заява захисником подана з підстави, визначеної пунктом 1 частиною 1 статті 400 - 12 КПК України 1960 року, тобто у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Нормою частини 1 статті 400 - 14 КПК України 1960 року (частина 1 статті 447 КПК України) визначено строк подання заяви з цієї підстави, який становить три місяці з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження неоднаковості застосування, якщо воно ухвалено пізніше.

Згідно з долученими до заяви засудженого копіями судових рішень, ухвала суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_3 постановлена 30 січня 2014 року, тобто більше року тому. Датою прийняття ухвали касаційного суду, наданою засудженим для порівняння, є 17 квітня 2014 року, що також значно перебільшує строк, встановлений для подання заяви.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Посилань на наведені обставини у заяві засудженого не міститься.

Окрім того, як убачається з наявних у Верховному Суді України даних 19 жовтня 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інтересах засудженого ОСОБА_3 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року звертався захисник ОСОБА_10 За результатом розгляду його заяви ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2014 року заяву захисника залишено без розгляду внаслідок порушення строків на її подачу та за відсутності клопотання про його поновлення.

Повторно із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_3 захисник ОСОБА_10 звернувся 30 грудня 2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року було відмовлено у поновленні строку на подання заяви про перегляд Верховним Судом України судового рішення щодо ОСОБА_3, а заява захисника - залишена без розгляду.

Отже з 30 січня 2014 року і навіть з травня 2014 року (час отримання захисником копії рішення суду касаційної інстанції) захисник ОСОБА_10 мав достатньо часу для того, щоб в інтересах засудженого ОСОБА_3 реалізувати право на звернення до Верховного Суду України. Будь - яких ґрунтовних підстав, які б свідчили про наявність перешкод для реалізації такого права захисника, в заяві не наведено.

Враховуючи викладене в сукупності, суд вважає, що в поновленні строку для подання заяви слід відмовити, а саму заяву - залишити без розгляду.

Керуючись частиною 6 статті 447 КПК України, Прикінцевими та перехідними положеннями до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику Кононову Миколі Анатолійовичу у поновленні строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_3.

Заяву захисника Кононова М.А. про перегляд Верховним Судом України постановлених щодо ОСОБА_3 судових рішень залишити без розгляду.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_7