Справа № 372/5632/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/673/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 04.08.2015

УХВАЛА
іменем України
04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дерев`яна Обухівського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, працюючого водієм автонавантажувача на Київському картонно-паперовому комбінаті, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 23242 грн. матеріальної шкоди та 70000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 12190,86 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 16.08.2014 року близько 01 год. 25 хв. ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі марки «Москвич» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Горького у с. Жуківці Обухівського району Київської області, зустрів свою знайому ОСОБА_9 , яка йшла у зустрічному напрямку та яку запросив до салону автомобіля з метою підвезти додому, на що остання погодилась та сіла на переднє пасажирське сидіння автомобіля. Рухаючись на зазначеному автомобілі та проїжджаючи повз будинок АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , ОСОБА_7 проігнорувавши її прохання зупинити автомобіль біля будинку, продовжив рух в напрямку автодороги із с. Жуківці до с. Трипілля Обухівського району Київської області, внаслідок чого між ними виникла словесна суперечка, та остання почала в нього вимагати зупинки автомобіля, на що ОСОБА_7 не реагував та продовжував рух. В подальшому, рухаючись по зазначеній автодорозі до с. Трипілля, у ОСОБА_7 раптово виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 через наполегливу її вимогу та активні дії, направлені на зупинку автомобіля. Реалізуючи свій злочинний намір та продовжуючи рух на автомобілі, він взяв ніж, що знаходився у його кармані, та в період часу після першої години ночі 16.08.2014 року наніс ОСОБА_9 удар в область тулуба зліва, а коли потерпіла, намагаючись захиститись, закриваючи обличчя руками, ОСОБА_7 продовжив наносити їй удари ножем в область грудної клітки зліва, живота, верхніх кінцівок та шиї, внаслідок чого вона втратила свідомість. Упевнившись, що потерпіла ОСОБА_9 перестала чинити опір, він зупинив автомобіль на узбіччі зазначеної автодороги на відстані близько 200 метрів від знаку в`їзду у с. Жуківці, витяг ОСОБА_9 з переднього пасажирського сидіння автомобіля та скинув її зі схилу, розташованого поряд з узбіччям. Після цього ОСОБА_7 з метою приховування слідів злочину зібрав особисті речі потерпілої, що залишились в салоні автомобіля, та скинув їх зі схилу, розташованого поблизу узбіччя. Залишивши місце вчинення злочину та рухаючись на вказаному автомобілі в напрямку місця проживання, а саме: в АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 з метою приховання знаряддя вчинення злочину викинув ніж, яким наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 . В подальшому, потерпіла ОСОБА_9 , прийшовши до свідомості та почувши телефонний дзвінок по мобільному телефону, що лежав поруч з нею, близько 06 години ранку цього ж дня повідомила своєму чоловіку ОСОБА_10 приблизне місце свого перебування, після чого через деякий час її було виявлено та доставлено до приймального відділення Обухівської центральної районної лікарні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 103 від 13.10.2014 року у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з ушкодженням лівої легені і розвитком гемопневмотораксу зліва, пневмомедіастінуму, геморагічного шоку; проникаючого колото-різаного поранення шиї з ушкодженням трахеї та щитоподібної залози; колото-різаних ран в області грудної клітки, верхніх кінцівок, живота; струсу головного мозку, надриву кон`юнктиви, гематоми повік правого ока; перелому великого бугорка правої плечової кістки; перелому 7-го ребра зліва. Виявлені колото-різані поранення на тілі потерпілої утворились від дії предметом (-ами) з колото-ріжучими властивостями. Інші виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупим (-йми) твердим (-йми) предметом (-ами) з обмеженою травмуючою поверхнею. Виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді комплексу ушкоджень в області шиї та проникаючого поранення грудної клітки зліва відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння; перелом великого бугорка правої плечової кістки та перелом сьомого ребра зліва - до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, комплекс ушкоджень в області голови та колото-різані рани в області грудної клітки, верхніх кінцівок, живота - до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Потерпілій було заподіяно не менше 7-ми прикладань сили.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та постановити новий, яким визнати невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Вважає, даний вирок незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки, на його думку, наявна неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає в апеляційній скарзі, що в ході судового розгляду обвинувачений визнав свою вину у тому, що наніс потерпілій тілесне ушкодження в ході сварки, за межами автомобіля і лише одне. Штовхнув потерпілу в кювет і поїхав додому, ніж викинув по дорозі Наміру вбивати потерпілу не мав, хотів просто налякати на ґрунті обопільної сварки. На думку апелянта, неповнота судового слідства полягає в тому, що не проведений слідчий експеримент, а саме відтворення обстановки та обставин події за участю обвинуваченого та потерпілої, а також не проведений одночасний допит потерпілої та обвинуваченого, не проведена судово-медична експертиза. Вважає апелянт недопустимим висновок експерта № 496 МГЕ від 23.10.2014 року. Також апелянт зазначає, що 14 листопада 2014 року під час підготовчого засідання було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 у відсутності захисника, що є порушенням кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження, відповідно до вимог закону.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю доказів: показаннями обвинуваченого, який частково визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, показаннями потерпілої, показаннями свідків, показаннями експерта, протоколами огляду місця події та одягу, відеозаписом слідчого експерименту, висновками експертиз.

Судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, його сімейний стан, знаходження на утриманні малолітніх дітей, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, обставини, при яких був скоєний злочин, його мотив, майновий стан обвинуваченого, думку потерпілої, яка наполягає на обранні покарання щодо обвинуваченого у виді позбавленні волі, суд першої інстанції, не знайшовши підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, прийшов до висновку, що для виправлення ОСОБА_7 необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавленні волі в межах, передбачених санкцією статей обвинувачення 8 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи заявлений по справі цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , суд першої інстанції на підставі наданих доказів повністю задовольнив позов в частині відшкодування завданих матеріальних збитків та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, частково задовольнив позов в частині відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що діями обвинуваченого потерпілій було спричинено моральні страждання, пов`язані з нанесенням тілесних ушкоджень, що викликало суттєві зміни в її життєдіяльності та завдало психологічної травми.

Доводи захисника обвинуваченого, зазначені в апеляційній скарзі, що не доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що обвинувачений не мав умислу позбавляти життя потерпілу та наніс останній лише одне тілесне ушкодження, спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених судом доказів:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що 16.08.2014 року близько першої години ночі вона зайшла до своєї подруги ОСОБА_11 в бар, який знаходиться в клубі с. Жуківці, де поспілкувавшись з останньою, вийшла та почала рухатися в напрямку свого будинку. В цей час біля неї зупинився автомобіль, за кермом якого був наглядно знайомий ОСОБА_7 , який запропонував її підвезти, вона погодилася та сіла до автомобіля. Коли вони проїжджали біля її будинку, вона попросила зупинитися, але він не зупинився поїхав далі, при цьому дістав ножа та почав їй наносити удари ножем по різним частинам тіла, в результаті чого вона втратила свідомість. До свідомості прийшла лише ранком, коли дзвонив телефон, її знайшли родичі;

- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості експерта судово-медичного експерта ОСОБА_12 , який пояснив, що ним на підставі наданої медичної документації було проведено експертизу тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 . Висновок експертизи підтримує в повному обсязі, в якому повністю описані отримані потерпілою тілесні ушкодження;

- протоколом огляду місця події від 16.08.2014 року, згідно якого на узбіччі та схилі біля автодороги «Трипілля - Обухів» було виявлено речі потерпілої ОСОБА_9 та місце, де її знайшли;

- переглянутим в судовому засіданні ДВД-РВ диском з записом проведеного слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_13 , де останній вказує на обставини, при яких він скоїв інкримінований злочин, та вказує на місце, де він залишив потерпілу ОСОБА_9 ;

- протоколом огляду одягу потерпілої ОСОБА_9 , на якому виявлені плями бурого кольору та пошкодження;

- протоколом огляду одягу ОСОБА_7 , на кросівках якого виявлені плями бурого кольору та пошкодження;

