Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000108 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000108 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, повернуто прокурору. Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому відсутні дані про місце вчинення кримінального

_______________________________________

Справа № 11-кп/796/247/2015
Категорія: ч.5 ст.191 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , відомості про потерпілого, а відомості про внесення кримінального провадження № 0000108 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) саме 22.04.2013 року не зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування і є суперечливими з огляду на те, що станом на 22.04.2013 року справа перебувала у провадженні суду.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , але даних про процесуальний статус вказаних осіб у кримінальному провадженні немає, і правова кваліфікація кримінального правопорушення, зокрема, така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину за попередньою змовою з певними особами, не відповідає змісту ст.191 КК України.

Що стосується реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акта, то в ньому не зазначено та не розкрито зміст всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, і час їх проведення. Зокрема, відсутні дані про внесення відомостей до ЄРДР при надходженні справи щодо ОСОБА_7 на додаткове розслідування; не зазначено у п.210 особу, якій повідомлено про початок досудового розслідування; у п.130 стосовно яких осіб об`єднано кримінальні провадження і який номер присвоєно після обєднання; у п.212 особу, якій доручено здійснення досудового розслідування; а в п.п.40, 43 місце зберігання речових доказів.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції у частині повернення обвинувального акта прокурору скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а ухвала постановлена з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт містить відомості про місце вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке знаходиться за місцем його роботи і є адресою Держкомрезерву. Що стосується номера даного кримінального провадження, що обумовлено технічними особливостями роботи ЄРДР, то відомості про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_7 внесено до ЄРДР за 0000191, надалі об`єднано з провадженням № 0000130 щодо ОСОБА_10 та № 0000108 щодо ОСОБА_9 , які згодом були виділені. Також прокурор зазначає, що дане провадження стосується лише ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , тобто групою осіб, а тому кваліфікація відповідає змісту ст.191 КК України.

Надуманими, на переконання апелянта, є і вказівки суду про необхідність зазначення в обвинувальному акті відомостей про потерпілого, адже діями ОСОБА_7 шкоду завдано державі в особі Державного комітету України з державного матеріального резерву. А положення ст.109 КПК України, на яку посилається суд, зазначаючи про відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування певних даних, не містять вимоги про необхідність розкриття змісту процесуальних дій, тим більше, що підставою для повернення обвинувального акта є його, а не реєстру, невідповідність вимогам кримінального процесуального закону.

Захисник ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких наводить мотиви незгоди з доводами прокурора та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як встановив суд першої інстанції, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 не вказано місце вчинення кримінального правопорушення, в якому той обвинувачується, що має істотне значення у кримінальному провадженні під час прийняття рішення в підготовчому судовому засіданні.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції про те, що вказаним вимогам закону обвинувальний акт не відповідає, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, який наявний в обвинувальному акті, не містить таких відомостей. В ньому лише зазначено про те, що на виконання спільної злочинної мети частину дій, які входять до об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, ОСОБА_9 , діючи з відома та за вказівкою ОСОБА_7 і на підставі договору-доручення № 68юр-2009 від 14.07.2009 року представляючи інтереси Держкомрезерву, та ОСОБА_10 , в інтересах якого за договором-дорученням № 17-02 від 17.02.2010 року діяв брокер-продавець ТОВ «ТД «БрокБізнесЦентр» ОСОБА_11 , вчинили в приміщенні Київської агропромислової біржі (м. Київ, вул. Червоноармійська, 13).
Водночас у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 , яке викладено не окремо, а разом з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, зазначено про те, що він у період з грудня 2009 року по березень 2010 року, перебуваючи на посаді заступника голови Держкомрезерву, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 28, та періодично виконуючи обов`язки голови вказаної установи, шляхом зловживання своїм службовим становищем за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заволодів державними коштами в особливо великих розмірах на суму 162 709 250 гривень, що у шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України.
Оскільки у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, взагалі, не зазначено адресу, за якою ОСОБА_7 вчинював дії, що йому інкримінуються, а у формулюванні обвинувачення зазначено місце роботи обвинуваченого, доводи прокурора про наявність в обвинувальному акті відомостей про місце вчинення злочину не відповідають дійсності, і рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору з вказаної підстави, а також через неможливість визначення підсудності, є правильним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення.

Згідно з ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення у співучасті з посиланням на конкретних осіб, щодо яких дане кримінальне провадження не розглядається і відомості про засудження яких відсутні, є неприпустимим, адже є порушенням принципу презумпції невинуватості та права на захист. І на вказану обставину обґрунтовано вказано в ухвалі суду першої інстанції.

Погоджується колегія суддів і з висновками в ухвалі про те, що наявна в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає змісту статті 191 КК України.

Зокрема, вказаною нормою передбачена така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, а не за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як зазначено в обвинувальному акті.

Виходячи з конструкції норми п.5 ч.2 ст.291 КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення мають зазначатися окремо.

Як вже зазначено раніше, формулювання пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення викладено одночасно з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, що є некоректним, оскільки призводить до суперечливостей в розумінні того, що є обвинуваченням, а що правової кваліфікацією.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів в ухвалі ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

Разом з тим, твердження прокурора про відповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України є слушними.
Згідно з ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Цей перелік є вичерпним, і непорозуміння, на думку суду, стосовно номера кримінального провадження та дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР обґрунтовано пояснюється технічними особливостями роботи реєстру, зокрема, об`єднанням та роз`єднанням кримінальних проваджень, про що в апеляційній скарзі наведено відповідні доводи.

Вірно вказує прокурор і на те, що закон не вимагає розкриття у реєстрі матеріалів досудового розслідування змісту процесуальних дій.
Крім того, з пред`явленого обвинувачення випливає, що ОСОБА_7 шляхом зловживання службовим становищем заволодів державними коштами. А тому вказівка суду про необхідність зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей про потерпілого, як того вимагає п.3 ч.2 ст.291 КПК України, є недоречною.
Таким чином висновки суду першої інстанції про необхідність відображення певних процесуальних дій у реєстрі матеріалів досудового розслідування та відомостей про потерпілого в обвинувальному акті не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, що є підставою для зміни ухвали згідно з положеннями ст.ст.409, 412 КПК України шляхом виключення з її мотивувальної частини відповідних вказівок.
Оскільки про вказані обставини обґрунтовано зазначив прокурор, його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000108 щодо ОСОБА_7 повернуто прокурору, змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали вказівку суду про необхідність відображення процесуальних дій у реєстрі матеріалів досудового розслідування та відомостей про потерпілого в обвинувальному акті.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_12 ОСОБА_3