АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-80 Номер провадження 11-а-564/2010Головуючий у 1-й інстанції Логвінова Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 187 ч.І КК України, Т.З.;
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді - Ландаря О.В.

Суддів: Гонтар A.A., Довгаль CA.

з участю прокурора - Подворчана Ю,М.

захисника - адвоката - ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора Київського м. Полтави, засудженого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2 в.22 , ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючий, такий що не має судимості в силу ст.89 КК України

Засуджений:

-за ч.1 ст.. 187 КК України на чотири роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, визначено остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

За вироком місцевого суду, ОСОБА_4 визнаний винним в тому, що 10.01.2009 року близько 23 год. перебуваючи поблизу будинку № 69/2 по вул. Жовтневій в м. Полтаві, з метою заволодіння чужим майном, протиправно спричинивши ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, відкрито заволодів майном ОСОБА_6, а саме грошима в сумі 480 грн., мобільним телефоном Нокіа 6111 та мобільним телефоном Нокіа 1110 1 - всього на загальну суму 1380 грн..

Крім того, 02.03.2009 року близько 23.30 год., ОСОБА_4 перебуваючи на сходах між 2 та 3 поверхами будинку № 4 по провулку Клубному в м. Полтаві, діючи повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_7 К 230, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

Крім того, 13.08.2009 року близько 6.00 год. біля будинку № 4а по пров. Клубному в м. Полтаві, діючи повторно із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, відкрито заволодів золотими прикрасами та мобільним телефоном Нокіа 3310 С, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4641,50 грн.

В апеляціях:

*помічника прокурора Київського району м. Полтави ставиться питання про скасування вироку суду в зв'язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок м'якості. Обґрунтовуючи свою апеляцію посилається на те, що при призначенні покарання суд не врахував відсутність по справі обставин, що пом'якшують покарання, а також те, що засуджений не відшкодував завдану ним потерпілим значну матеріальну та важку моральну шкоду; раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини; з 2000 року перебуває на обліку в наркодиспансері в зв'язку із психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоідів; за місцем проживання характеризується негативно. Просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч.1 ст. 187 КК України на чотири роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України на п'ять років позбавлення волі, за ч.1 ст.70 КК України на шість років позбавлення волі;

*засудженого та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_2 ставиться питання про виправдання ОСОБА_4 за ч.1 ст.187 КК України та ч.2 ст.186 КК України по епізоду з потерпілою ОСОБА_9, а також про перекваліфікацію його дій по епізоду з потерпілою ОСОБА_8 з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186, ч.1 ст.125 КК України та про призначення йому покарання не пов'язаного з позбавленням волі;

*захисника ОСОБА_3 ставиться питання про скасування вироку суду в зв'язку із недоведеністю його вини по епізодах з потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_9. Враховуючи, що на утриманні засудженого залишилась малолітня дитина та батьки-пенсіонери, які потребують його піклування - просить пом'якшити призначене покарання.

Інші учасники судового процесу вирок не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав доводи апеляції помічника прокурора Київського району м. Полтави та заперечував проти апеляцій засудженого та його захисників; засудженого та захисників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підтримання доводів своїх апеляцій та їх заперечення проти апеляції прокурора; перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій вважає, що апеляція помічника прокурора не підлягає до задоволення, а апеляція засудженого та його захисників підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст.323, 327 ч.2 КПК України вирок суду повинен бути законним та обгрунтованим. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Згідно ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Проте ці вимоги закону під час розгляду справи в суді в повній мірі не виконані, обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про винність ОСОБА_4 по інкримінованих йому злочинах належним чином не з'ясовані. Висновок органів досудового слідства і суду про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ст.ст. 187 ч.1 та 186 ч.2 КК України не узгоджується з фактичними обставинами справи, які встановлені в судовому засіданні.

Так, доводи засудженого та його захисників про недоведеність вини ОСОБА_4 по епізоду з потерпілим ОСОБА_6 заслуговують на увагу. Як вбачається з матеріалів справи. 11.01.2009 року ОСОБА_6 звернувся до Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області із заявою про те, що 10.01.2009 року близько 23.30 год. по вул. Жовтневій 69/2 в м. Полтаві отримав тілесні ушкодження від хлопця на ім'я ОСОБА_5, який відкрито заволодів його мобільними телефонами (т.1 а.с.5).

