Справа № 167/728/14-к Провадження №11-кп/773/29/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 26 листопада 2014 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рівне Рівненської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня-спеціальна, не працює, неодружений, судимий вироком Дубенського районного суду від 07 лютого 2014 року за ст.ст. 190 ч.3, 190 ч.4, 70 ч.1, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, встановлений іспитовий строк 3 роки,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке належить на праві приватної власності.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дубенського районного суду від 07 лютого 2014 року, та остаточно визначено до відбуття ОСОБА_9 позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, яке належить на праві приватної власності.

Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з 26 листопада 2014 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 28.03.2014р. по 26.11.2014р.

Запобіжний захід залишений попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він, повторно, 08 березня 2014 року, близько 14.40год., на території АЗС «Аветра» в с.Копачівка Рожищенського району, біля автодороги сполученням Луцьк-Ковель, шляхом вільного доступу, умисно незаконно заволодів автомобілем марки «Опель-Вектра В», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, який належав ОСОБА_7 , привласнив даний транспортний засіб, чим спричинив потерпілому матеріальних збитків на суму 54520,00 гривень.

У поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає що органами досудового слідства не зібрано достатньо доказів того, що в діях ОСОБА_9 є склад злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК України. Крім того, судом за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, за який того засуджено.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу з викладених у них підстав, прокурора, який заперечив скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, потерпілого, який покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_9 незаконного заволодіння транспортного засобу, вчиненому повторно. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що дійсно під час зустрічі з обвинуваченим останній попросив проїхатись автомобілем, після чого зник в невідомому напрямку. Дані показання є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколом огляду місця події від 08.03.2014р. та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Потерпілий, як під час досудового слідства, так і в суді послідовно розповідав про обставини вчиненого відносно нього злочину та пояснював, що дійсно обвинувачений незаконно заводів його транспортним засобом.

Показання потерпілого, разом з іншими послідовними показаннями вказаних свідків в суді дають змогу відтворити всі обставини злочину, в тому числі щодо версій обвинуваченого про його невинуватість, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні, покладені в основу обвинувального вироку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Посилання захисника в своїй скарзі на ряд грубих порушень норм КПК України під час досудового розслідування не могли і не вплинули в даному випадку на правильність судового рішення.

На думку апеляційного суду, показання свідка ОСОБА_16 не мають істотного значення у справі, оскільки прямо а ні підтверджують, а ні спростовують обвинувачення.

Невстановлення місця знаходження самого автомобіля, яким заволодів ОСОБА_9 , а також наявність аналогічного автомобіля, належним чином зареєстрованого в Україні, не можуть свідчити про відсутність умислу в обвинуваченого на незаконне заволодіння транспортним засобом чи предмету злочину.

Доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно незаконно заволодів транспортним засобом.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 26 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді