Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/544/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000463 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бутенки Кобеляцького району Полтавської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 104, 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-3 ст. 76 КК України.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про стягнення із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 2500 гривень відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , судове рішення стосовно якого ніким з учасників судового розгляду оскаржене не було.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, за наступних обставин.

Близько 20 години в період з 17 по 20 листопада 2014 року обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , попередньо домовившись про крадіжку чужого майна, підійшли до будівлі господарчого призначення належного ОСОБА_7 домоволодіння АДРЕСА_1 , де, реалізовуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи спільно з обвинуваченим ОСОБА_10 , спостерігав за навколишньою обстановкою, забезпечуючи таким чином активні дії ОСОБА_10 , який в цей час шляхом пошкодження вікна проник в приміщення зазначеної будівлі, звідки таємно, повторно викрав належну ОСОБА_7 бензопилу фірми «GoodLuck», модель GL 4500 М, вартістю з урахуванням зносу 1577 грн., якою обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в подальшому розпорядилися на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового вироку, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі статей 75,104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, не навчається, вчинений ним злочин є корисливий та тяжкий та вчинений за попередньою змовою групою осіб. Також вказує, що обвинувачений, ні під час як досудового, так і судового розгляду не відшкодував потерпілому завдані злочином збитки. Стверджує, що зазначені судом пом`якшуючі покарання обставини жодним чином істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, а тому вважає, що висновок про можливість застосування до останнього положень ст. 69 КК України є передчасним.

Крім того, на переконання апелянта, районний суд безпідставно відмовив у задоволенні цивільного позову у зв`язку з тим, що позов пред`явлено до неналежним відповідачів (законних представників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ), оскільки з огляду на вимоги до ч. 2 ст. 1179 ЦК України, якою визначено у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками та враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_10 є неповнолітніми, офіційно не працюють та не мають майна, достатнього для відшкодування завданої ними шкоди.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_9 , а також захисника адвоката ОСОБА_12 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора в частині призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, а заявлений потерпілим цивільний позов в сумі 1 577 грн. визнали повністю, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального передбаченого ч. 3 ст. 185 КПК України за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні й детально наведених у вироку, і є обґрунтованим.

Враховуючи, що доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не надає юридичної оцінки доказам у кримінальному провадженні, та вважає, що його вина доказана повністю, а дії за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції, як вбачається з вироку, належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розслідуванню злочину, вчинення злочину неповнолітнім; відсутність обставин, що його обтяжують, а також дані про його особу, зокрема те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується посередньо.

Разом з тим, з урахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, даних про особу винного та наявності обставин, які пом`якшують покарання районний суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливо без ізоляції від суспільства, за умови здійснення контролю за його поведінкою органами кримінально-виконавчої системи, із застосування ст. ст.104, 75, 76 КК України, а також необхідності застосування ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, покарання призначене судом обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідним, обґрунтованим, достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так, ОСОБА_6 хоча і вчинив тяжкий злочин, проте тяжких наслідків ним не спричинено, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у скоєному, має молодий вік, що свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину та дають підстави з урахуванням особи винного застосувати до останнього положення ч. 1 ст. 69 КК України.

Що стосується доводів прокурора, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, то вони, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Статтею 1182 ЦК України визначено, що шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується у частці, яка визначається за домовленістю між ними, або за рішенням суду.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов до відповідачів (законних представників неповнолітніх обвинувачених) ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на суму 1 5 77 грн. (а.п. 5).

Під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 подав заяву, в якій збільшив розмір заподіяної матеріальної шкоди на суму 2500 грн., у зв`язку з чим долучив довідку ПП ОСОБА_13 про вартість бензопили (а.п. 199-200).

Відмовляючи у задоволенні цивільного позову, суд мотивував тим, що з огляду на вимоги 1179 ЦК України позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать наявним у справі дослідженим доказам, яким суд не дав належної оцінки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 навчається в Онуфріївській загальноосвітній школі I-III ступенів (вечірня форма навчання), проживає разом з братом ОСОБА_14 , а ОСОБА_6 ніде не навчаться, працює по найму у приватних осіб, проживаю разом з матір`ю ОСОБА_9 , вітчимом ОСОБА_15 та сестрою ОСОБА_16 (а.п. 146, 164).

З викладеного слідує, що у неповнолітніх обвинувачених відсутнє майна, достатнє для відшкодування завданої ними шкоди потерпілому.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позов потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з тим, що вартість викраденого майна (бензопили) відповідно до висновку експерта від 17.02.2015 року, з урахуванням зносу, станом на 20.11.2011 року складає 1 5 77 грн.

За вказаних вище обставин, колегія суддів знаходить за необхідне скасувати вирок суду у частині вирішення цивільного позову, стягнувши із обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 заподіяну шкоду в сумі 1 577 грн. на користь потерпілого у рівних долях з кожного із врахуванням однакової ролі їх у вчиненні злочину.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 421, 424 КПК України, колегія суддів.

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_10 скасувати в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 789 грн. матеріальної шкоди. У разі відсутності коштів на відшкодування матеріальної шкоди стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 заподіяну шкоду.

Стягнути ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 789 грн. матеріальної шкоди. У разі відсутності коштів на відшкодування матеріальної шкоди стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 заподіяну шкоду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2