В подальшому, в своєму поясненні зазначив, що 10.01.2009 року близько 23.00 год. відпочивав разом з малознайомим хлопцем на ім'я ОСОБА_5 в районі зупинки громадського транспорту «5 школа». Під час відпочинку ОСОБА_5 брав у ОСОБА_10, щоб зателефонувати, мобільний телефон Нокіа, точної марки якого він не пам'ятає. Проходячи біля будинку № 69/2 по вул. Жовтневій, ОСОБА_5 знову взявши у ОСОБА_6 мобільний телефон, несподівано почав бити ОСОБА_6 від чого останній впав на землю та декілька разів втрачав свідомість. Прийшовши до міліції, щоб повідомити про те, що сталося. ОСОБА_6 виявив, що у нього відсутні два телефони Нокіа, один з яких був слайдер, а також близько 480 грн. (т.1 а.с.6). При цьому ОСОБА_6 не повідомляв органам досудового слідства ні ІМЕІ вище зазначених телефонів, ні надав їм будь-яких документів на підтвердження належності йому цих телефонів.

Під час обстеження його судово-медичним експертом 13.01.2009 року, ОСОБА_6 заявив, що 10.01.2009 року в період часу 21.00-22.00 год. неподалік зупинки громадського транспорту ДК ПТК, до нього підійшли двоє незнайомих чоловіків. Один з них наніс йому удар в ділянку голови ззаду зліва від чого він впав на спину. Коли лежав отримував удари ногами в ділянку голови, тулуба, кінцівок, втрачав свідомість. При цьому у нього забрали гроші в сумі більше 400 грн. та два мобільних телефони (т.1 ас. 15).

В матеріалах справи є два рахунки-фактури від 21.01.2009 року (тобто після вчинення нападу на ОСОБА_6І.) згідно яких TOB «Евросеть ВСК» продала приватній особі телефон Nokia 1110і вартістю 99 грн. та телефон Nokia 6111 вартістю 899 грн. (т.1 а.с.8,9).

Як вбачається із змісту постанови про порушення кримінальної справи від 02.02.2009 року за фактом відкритого заволодіння належними ОСОБА_6 грошима в сумі 480 грн. та мобільними телефонами Nokia 6111 та Nokia 1110, незважаючи на те, що в описовій частині слідчий вказує на наявність в діях ОСОБА_4 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - кримінальна справа порушується відносно невстановленої слідством особи (т. 1 а.с.1).

Будучи допитаним в якості потерпілого 10.02.2009 року (ця дата в протоколі допиту виправлена невстановленою особою), вже точно указував марки обох мобільних телефонів та їх вартість, а також суму зниклих грошей та прізвище хлопця на ім'я ОСОБА_5, а саме ОСОБА_4 (т.1 а.с.17-18).

02.04.2009 року ОСОБА_4 притягнутий в якості обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України та цього ж дня оголошений у розшук (т.1 а.с.55-57). В зв'язку із встановленням місця перебування обвинуваченого ОСОБА_4 21.07.2009 року - досудове слідство відновлено. Будучи допитаним в якості обвинуваченого 22.07.2009 року - ОСОБА_4 в присутності захисника не визнав своєї вини у пред'явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України (т.1 а.с.84)

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ні до зупинення кримінальної справи, ні після її відновлення, органами досудового слідства не було вжито жодних заходів ні для встановлення фактичних обставин справи. Зокрема, не вживалось жодних заходів для встановлення свідків події 10.01.2009 р. В тому числі, не з'ясовано у ОСОБА_6 в якому закладі він відпочивав 10.01.2009 року та хто може підтвердити цю обставину, а також те, що в цей же час там відпочивав і ОСОБА_4; чи були свідки заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4; тощо. Не з'ясовано у ОСОБА_6 чому він повідомив судово-медичному експерту зовсім інші обставини отримання ним тілесних ушкоджень; не проведено з ним відтворення обстановки та обставин події злочину. Не з'ясовано ні у ОСОБА_6, ні у його родичів чи дійсно були у нього зазначені в обвинуваченні ОСОБА_4 мобільні телефони, час та обставини придбання, їх вартість, а також не витребувані та не приєднані до матеріалів справи документи на ці телефони. Слідчим не надавались доручення для встановлення можливого місця знаходження зазначених телефонів після вчинення злочину. Маючи з січня 2009 року інформацію про причетність ОСОБА_4 до вказаного злочину, знаючи його домашню адресу та склад сім'ї в якій він проживає, органи досудового слідства не вжили ніяких заходів для обшуку його житла з метою виявлення речових доказів по справі. Незважаючи на кримінальну біографію ОСОБА_4 та відповідно маючи у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію про нього, слідчий навіть не пред'являв потерпілому ОСОБА_6 фото ОСОБА_4 для впізнання.