- актом амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експерти відносно якої ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому діянь на психічне захворювання не страдав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розкладі психічної діяльності, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- висновком експерта №496 МГЕ від 23.10.2014 року, згідно якого на марлевому тампоні, на який зроблено змив з передньої лівої дверцята автомобіля «Москвич» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , виявлена кров, яка при дослідженні збігається з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові ОСОБА_9 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 103 від 13.10.2014 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з ушкодженням лівої легені і розвитком гемопневмотораксу зліва, пневмомедіастінуму, геморагічного шоку; проникаючого колото-різаного поранення шиї з ушкодженням трахеї та щитоподібної залози; колото-різаних ран в області грудної клітки, верхніх кінцівок, живота; струсу головного мозку, надриву кон`юнктиви, гематоми повік правого ока; перелому великого бугорка правої плечової кістки; перелому 7-го ребра зліва. Виявлені колото-різані поранення на тілі потерпілої утворились від дії предметом (-ами) з колото-ріжучими властивостями. Інші виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупим (-йми) твердим (-йми) предметом (-ами) з обмеженою травмуючою поверхнею. Виявлені у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді комплексу ушкоджень в області шиї та проникаючого поранення грудної клітки зліва відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння; перелом великого бугорка правої плечової кістки та перелом сьомого ребра зліва - до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, комплекс ушкоджень в області голови та колото-різані рани в області грудної клітки, верхніх кінцівок, живота - до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Потерпілій було заподіяно не менше 7-ми прикладань сили.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, не знайшовши підстав для кваліфікації за ч. 1. ст. 121 КК України, про що вказував захисник останнього, оскільки дана позиція захисту спростовується сукупністю дослідженими в судовому засіданні доказами, які є належними та допустимими.

Тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив принцип безпосередності дослідження є надуманим.

Також є надуманим посилання захисника, що висновком експерта № 496МГЕ від 23.10.2014 року, який суд поклав в обґрунтування вини ОСОБА_7 , є недопустимим доказом. Так, даний доказ слідством отримано у порядку, встановленому кримінальним процесуальним Кодексом України, а тому він є допустимим.

Суд першої інстанції вірно вирішив питання про умисел, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій.

Так ОСОБА_7 , маючи намір позбавити потерпілу ОСОБА_9 життя, спричинив їй численні ножові поранення, та вважаючи, що мети досягнуто, витяг її з машини та скинув зі схилу, залишивши потерпілу ОСОБА_9 у нічний час на місці вчинення злочину. З метою приховування слідів злочину ОСОБА_7 зібрав особисті речі потерпілої, що залишились в салоні автомобіля, та скинув їх зі схилу, розташованого поблизу узбіччя, ніж викинув по дорозі додому. Але смерть потерпілої, у якої нанесені тілесні ушкодження виявилися тяжкими, не настала, оскільки її було знайдено та доставлено до лікарні.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого, зазначених ним в апеляційній скарзі про те, що слідчим не було проведено слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_7 , не проведено судово-медичну експертизу, а також те, що на одязі потерпілої відсутні порізи, то вони є надуманими, оскільки в матеріалах даного провадження наявний протокол проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 (т.2 а.с. 33-35), висновок судово-медичної експертизи ( т.2 а.с. 233-237 ) та протокол огляду одягу потерпілої ОСОБА_9 , в якому зазначено, що на її одязі знаходяться плями бурого кольору, зовні схожі на кров, та порізи ( т.1 а.с.124-129). Висновки експерта № 490 МГЕ, № 489 МГЕ, № 488 МГЕ від 23.10.2014 року, про які зазначає захисник, стосуються одягу не потерпілої ОСОБА_9 , а обвинуваченого ОСОБА_7 : реглан, спортивні штани, футболка ( т. 2 а.с. 164-167, 170-172, 175-177 ).

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі, щодо непроведення слідчим слідчий дій, а саме: слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 , одночасного допиту потерпілої з обвинуваченим, оскільки слідчий процесуально самостійний і незалежний від будь-якого впливу, діє тільки на підставі й межах закону та наданих йому прав. При провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства та проведення слідчих дій слідчий приймає самостійно, крім випадків, передбачених законом. На досудовому проваджені можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним Кодексом строк.

Що стосується зауваження захисника, зазначеного ним в апеляційній скарзі про те, що 14 листопада 2014 року, на коли було призначено підготовче судове засідання в суді першої інстанції, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою без участі захисника, чим порушено вимоги кримінального процесуального закону, то воно є слушним. Так, як вбачається з ухвали суду та журналу судового засідання, 14 листопада 2014 року, на коли було призначено підготовче судове засідання в суді першої інстанції, захисник обвинуваченого не з`явився, судом було ухвалено рішення відкласти підготовче судове засідання та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки його термін спливав 15 листопада 2014 року. Але в подальшому строки тримання під вартою продовжувалися обвинуваченому ОСОБА_7 за участю його захисника, тому дане порушення вимог кримінального процесуального закону, вважає колегія суддів, не вплинуло на законність ухвалення судом першої інстанції рішення щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Отже доводи захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.

Колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий:

Судді: