Провадження № 274/1505/15-к
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/234/15
І м е н е м У к р а ї н и
15.04.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1
за участі секретаря . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/1505/15-к про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодня Новоград-Волинського району Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 1 ст. 408 КК України,
за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,
обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,
20 червня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період старшого солдата ОСОБА_3 .
16 липня 2014 року ОСОБА_3 прибув для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Того ж дня наказом № 76 командира військової частини старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення і призначено на посаду - водій-заправник автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, та відповідно до статей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
28 липня 2014 року відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 86 старший солдат ОСОБА_3 в складі підрозділу убув у зону проведення АТО для виконання бойових завдань.
31 серпня 2014 року за усним розпорядженням командира взводу матеріально-технічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону старший солдат ОСОБА_3 убув у реабілітаційну відпустку строком до 23 вересня 2014 року.
Однак, 23 вересня 2014 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 в порушення статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без поважних причин і без дозволу командування не прибув на службу із відпустки до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого до військової частини більше не повертався та проводить час на власний розсуд.
Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винним, передбачена ч. 1 ст. 408 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що він був мобілізований до лав Збройних Сил України. 31 серпня 2014 року вони повернулись з зони АТО. ОСОБА_5 , з яким вони повернулись, сказав їхати у відпустки, а десь через тиждень бути на зборах. Відпустка виходила днів 10, з яких лише днів 5 вдома. Майор сказав після відпустки повернутись до 26 бригади. Повернення припадало на суботу. Однак у нього піднявся тиск, заболіло серце, потрібно було лікувати геморой і тому за декілька днів, у четвер, він подзвонив до свого командира ОСОБА_6 і повідомив, що буде лікуватись. Командир сказала, що добре, щоб пролікувався і повертався. В суботу він до частини не поїхав, а вже наступного дня, в неділю, йому подзвонила командир і спитала, чому не прибув. Він відповів, що їй повідомляв, і вона згадала. Приблизно ще через тиждень командир знову подзвонила, запитала, чому не їде, сказала, щоб приїжджав до частини і якщо хворіє, там йому видадуть направлення у військовий госпіталь. Але на той час якраз потрібно було займатись городом, копати картоплю. У тестя був інсульт, у матері також варикозне розширення вен, та йому потрібно було допомагати по господарству і тому він не поїхав. Після цього він загубив мобільний телефон і вже не зв`язувався з командиром. Десь в листопаді їздив у Новоград-Волинську лікарню з приводу геморою. На стаціонар його не поклали, прописали уколи, які він отримував вдома. До військової частини з 31 серпня до сьогоднішнього дня не їздив жодного разу, служити не може через сімейні обставини, стан здоров`я, хоча з приводу неможливості проходження військової служби через ці обставини нікуди не звертався, документів, які б підтверджували поважність причин невідбуття військової служби у нього немає, лише в день суду він заїжджав в районну лікарню з приводу геморою і там сказали, що потрібно робити операцію. Знає, що потрібно повернутись до військової частини, але у нього вдома багато роботи.
Крім повного визнання винуватості обвинуваченим, його винуватість також повністю підтверджується сукупністю й інших зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:
даними наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 76 від 16.07.14, відповідно до якого військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період старшого солдата ОСОБА_3 з 16.07.14 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення і призначено на посаду - водій-заправник автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону (т. 1, а.п. 10):
2) даними наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 129 від 23.09.14, згідно з яким старшого солдата ОСОБА_3 вважати таким, що самовільно залишив частину з 23 вересня 2014 року (т. 1, а.п. 11);
3) даними акту службового розслідування відносно відсутності на службі без поважних причин 23.09.14 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період від 02.10.14, в ході якого встановлено, у тому числі, що старший солдат ОСОБА_3 не прибув на шикування після відпустки 23.09.14 (т. 1, а.п. 12-13);
4) даними рапорту тво командира другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону ОСОБА_7 від 23.09.14, в якому вона доповідає, що старший солдат ОСОБА_3 не прибув на ранкове шикування о 8 годині ранку 23.09.14 (т. 1, а.п. 22);
5) даними листа ознайомлення військовослужбовця військової частини з кримінальною відповідальністю за військові злочини, згідно з яким старший солдат ОСОБА_3 був ознайомлений, в тому числі, і з кримінальною відповідальністю за ст. 408 КК України (т. 1, а.п. 28);
6) даними медичної характеристики на старшого солдата ОСОБА_3 від 03.10.14, з якої вбачається, що за час проходження служби скарг ОСОБА_3 на стан здоров`я не висував, на диспансерному обліку не знаходився, хвороб, на які вказує під час допиту у нього не було (т. 1, а.п. 30).
За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, суд не встановив.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання - ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Відповідно до статті 12 частин 1, 3 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 408 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, проживає з дружиною та двома неповнолітніми доньками, 28.02.00 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується позитивно, як добрий господар, сім`янин, офіційно не працює.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпеки, особу обвинуваченого та санкцію кримінального закону, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин відразу після повернення з зони проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох маленьких дочок, вину визнав повністю, щиро розкаявся, суд не вважає, що призначення покарання з реальним його відбуванням сприятиме досягненню мети покарання і тому відповідно до ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, клопотань про обрання такого заходу не надійшло, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1