печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2015 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000705, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2014, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ульяновка Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, який обіймає посаду начальника відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу начальника Головного управління МВС України в м. Києві № 511 о/с від 11.09.2012 року ОСОБА_5 призначений на посаду начальника відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві. Наказом начальника ГУМВС України в м. Києві № 241 о/с від 29.04.2011 ОСОБА_5 присвоєно спеціальне звання «капітан міліції».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію», міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 20 Закону України «Про міліцію» передбачено, що працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Законні вимоги працівників міліції є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами.

Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції.

Ніхто не має права покласти на працівника міліції виконання обов`язків, не передбачених чинним законодавством.

Втручання в діяльність міліції тягне за собою відповідальність за законом.

Відповідно до функціональних обов`язків начальника відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 здійснює керівництво та контроль всього особового складу відділу в вирішенні комплексу питань, пов`язаних з організацією охорони громадського порядку в районі; здійснює взаємодію інспекторського складу відділу ДІМ, працівниками оперативних служб, патрульної служби, ДАІ, інших служб та підрозділів в роботі по охороні громадського порядку в районі, здійснення антиалкогольного законодавства, боротьби з бродяжництвом, наркоманією, забезпеченні безпеки дорожнього руху і правил пожежної безпеки; веде облік злочинів, скоєних на вулицях та в громадських місцях, по виду, часу, місцю скоєння, аналізує її динаміку та тенденції, які складаються; здійснює контроль за розстановкою нарядів патрульної служби, які заступають на охорону громадського порядку, а також порядком їх перевірки при несенні служби; спільно з керівництвом районного управління організує і направляє роботу на попередження кримінальних проявів, правопорушень на вулицях і в громадських місцях, боротьбу з хуліганством, пияцтвом, дрібними крадіжками, порушенням ГП, виконанням вимог адмінзаконодавства; підготовляє і контролює виконання планових заходів по лінії громадського порядку; організує проведення службових перевірок по фактах скоєння злочинів в місцях несення служби; забезпечує проведення занять в системі службової підготовки з рядовим та начальницьким складом роти патрульної служби, відділу охорони громадського порядку по вивченню діючого законодавства, наказів і вказівок МВС України з питань профілактики правопорушень, охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю; несе персональну відповідальність за стан дисципліни та законності серед особового складу.

Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та переліку обов`язків і повноважень начальника відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУВС України в м. Києві ОСОБА_5 , останній під час охорони громадського порядку, на час вчинення зазначеного злочину, відповідно до ч. 3 ст. 18, Примітки 1 ст. 364 КК України (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 із змінами, внесеними згідно із Законом №222-VII від 18.04.2013) був представником влади працівником правоохоронного органу.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 28 Конституції України сказано, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, статтею 2 Закону України «Про міліцію» передбачено, що одними із основних завдань міліції є:

- забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів;

- запобігання правопорушенням та їх припинення;

- охорона і забезпечення громадського порядку;

- виявлення кримінальних правопорушень;

- участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством;

- участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам,сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків.

У статті 3 цього Закону зазначено, що діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Згідно статті 4 Закону України «Про міліцію» правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що міліція має виконувати свої завдання неупереджено і у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції (ч. 1).

Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. При звертанні до громадянина працівник міліції зобов`язаний назвати своє прізвище, звання та пред`явити на його вимогу службове посвідчення. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт (ч. 2).

Пунктом 14 Статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом МВС України від 28.07.1994 № 404 (надалі Статуту) передбачено, що до виконання завдання по охороні громадського порядку, громадської безпеки і боротьбі із злочинністю можуть залучатись інші працівники органів внутрішніх справ.

Пунктом 1 Статуту передбачено, що патрульно-постова служба міліції це діяльність спеціальних нарядів міліції по охороні громадського порядку, безпеці і боротьбі з правопорушеннями на вулицях, площах, в парках, на транспортних магістралях, портах, в аеропортах та інших громадських місцях, а також при проведенні масових заходів, ліквідації наслідків аварії, катастрофи, стихійного лиха.

Основними завданнями патрульно-постової служби міліції є:

- забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав, свобод і законних інтересів;

- запобігання правопорушенням та їх припинення;

- охорона громадського порядку і громадської безпеки;

- виявлення, запобігання, припинення та розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили;

- захист власності від злочинних посягань.

Правовою основою діяльності патрульно-постової служби міліції є Конституція України, Закон України «Про міліцію» та інші законодавчі акти, укази і розпорядження Президента України, декрети, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані в установленому порядку, цей Статут, рішення органів місцевого самоврядування та органів державної виконавчої влади, прийняті в межах їх компетенції, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України (п. 2).

Діяльність патрульно-постової служби міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з іншими державними органами, трудовими колективами, громадськими об`єднаннями і населенням (п. 3).

Працівники міліції, які несуть патрульно-постову службу, повинні:

- мати високі моральні якості, необхідну професійну підготовку;

- бути дисциплінованими, пильними і чесними при виконанні службових обов`язків, діяти рішуче й наполегливо, стійко переносити всі труднощі, пов`язані з службою, не шкодуючи своїх сил для виконання службових обов`язків;

- виконувати свої завдання у точній відповідності з законами;

- поважати гідність особи і ставитись до неї гуманно, захищати права людини незалежно від її соціального походження, расової та національної належності, громадянства, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань;

- при звертанні до громадянина називати своє прізвище, звання та пред`являти на його вимогу службове посвідчення (п. 4).

Патрульні і постові наряди зобов`язані, крім іншого:

- виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою профілактичні та розшукові заходи, передбачені чинним законодавством;

- забезпечувати збереження знайдених, вилучених у затриманих осіб документів, речей, цінностей та іншого майна, вживати заходів до повернення його законному власнику;

- надавати у межах наявних можливостей невідкладну, у тому числі медичну допомогу особам, які потерпіли від правопорушень і нещасних випадків, перебувають у безпорадному або небезпечному для життя і здоров`я стані, а також неповнолітнім, які знаходяться без нагляду батьків;

- знати закони та інші нормативні акти органів місцевої державної виконавчої влади з питань забезпечення громадської безпеки і охорони громадського порядку, вимагати від громадян їх виконання;

- додержуватись законності, ретельно і уважно розбиратися на місці з порушниками громадського порядку; при застосуванні передбачених в законах заходів адміністративного впливу до правопорушників роз`ясняти їм, згідно з яким нормативним актом і за яке порушення вони застосовуються (п. 124).

Патрульні і постові наряди повинні припиняти злочини, встановлювати і затримувати осіб, які їх вчинили, спільно з іншими працівниками органів внутрішніх справ брати участь у розшуку злочинців і осіб, що пропали безвісті.

Вони також зобов`язані:

- при одержанні повідомлень про злочин, що готується або про вчинений злочин, терміново доповісти про це черговому, прибути до місця події, вжити заходів щодо виявлення і затримання осіб, які вчинили злочин, надати допомогу потерпілим, встановити свідків (очевидців) і до прибуття слідчо-оперативної групи забезпечити охорону місця пригоди, недоторканість обстановки, слідів, знарядь злочинів та інших речових доказів;

- при виявленні в районі маршруту (поста) слідів або предметів, які можуть бути доказом вчинення злочину, вжити заходів для їх зберігання і доповісти про це черговому;

- з прибуттям на місце події слідчо-оперативної групи діяти відповідно до вказівок її керівника, про що доповісти черговому (п. 126).

Нарядам міліції патрульно-постової служби для виконання покладених на них обов`язків надається право:

- вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, на місці попереджати осіб, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені Законом України «Про міліцію» заходи примусу;

- при підозрі у вчиненні правопорушень перевіряти у громадян документи, що посвідчують їх особу, а також інші документи, необхідні для з`ясування питання щодо додержання правил, нагляд і контроль за виконанням яких покладено на міліцію;

- згідно з пунктом 6 статті 11 Закону України «Про міліцію» проводити огляд осіб, зазначених у пункті 5 цієї статті, речей, що знаходяться при них, транспортних засобів і вилучати документи та предмети, що можуть бути речовими доказами або використані на шкоду їх здоров`я, проводити огляд поклажі, багажу та огляд пасажирів цивільних повітряних, морських і річкових суден, засобів залізничного та автомобільного транспорту згідно з чинним законодавством;

- у межах своєї компетенції тимчасово обмежувати або забороняти доступ громадян на окремі ділянки місцевості чи об`єкти з метою забезпечення громадського порядку, громадської безпеки, охорони і здоров`я людей;

- застосовувати зброю, заходи фізичного впливу, спеціальні засоби у випадках і в порядку передбаченому Законом України «Про міліцію» (п. 133).

