Справа №11a-465/2007 Головуючий
у І інстанції: Свірідова В.В.
189 ч. 2 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007
року Колегія суддів Судової-палати у кримінальних справах

апеляційного
суду Львівської області у складі:

головуючого - Макойди
З.М.

суддів - Галапаца
1.1., Гаврилова В.М.,

з участю
прокурора - Дудинської Т.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1, на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2007 року, -

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець

м. Львова, українець,
громадянин України, з

неповною середньою освітою,
одружений, на

утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючий

приватним підприємцем, зареєстрований та

проживає за адресою
: АДРЕСА_1, раніше судимий:

- вироком Шевченківського районного
суду

м. Львова від 28.03.1997 року по ст.ст. 140

ч.3, 145 ч.1,
42 КК України до
3-ох років

позбавлення волі з
конфіскацією всього

особисто належного йому майна, на підставі

ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання

вироку на 2 роки ;

вироком Шевченківського районного суду

м. Львова від 01.03.2000 року по ст.ст. 17,

81 ч.3 КК України до 3-ох років позбавлення

волі з конфіскацією всього особисто

належного йому майна. Звільнений з місць

позбавлення волі 27.04.2001 року

постановою
Дрогобицького міського суду Львівської області умовно-достроково, не відбутий
строк 1 рік 5 місяців 16 днів.

Засуджений за
ст. 189 ч. 2 КК України на 4 ( чотири ) роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому рахується з часу
фактичного затримання з 08 вересня 2006 року, а не з часу зазначеному у
протоколі про затримання.

Міру запобіжного заходу засудженому - залишено попередню - тримання під
вартою.

ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що повторно,
маючи умисел на вимагання, за попередньою змовою з двома невстановленими
досудовим слідством особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме
провадження, а саме, 05 вересня 2006 року, біля 17 год. підійшли до
будинку АДРЕСА_2, в якому проживає потерпілий ОСОБА_2, та із застосуванням до
нього насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров"я потерпілого,
що виразилось в нанесенні ОСОБА_2 удару кулаком в область грудей та погрозою
знищення майна, а саме спалити автомобіль ОСОБА_2, вимагали у нього 3000 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 08 вересня 2006 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_1
знаходячись у м. Львові по вул. Клепарівській на автозаправочній станції "
ОККО " отримав від ОСОБА_2 частину грошей, а саме гроші в сумі 900 грн.,
після чого на місці скоєння злочину був затриманий працівниками міліції.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок
Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2007 року щодо нього
змінити, пом"якшити призначене покарання, зменшити строк позбавлення волі.
Вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2007
року, не відповідає фактичним обставинам справи та судом в порушення вимог ст.
22 КПК України, не встановлено і досліджено всіх обставин справи, що
підтверджують його вину у вчиненні інкримінованих йому дій по ч. 2 ст. 189 КК
України.

Вислухавши доповідача, думку прокурора про законність та обґрунтованість
вироку, вивчивши матеріали кримінальної справи та дослідивши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню.

Так, у судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину
визнав частково, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що він дійсно приїздив
на автомашині з двома візуально знайомими йому хлопцями до помешкання ОСОБА_2
восени 2006 року, однак, дані особи розмови з ОСОБА_2 не вели. ОСОБА_1
розмовляв з потерпілим на рахунок крадіжки речей з бару. Ніякого насильства зі
сторони даних осіб та його особисто стосовно потерпілого не було. Погроз в
адресу ОСОБА_2 також не було. Оскільки, він домовився з потерпілим про
повернення коштів ( в рахунок викрадених речей з бару " Своя хата "
ОСОБА_2 ), та ОСОБА_2 08 вересня 2006 року на автозаправці " ОККО "
йому передав 900 грн. Власник кафе " Своя хата " ОСОБА_3 до нього не
звертався з проханням знайти та повернути кошти за викрадені речі.

Показами потерпілого ОСОБА_2 даними в судовому засіданні про те, що восени
2006 року ОСОБА_1 та ще з двома незнайомими йому хлопцями, які приїхали до його
помешкання на автомашині марки " БМВ " , вимагали у нього 300 грн.
При тому, один з двох незнайомих осіб наніс йому удари кулаком в груди,
погрожували спалити його машину. Після даної зустрічі ОСОБА_1 неодноразово
телефонував йому та нагадував про повернення грошей. 08 вересня 2006 року він
на автозаправці " ОККО " передав ОСОБА_1 900 грн. Матеріальних
претензій до засудженого немає.

Показами свідка ОСОБА_3 даними в судовому засіданні про те, що дійсно він є
власником кафе " Своя хата ", яке знаходиться на АДРЕСА_3.
ОСОБА_1знає візуально 4-5 років. На початку 2005 року у барі була крадіжка,
однак із заявою до Шевченківського райвідділу м. Львова він не звертався. ОСОБА_1
він також не уповноважував вияснити стосунки з ОСОБА_2, а ОСОБА_1не пропонував
йому свої послуги щодо розшуку винних осіб чи щодо розшуку викрадених речей з
бару. Хто вчинив крадіжку з бару йому не відомо. До ОСОБА_2 та ОСОБА_1він
жодних претензій немає.

Показами свідка ОСОБА_3 даними в судовому засіданні про
те, що дійсно вона передавала
своєму родичу
ОСОБА_4 інформацію стосовно того, що приходив незнайомий їй
хлопець та зголошувався, що йому відомо, де знаходяться викрадені з його бару
палатки.

Показами свідка ОСОБА_5 даними в судовому засіданні про те, що він не
повідомляв ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вчинив крадіжку палаток з бару "
Своя хата " .

Показами свідкаОСОБА_5 даними в судовому засіданні про
те, що знайомий з ОСОБА_1 близько 2-ох років, б вересня 2006 року повертались
разом з ОСОБА_1 з роботи, останній підійшов до ОСОБА_2 та про щось з ним
розмовляв. Даної розмови він не чув, оскільки відійшов у сторону.

Показами свідка ОСОБА_6 даними в судовому засіданні про те, що він був у
якості понятого при вилученні у ОСОБА_108 вересня 2006 року грошей, які передав
ОСОБА_2 останньому на автозаправці. Протокол вилучення грошей ним був
підписаний.

Показами свідка ОСОБА_7 даними на досудовому слідстві та перевіреними судом
про те, що до нього звернувся ОСОБА_2 та повідомив, що у нього вимагають гроші.

Протоколом очної ставки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на якій свідок підтвердив
свої покази, а ОСОБА_1 їх заперечував.

Оцінюючи покази потерпілого та свідків суд надав їм віри, оскільки вони
знаходяться в об"єктивному зв"язку із матеріалами кримінальної
справи, стверджуються іншими об"єктивними доказами.

Часткове визнання засудженим своєї вини суд розцінює як метод захисту та
спосіб уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що винуватість засудженого у вчиненні злочину доведено повністю.

Суд вважає, що злочинні дії засудженого вірно
кваліфіковано за ч.2 ст. 189 КК України як вчинення вимоги передачі чужого
майна ( вимагання ), повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою
пошкодження та знищення майна потерпілого.

Обираючи ОСОБА_1 міру покарання, суд врахував характер та ступінь
суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, раніше судимого,
позитивну характеристику з місця проживання, сімейне становище останнього, що в
нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей, обставиною, яка пом"якшує
покарання, є щире каяття у скоєному, обставин які обтяжують відповідальність
суд не вбачає, вважає, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою
кваліфіковано злочин у вигляді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.
362, 366 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2007 року, відносно
нього - без змін.