Як було з'ясовано місцевим судом, згідно відповідного актового запису, смерть ОСОБА_6 настала 23.06.2009 року внаслідок утоплення та занурення у воду під час перебування у річці (т.2 а.с. 1,2).

Допитаний в суді, підсудний ОСОБА_4 заявив, що не знав потерпілого ОСОБА_6 і нічого у нього не крав. Повідомив, що з 07.01.2009 року по 25.01.2009 року перебував в гостях у своїх родичів в с. Демидівка Решетилівського району Полтавської області (т.2 а.с.111). Однак, судом ця версія підсудного не перевірялась.

Допитана в суді свідок ОСОБА_11 пояснила, що її сина ОСОБА_6 взимку 2009 року хтось сильно побив і забрав його телефон, марки якого вона не знає та її телефон марки Nokia 1110, який ОСОБА_6 взяв того дня для поповнення рахунку. Через деякий час син називав їй ім'я та прізвище нападника, але вона не запам'ятала (т.2 а.с.104).

За таких обставин, коли суд в судовому засіданні був позбавлений можливості усунути допущену неповноту та неправильність досудового слідства, а з урахуванням обставин справи цю неповноту вже неможливо було виправити шляхом направлення кримінальної справи на додаткове розслідування - місцевий суд, виходячи з вимог ст. 62 Конституції України був позбавлений можливості постановити щодо ОСОБА_4 обвинувальний вирок по епізоду з потерплим ОСОБА_6. Зважаючи на вище викладене, апеляція засудженого та його захисника в цій частині підлягає задоволенню, а вирок суду в цій частині - скасуванню.

Також частковому задоволенню підлягають і доводи апеляцій засудженого та його захисників стосовно епізоду від 13.08.2009 року з потерпілою ОСОБА_9.

Так з матеріалів справи вбачається, що 13.08.2009 р. до Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області звернулась ОСОБА_12 з усною заявою про те, що 13.08.2009 р. близько 6 год. її знайомий ОСОБА_4 відкрито заволодів її ланцюжком та ладанкою із зображенням ОСОБА_13, які були з жовтого металу (т.2 а.с. 100). В письмовому поясненні, крім цього зазначила , що ОСОБА_4 вимагав у неї кошти в сумі 500 грн. та мобільний телефон, яких у неї із собою не було. На вимогу ОСОБА_4 та з його телефону, вона зателефонувала матері, щоб та винесла телефон, зарядний пристрій до нього та коробку. Після цього ОСОБА_4 пішов в бік зупинки громадського транспорту, а ОСОБА_12 повідомила своїй матері, щоб вона не віддавала телефону та звернулась в міліцію (т.1 а.с. 101-102).

В явці з повинною від 15.08.2009 року ОСОБА_4 вказує, що 13.08.2009 року біля свого будинку , приревнувавши свою співмешканку ОСОБА_9, яка в цей час розмовляла по мобільному телефону з невідомим йому чоловіком, дійсно наніс їй тілесні ушкодження та забрав у неї золотий ланцюжок. Ці обставини бачила жінка, яка гуляла у дворі із собакою. Після цього поїхав на ЦКР та продав ланцюжок за 300 грн. (т.1 а.с.107). На аркуші 111 (т.1) містяться аналогічні пояснення, записані зі слів ОСОБА_4. При цьому він зазначає, що може впізнати чоловіка якому продав ланцюжок.

Будучи затриманим в порядку ст. 115 КПК України, 15.08.2009 року ОСОБА_4 відмовився від захисника та будучи допитаним в якості підозрюваного фактично підтвердив показання ОСОБА_9 При цьому пояснив, що забрав у неї також і телефон Нокіа, на який в подальшому не знайшов покупця, а тому залишив собі. Через день був затриманий працівниками міліції (т.1 а.с.121-122). Цей телефон вилучено у ОСОБА_4 15.08.2009 року (т.1 а.с.108-110), а 17.08.2009 року ОСОБА_9 видала працівникам міліції гарантійний талон та чек до телефону Нокіа 3110, придбаний за 998,00 грн. 10.08.2009 р. (т.1 а.с.131). 28.08.2009 року ОСОБА_9 впізнала свій мобільний телефон Нокіа 3110 С, який у неї відкрито викрав 13.08.2009 року ОСОБА_4 (т.1 а.с.148). Будучи допитаною в якості потерпілої, 17.08.2009 року ОСОБА_9 уточнила, що мобільний телефон ОСОБА_4 забрав у неї після того, як вона намагалася зателефонувати його батьку, щоб повідомити про те, що він забрав у неї ланцюжок з підвіскою. Після цього вона телефонувала своїй матері, щоб вона не віддавала ОСОБА_4 документи на телефон (т.1 а.с.134).