Працівник міліції у межах повноважень, наданих законодавством, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність (п. 139).

У розмові з громадянами працівники міліції повинні виявляти спокій, витримку і розсудливість. Вони не повинні відповідати грубістю на грубість і у своїх діях керуватися особистими неприязними почуттями (п. 144).

Будучи ж наділеним від імені держави обов`язком дотримуватися та виконувати положення вищевказаних нормативних документів, під час охорони громадського порядку у м. Києві начальник відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 22 січня 2014 року не виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_7 .

Так, з 21 листопада 2013 року у центральній частині м. Києва у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження щодо призупинення процесу підготовки до укладення Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом розпочалися мирні акції протесту.

З 1 - 2 грудня 2013 року до участі у вказаних мирних акціях протесту долучився мешканець села Ярівка Хотинського району Чернівецької області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до розпорядження начальника ГУМВС України в м. Києві, спрямованого телефонограмою до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, та усного розпорядження начальника вказаного управління, до виконання завдань з охорони громадського порядку в м. Києві 22.01.2014 було залучено співробітників Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, у тому числі ОСОБА_5 .

Згідно із вказаними розпорядчими документами, вранці 22 січня 2014 року начальник відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 разом із співробітниками вказаного управління ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приступив до виконання обов`язків з охорони громадського порядку у місті Києві та розташувався неподалік Кабінету Міністрів України по вул. Грушевського у м. Києві.

Близько 12 години того дня залученими до охорони громадського порядку у центральній частині м. Києва правоохоронцями було проведено витіснення учасників акцій протесту у м. Києві від місцезнаходження барикади на вулиці Грушевського, неподалік входу до стадіону «Динамо» імені В.Лобановського в сторону Європейської площі та вулиці Хрещатик.

Під час вказаних подій близько 12 год. 30 хв. неподалік від входу до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, ?, на пішохідній частині військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 виявив ОСОБА_7 , якого за одягом та наявним при тому льодорубом впізнав як активного учасника акцій протесту та вирішив доправити останнього до місцезнаходження керівництва підрозділу військової частини НОМЕР_1 .

При цьому допомогу ОСОБА_10 у доставленні ОСОБА_7 спершу надавали невстановлені слідством військовослужбовці ВВ МВС України, а в подальшому військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 .

Після доставлення ОСОБА_7 до місцезнаходження підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що неподалік від входу до стадіону « ІНФОРМАЦІЯ_4 , командир даної частини ОСОБА_12 за результатами усної доповіді військовослужбовців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про обставини виявлення ОСОБА_7 та про відомі їм факти участі останнього у акціях протесту в центральній частині міста Києва, як командир військової частини НОМЕР_1 та як черговий військових нарядів даної частини віддав підлеглим військовослужбовцям ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наказ доставити ОСОБА_7 як затриману особу до конвойного автомобіля, що знаходився на проїжджій частині по вулиці Грушевського у м. Києві, навпроти будинку № 6.

Отримавши вказаний наказ військовослужбовці ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , 22 січня 2014 року близько 12 год. 35 хв. розпочали здійснювати доставлення ОСОБА_7 як затриманої особи до конвойного автомобіля.

На шляху слідування до конвойного автомобіля військовослужбовці ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи на вулиці Грушевського у м. Києві, неподалік перехрестя даної вулиці з Музейним провулком, провели огляд верхнього одягу затриманого ОСОБА_7 .

Продовжуючи після завершення вказаного огляду підніматися вверх по вулиці Грушевського у м. Києві в напрямку місцезнаходження конвойного автомобіля, військовослужбовці ОСОБА_11 та ОСОБА_10 довели по лівій стороні проїжджої частини затриманого ОСОБА_7 до місцезнаходження бойового строю невстановлених слідством працівників спецпідрозділу міліції «Беркут», які почали проявляти негативну реакцію та агресію до затриманого.

Маючи реальну можливість обрати безпечний маршрут слідування, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , 22 січня 2014 року близько 12 год. 40 хв., продовжили доставлення затриманого ОСОБА_7 , повівши його через вказаний стрій працівників спецпідрозділу міліції «Беркут».

Такі дії військовослужбовців ОСОБА_11 та ОСОБА_10 призвели до ускладнення обстановки, оскільки наближення затриманого учасника акцій протесту ОСОБА_7 до строю правоохоронців викликало негативну реакцію невстановлених слідством працівників спецпідрозділу міліції «Беркут», які оточили даного затриманого та упродовж близько 5 хвилин нанесли йому удари руками та ногами в різні частини тіла, зняли з ОСОБА_7 одяг та припинили свої дії, коли останній був повністю оголений та залишився лише в шкарпетках.

Згідно архівних даних Українського гідрометеорологічного центру 22 січня 2014 року у місті Києві впродовж дня утримувалася середня температура від -9о С до -10о С.

За таких погодних умов ОСОБА_7 , який був повністю оголений та на ногах мав лише шкарпетки, перебував у небезпечному для життя та здоров`я стані.

В той же час, за вказаних обставин військовослужбовець ОСОБА_11 наказав даному затриманому продовжувати рухатися в оголеному вигляді вверх по вулиці Грушевського у м. Києві в напрямку до конвойного автобуса, підштовхуючи при цьому останнього.

Близько 12 год. 50 хв. військовослужбовець внутрішніх військ старший солдат ОСОБА_11 довів затриманого ОСОБА_7 в оголеному вигляді до дверей конвойного автобуса «ПАЗ», біля якого в цей час перебував начальник відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 .

За вказаних обставин військовослужбовець старший солдат ОСОБА_11 , довівши затриманого ОСОБА_7 до дверей конвойного автобуса, направив останнього всередину вказаного автобуса, однак, почувши в цей момент нецензурні висловлювання і заклики зі сторони оточуючих щодо затриманого та побачивши, що оголеного ОСОБА_7 знімає на власний мобільний телефон невстановлений слідством працівник спецпідрозділу міліції «Беркут», а також військовослужбовці внутрішніх військ ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , наказав затриманому ОСОБА_7 , який в цей час намірявся зайти до конвойного автомобіля, повернутися назад та усно і жестом руки вказав останньому стати в оголеному вигляді при температурі повітря близько -9о -10о С поряд із вказаним автомобілем, забезпечивши тим самим можливість присутнім працівникам правоохоронних органів та військовослужбовцям здійснювати зйомку затриманого в оголеному вигляді.

Водночас начальник відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 , перебуваючи 22 січня 2014 року за описаних обставин та часу навпроти будинку АДРЕСА_2 , безпосередньо спостерігаючи вказані протиправні дії старшого солдата внутрішніх військ МВС України ОСОБА_11 , будучи наділеним владою представника державного органу виконавчої влади працівника правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків з охорони громадського порядку, який має діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є затриманою особою та у відповідності до вищевказаних норм Конституції України, Закону України «Про міліцію» та Статуту патрульно-постової служби міліції України, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 №404, має бути повідомлений про підстави та мотиви такого затримання; йому має бути надане усне роз`яснення частини першої статті 63 Конституції України, права відмовитися від надання будь-яких пояснень або свідчень до прибуття захисника та одночасно в друкованому вигляді - роз`яснення статей 28, 29, 55, 56, 59, 62 і 63 Конституції України та прав затриманих осіб, встановлених законами, у тому числі права здійснювати захист своїх прав та інтересів особисто або за допомогою захисника з моменту затримання особи, права відмовитися від надання будь-яких пояснень або свідчень до прибуття захисника; забезпечити можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника, у тому числі безоплатною правовою допомогою відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги, умисно не виконуючи свої службові обов`язки та вищевказані норми законодавства, проявляючи слабкість, побоюючись осуду та фізичного впливу зі сторони оточуючих працівників правоохоронних органів, жодних заходів до припинення вказаних протиправних дій старшого солдата ВВ МВС України ОСОБА_11 не вжив, допомоги потерпілому від цих дій ОСОБА_7 , який перебував у небезпечному для життя та здоров`я стані, не надав, а продовжував безпосередньо з близької відстані спостерігати за зазначеними порушеннями прав та свобод потерпілого ОСОБА_7 .

При цьому вказаною ситуацією скористалися інші особи, які здійснювали фотографування, відеозйомку затриманого ОСОБА_7 в оголеному вигляді, висловлювали образи та заклики в сторону останнього, а також військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , який силою утримував затриманого ОСОБА_7 в оголеному вигляді перед об`єктивами фото- та відеокамер, а також особисто наніс останньому удар рукою по голові та удар ногою в ногу затриманого.

Зокрема, прапорщик ОСОБА_10 , побачивши, що фото- та відеозйомку затриманого ОСОБА_7 в оголеному вигляді здійснюють різні особи, проявляючи свою зверхність та зухвалість, хизуючись перед оточуючими наявністю владних повноважень, усвідомлюючи характер своїх дій та їх наслідки, попираючи загальноприйняті моральні принципи та засади, маючи намір підсилити приниження затриманого, образливо висловлюючись намагався вручити ОСОБА_7 льодоруб для подальшої фото- та відеофіксації останнього іншими особами.

Однак ОСОБА_7 не взяв до рук льодоруба, після чого ОСОБА_10 передав вказаний льодоруб невстановленому слідством працівнику спецпідрозділу міліції «Беркут», який насильно помістив та прижав його між рук затриманого.

Після цього ОСОБА_10 за наведених обставин та у вказаному місці, через 8 секунд після нанесення зазначеного удару, чітко усвідомлюючи вказані факти та обставини, у тому числі відсутність будь-яких правових підстав для застосування заходів фізичного впливу до затриманого, діючи з тих же мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, перевищив владу - умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав та владних повноважень працівника правоохоронного органу під час виконання обов`язків з охорони громадського порядку, грубо порушуючи норми чинного законодавства, замість забезпечення права затриманої особи, складення відповідних процесуальних документів про це і надання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя та здоров`я стані, - вчинив насильство, зокрема підвівши ОСОБА_7 до дверей конвойного автомобіля, в момент, коли той намагався зайти в автомобіль, - наніс правою ногою удар у праву ногу ОСОБА_7 , що завдало сильного фізичного болю та моральних страждань останньому.

Разом з тим начальник відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 , перебуваючи 22 січня 2014 року за описаних обставин та часу навпроти будинку АДРЕСА_2 , безпосередньо спостерігаючи вказані протиправні дії прапорщика внутрішніх військ МВС України ОСОБА_10 , будучи наділеним владою представника державного органу виконавчої влади - працівника правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків з охорони громадського порядку, який має діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є затриманою особою та у відповідності до вищевказаних норм Конституції України, Закону України «Про міліцію» та Статуту патрульно-постової служби міліції України, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 №404, має бути повідомлений про підстави та мотиви такого затримання; йому має бути надане усне роз`яснення частини першої статті 63 Конституції України, права відмовитися від надання будь-яких пояснень або свідчень до прибуття захисника та одночасно в друкованому вигляді - роз`яснення статей 28, 29, 55, 56, 59, 62 і 63 Конституції України та прав затриманих осіб, встановлених законами, у тому числі права здійснювати захист своїх прав та інтересів особисто або за допомогою захисника з моменту затримання особи, права відмовитися від надання будь-яких пояснень або свідчень до прибуття захисника; забезпечити можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника, у тому числі безоплатною правовою допомогою відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги, умисно не виконуючи свої службові обов`язки та вищевказані норми законодавства, проявляючи слабкість, побоюючись осуду та фізичного впливу зі сторони оточуючих працівників правоохоронних органів, жодних заходів до припинення вказаних протиправних дій прапорщика внутрішніх військ МВС України ОСОБА_10 не вжив, допомоги потерпілому від цих дій ОСОБА_7 , який перебував у небезпечному для життя та здоров`я стані, не надав, а продовжував безпосередньо з близької відстані спостерігати за зазначеними порушеннями прав та свобод потерпілого ОСОБА_7 .