Незважаючи на зміну показань потерпілої, та для їх уточнення очна ставка між нею та ОСОБА_4 не проводилась. Не допитувалась в ході слідства і мати потерпілої, хоча як вбачається з показань ОСОБА_9 останній були відомі певні обставини справи. Не встановлена та не допитана жінка, яка зі слів і ОСОБА_4 і ОСОБА_9 вигулювала у дворі собаку і була свідком того, як ОСОБА_4 наносив потерпілій тілесні ушкодження та відкрито заволодів її речами. Не встановлювались інші особи, які могли бути свідками цієї події. Не встановлений і не допитаний чоловік, якому зі слів ОСОБА_4 він продав ланцюжок.

Як вбачається зі змісту протоколу судового засідання, ОСОБА_4 не визнаючи вину по епізоду з потерпілою ОСОБА_9 пояснив, що співмешкав з нею з 2008 року. Станом на 13.08.2009 р. ОСОБА_9 все своє золото заклала. 06.08.2009 р. у ОСОБА_9 украли собаку, а згодом відшкодували за неї грошові кошти. На ці гроші ОСОБА_9 придбала телефон. З цим телефоном, він 14.08.2009 року виходив з квартири, щоб викинути сміття та був затриманий працівниками міліції. Вважає, що ОСОБА_9 його навмисно обмовила, оскільки її також притягують до кримінальної відповідальності. Ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 не було, заяву в міліцію вона написала завчасно. Стверджує, що обмовив себе під час досудового слідства, оскільки його били, погрожували, заставляли відмовлятись від адвоката (т.1 а.с.112).

В матеріалах кримінальної справи є постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.02.2010 року по факту застосування з боку працівників Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області відносно ОСОБА_4 недозволених методів слідства, за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст.ст. 127,364-365 КК України. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що в ході прокурорської перевірки працівники міліції пояснювали, що ОСОБА_4 було затримано за підозрою у відкритому викраденні майна ОСОБА_6. Про обставини вчиненого ним злочину, ОСОБА_4 давав власноручні пояснення, без будь-якого тиску на нього з боку працівників міліції (т.2 а.с.78). Однак, як вбачається з матеріалів справи в них відсутні будь-які пояснення ОСОБА_4, в тому числі і ті на які посилаються працівники міліції. Вперше, по епізоду з потерпілим ОСОБА_6, ОСОБА_4 був допитаний в якості обвинуваченого вже після смерті потерпілого. При цьому ОСОБА_4 не визнав своєї вини по пред'явленому обвинуваченню (т.1 а.с.84). Зазначене свідчить про формальний підхід до проведення прокурорської перевірки та про передчасність її висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, судом вживалися заходи для виклику в судове засідання потерпілої ОСОБА_9, в тому числі і шляхом винесення постанов про її примусовий привід. Однак, ці постанови не виконані . У відповіді начальника Київського РВ ПМУ на окрему постанову суду з цього приводу зазначено, що наприкінці 2009 року ОСОБА_9 вийшла заміж, змінила прізвище, стосунків з рідними не підтримує, за місцем реєстрації не поживає, а тому встановити її місце знаходження неможливо (т.2 а.с.75).

Таким чином, за наявності суперечностей в показаннях потерпілої ОСОБА_9 на досудовому слідстві, суд був позбавлений перевірити їх в суді та дати їм належну оцінку. Також залишилась не перевіреною версія підсудного про те, що ОСОБА_9 змушена була його обмовити, оскільки сама притягується до кримінальної відповідальності. За таких обставин, суд не міг покласти в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним неперевірені показання потерпілої ОСОБА_9 , які не підтверджуються іншими об'єктивними доказами. Оскільки допущену неповноту досудового слідства не можна усунути в судовому засіданні, вирок в цій частині також підлягає скасуванню, а матеріали справи по цьому епізоду - поверненню на додаткове розслідування. В ході додаткового розслідування необхідно провести оперативно-розшукові заходи по встановленню місцезнаходження ОСОБА_9 (ОСОБА_12, Дикань) Т.О., допитати її рідних та близьких людей про її можливе місцезнаходження. В ході додаткового розслідування необхідно усунути протиріччя в показаннях ОСОБА_4 та потерпілої, провести між ними очні ставки, з'ясувати чи були у неї підстави для обмовляння ОСОБА_4, провести належним чином перевірку зави ОСОБА_4 про застосування до нього недозволених методів слідства, а також провести інші слідчі дії і в залежності від встановленого правильно кваліфікувати злочинні дії ОСОБА_4 та пред'явити йому конкретне обвинувачення.

Як встановлено в ході досудового і судового слідства і не оспорюються ніким з апелянтів, потерпіла ОСОБА_8 спочатку добровільно, на прохання ОСОБА_4 дала йому свій мобільний телефон, щоб він міг зателефонувати. Після того, як він з її телефоном почав спускатися сходами, вона пішла слідом за ОСОБА_4, намагалася затримати його та просила повернути телефон. Засуджений відштовхнув її і зник з місця вчинення злочину. При цьому потерпіла, падаючи розбила головою віконне скло (т.1 а.с.31, 34-36, 38-39,42-50). Судом дії ОСОБА_4 по цьому епізоду кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками застосування насильства яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, та за ознакою повторності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 застосував насильство щодо потерпілої ОСОБА_8 вже після отримання реальної можливості розпорядитися чи користуватися протиправно вилученим у неї майном, з метою уникнення затримання. За таких обставин, його дії не можуть визнаватися грабежем поєднаним з насильством. Застосування насильства в такому випадку утворює окремий склад злочину і потребує окремої кваліфікації залежно від тяжкості наслідків та заподіяної потерпілому фізичної шкоди. Оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо ступеню тяжкості отриманих потерпілою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, на час розгляду справи втрачена можливість визначення правильної кваліфікації дій засудженого щодо заподіяння потерпілій фізичної шкоди. За таких обставин, кваліфікація дій засудженого за кваліфікуючою ознакою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого - підлягає виключенню. Крім того, оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність закриття справи стосовно ОСОБА_4 по епізоду розбійного нападу на ОСОБА_6, який передував епізоду з потерпілою ОСОБА_8, виключенню підлягає і така кваліфікуюча ознака, як повторність.

З урахуванням викладеного, дії ОСОБА_4 по цьому епізоду слід кваліфікувати за ч.І ст. 186 КК України , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Таким чином, доводи апеляції засудженого і його захисників щодо неправильної кваліфікації дій засудженого є слушними, а їх апеляція - такою, що підлягає до часткового задоволення, оскільки не вбачається підстав для додаткової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК, як того просять апелянти.

Призначаючи покарання в зв'язку із перекваліфікацією дій засудженого, у відповідності до ст.65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, інші обставини, що впливають на вид і міру покарання.

Зокрема, при призначенні покарання в зв'язку із перекваліфікацією дій засудженого на більш м'який злочин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як злочин середньої тяжкості. А також те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але вважається таким, що не має судимості в силу ст.89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, що пом'якшують чи обтяжують покарання засудженому - колегія суддів не встановила.

За таких умов, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора та вважає за необхідне призначити засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України, пом'якшивши при цьому покарання призначене йому місцевим судом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Полтавської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію помічника прокурора Київського району м. Полтави - залишити без задоволення, а апеляцію засудженого ОСОБА_4 та захисників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - частково задовольнити.

Вирок в частині засудження ОСОБА_5 за ч.1 ст.187 КК України скасувати, а провадження по кримінальній справі в цій частині закрити.

В частині засудження ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України по епізоду з потерпілою ОСОБА_9 вирок скасувати, а матеріали кримінальної справи в цій частині повернути прокурору Київського району м. Полтави для організації додаткового розслідування.

Вирок в частині засудження ОСОБА_4 по епізоду грабежу потерпілої ОСОБА_8 змінити: перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_5 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України та призначити по ній покарання у виді двох років позбавлення волі.

В зв'язку із скасуванням вироку в частині засудження ОСОБА_4 за ч.1 ст.187 КК України та ч.2 ст.186 КК України, виключити з нього посилання на ст.70 КК України при призначенні покарання.

В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави від 30.04.2010 року стосовно ОСОБА_5. - залишити без зміни.

С У Д Д І:

ОСОБА_14 ОСОБА_1 ОСОБА_15