Внаслідок вищевказаних протиправних дій військовослужбовця - старшого солдата ОСОБА_11 , який 22 січня 2014 року виконував функції представника державного органу виконавчої влади під час виконання службових обов`язків з охорони громадського порядку на вулиці Грушевського у м. Києві, завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_7 , що передбачені та гарантовані ст.ст. 3, 19, 28, 29, 59, 63 Конституції України; ст.ст. 1, 2, 3, 4, 5, 20 Закону України «Про міліцію»; ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України»; п.п. 1, 2, 3, 124, 126, 133, 138, 139, 143, 144, 235, 239, 248, 250, 299, 301, 339 Статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом МВС України від 28.07.1994 №404; п.п. 1.3, 1.4, 3.1.8, 3.1.9, 3.2.1, 4.1.2, 4.5.7, 4.5.7.5, 4.6.1, 4.8.2, 4.8.3, 4.11.15 Тимчасового положення про організацію служби спеціальних моторизованих військових частин міліції, військових частин спеціального призначення та підрозділів оперативного призначення внутрішніх військ МВС України, що затверджене наказом МВС України від 05.07.2005 №521.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій військовослужбовця прапорщика ОСОБА_10 , який 22 січня 2014 року виконував функції працівника правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків з охорони громадського порядку на вулиці Грушевського у м. Києві, завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_7 , що передбачені та гарантовані ст.ст. 3, 19, 28, 29, 59, 63 Конституції України; ст.ст. 1, 2, 3, 4, 5, 20 Закону України «Про міліцію»; ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України»; п.п. 1, 2, 3, 124, 126, 133, 138, 139, 143, 144, 235, 239, 248, 250, 299, 301, 339 Статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом МВС України від 28.07.1994 №404; п.п. 1.3, 1.4, 3.1.8, 3.1.9, 3.2.1, 4.1.2, 4.5.7, 4.5.7.5, 4.6.1, 4.8.2, 4.8.3, 4.11.15 Тимчасового положення про організацію служби спеціальних моторизованих військових частин міліції, військових частин спеціального призначення та підрозділів оперативного призначення внутрішніх військ МВС України, що затверджене наказом МВС України від 05.07.2005 №521, а також ним:

1) вчинено насильство, яке проявилося у завдані ОСОБА_7 ударів, заподіянні легких тілесних ушкоджень;

2) вчинено болісні дії, що завдали ОСОБА_7 особливого фізичного болю і моральних страждань;

3) вчинено дії, що ображають особисту гідність потерпілого ОСОБА_7 .

Крім того, описані вище протиправні дії ОСОБА_10 знайшли широке висвітлення у вітчизняних та іноземних засобах масової інформації, в мережі Інтернет, набули широкого резонансу, викликали глибоке обурення громадян України та міжнародної спільноти, що призвело до підриву авторитету та престижу усієї системи правоохоронних органів України загалом та внутрішніх військ МВС України зокрема як в Україні, так і за її межами.

24 квітня 2014 року Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VІ).

26 травня 2014 року Печерський районний суду м. Києва постановив у справі №757/11941/14-к вирок, яким затвердив угоду між потерпілим ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_11 і визнав останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VІ).

28 квітня 2014 року ОСОБА_10 повідомлену підозру, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року № 746-VII).

26 травня 2014 року Печерський районний суду м. Києва постановив у справі №757/11939/14-к вирок, яким визнав ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року № 746-VII).

З огляду на викладене, органом досудового розслідування та судом встановлено, що військовослужбовцями ВВ МВС України ОСОБА_11 та ОСОБА_10 22 січня 2014 року вчинено злочини, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 365 КК України відповідно, факт скоєння яких за вказаних обставин споглядав начальник відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 , який виконував службові обов`язки по охороні громадського порядку, однак допустив службову недбалість та не вжив заходів до припинення зазначених злочинів, хоча міг і повинен був їх припинити.

Таким чином, за вказаних обставин начальник відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві капітан міліції ОСОБА_5 , діючи 22 січня 2014 року під час охорони громадського порядку у центральній частині міста Києва як службова особа працівник правоохоронного органу, не виконав свої службові обов`язки всупереч вищевказаним нормам законодавства, а саме не вжив жодних заходів до забезпечення особистої безпеки ОСОБА_7 , захисту його прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенню та його припиненню; охорони і забезпечення громадського порядку, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_7 , тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 367 КК України (в редакції Закону України № 3207-VІ від 07.04.2011), - службову недбалість невиконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

30.03.2015 органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VI), тобто у службовій недбалості невиконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

23.04.2015 між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, у відповідності до ст. ст. 468, 469, 471 КПК України.

Згідно даної угоди потерпілий ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 367 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину в обсязі підозри.

Вищевказаною угодою сторонами кримінального провадження узгоджене покарання за ч. 1 ст. 367 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VI) у виді одного року обмеження волі.

Також сторони вважають можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання, тому просять суд застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік, та у відповідності до ч. 2 ст. 69 КК України не застосовувати додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 367 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просили затвердити угоду про примирення.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи та затвердження угоди про примирення, укладеної між ним та ОСОБА_5 , за безпосередньої участі його представника адвоката ОСОБА_6 та за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_5 , представник ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_4 вважали можливим провести підготовче судове засідання і вирішити питання про можливість затвердження угоди у відсутність потерпілого ОСОБА_7 , оскільки у справі приймає участь його повноважний представник адвокат ОСОБА_6 , яка висловлює його офіційну позицію, та є стороною потерпілого.

Виходячи з принципу диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесено до цого повноважень цим Кодексом, враховуючи, що судом вжито всіх заходів щодо надання потерпілому можливості реалізувати своє право на участь в судовому провадженні, у зв`язку з чим 12.05.2015 підготовче судове засідання відкладалось, а також з урахуванням позиції учасників провадження, позиції потерпілого, висловленої в направлених на адресу суду клопотанні та заяві, суд визнав можливим провести підготовче судове засідання та вирішити питання про затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим без особистої участі ОСОБА_7 , та з участю його повноважного представника адвоката ОСОБА_6 .

Обвинувачений та представник потерпілого в судовому засіданні зазначили, що сторонами остаточно узгоджені істотні обставини, що мають значення для даного кримінального провадження, міру покарання.

Прокурор в підготовчому судовому засідання підтримав затвердження угоди, вказав, що укладена угода повністю відповідає вимогам КПК України та КК України, узгоджене сторонами покарання відповідно вимогам до призначення покарання, встановлених нормами КК України, з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого наявні всі підстави для застосування ст. 75, ч. 2 ст. 69 КК України.

Судом роз`яснені представнику потерпілого та обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.

Крім того, згідно клопотання потерпілого ОСОБА_7 від 07.05.2015, його заяви від 18.05.2015, останній підтверджує, що сторонами угоди узгоджено покарання обвинуваченому у вказаному провадженні.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000705, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2014, дослідивши угоду про примирення, укладену між потерпілим та обвинуваченим, надходить до наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Печерському районному суду м. Києва відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив суду, що він беззаперечно визнає вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, за викладених в підозрі та обвинувальному акті обставин.

Злочин, у якому обвинувачується та визнає себе винуватим ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

При цьому в судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, сторони повністю усвідомлюють зміст угоди про примирення, а також наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання у вигляді одного року обмеження волі.

З урахуванням тяжкості злочину, особи винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2004 та 2008 років народження, обіймає посаду начальника відділу охорони громадського порядку Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, інші обставини справи, суд вважає можливим виправлення засудженого без відбування покарання, а тому, з урахуванням узгодження сторонами угоди звільнення від відбування покарання з випробуванням, приймає рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши тривалість іспитового строку 1 рік.

Крім того, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вжиття заходів до усунення заподіяної потерпілому шкоди, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, з урахуванням особи винного, дані про що викладені вище, та на підставі ч. 2 ст. 69 КПК України вважає можливим не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 367 КК України як обов`язкове позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу відсутні.

Речові докази, процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов потерпілим не заявлено та сторонами угоди узгоджено, що заявлятись не буде.

Керуючись ст. ст. 314, 371, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про примирення, укладену 23 квітня 2015 року між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі неподання на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.1 ст. 473 КПК України.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1