Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/55/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем: ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000332 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Мала Виска, Кіровоградської області, українку, громадянку України, освіта базова загальна середня, яка не працює, не одружена, не має на утримані дітей, зареєстрована в АДРЕСА_1 , не має постійного місця проживання, не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій поєднаного із стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, за таких обставин:

19.01.2014 року приблизно 16:00 год. ОСОБА_9 , знаходився біля мосту через річку Інгул, що по вулиці Кірова м. Кіровоград, де спільно із знайомою ОСОБА_8 розпивав спиртні напої. В ході спілкування між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, стосовно зникнення документів, які належали ОСОБА_9 , після чого останній повідомив ОСОБА_8 , що звернеться до правоохоронних органів. В цей момент у ОСОБА_11 виник умисел, на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підбігла до ОСОБА_9 ззаду та двома руками схопила потерпілого за обличчя. Після чого ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, за допомогою вказівних пальців надавила на праве та ліве око ОСОБА_9 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді: контузії, ретробульбарної гематоми, множинні рвані рани кон`юнктиви склери гемофтальм очей, відрив нижнього, внутрішнього, верхнього прямих м`язів та верхнього косого м`яза лівого ока, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, що відносяться до категорії тяжких, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Після чого ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникла, а ОСОБА_9 звернувся до Кіровоградської обласної лікарні, де йому була надана медична допомога.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить перекваліфікувати її дії на ст. 124 КК України та застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2014 році». В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вона хвора на епілепсію, обвинувальний акт ґрунтується на домислах, оскільки в її діях наявний склад злочину, передбаченого ст. 124 КК України. Крім того, судове провадження здійснено за відсутності потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким обвинуваченій призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців та включити до мотивувальної частини вироку обставини, які визнані судом доведеними, згідно висновку судово-медичної експертизи № 198 від 06.03.2014 року. Мотивуючи апеляційну скаргу, прокурор вказав, що відповідно до вказано висновку експерта потерпілим ОСОБА_9 отримані тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, що призвело стійку втрату працездатності на 35%. Однак, при формулюванні обвинувачення в мотивувальні частині вироку судом не вказано даної обставини, що істотно впливає на кваліфікацію дій обвинуваченої.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_12 вчинила умисний тяжкий злочин, який спричинив повну втрату функцій органу, а саме правого ока, не намагалася надати потерпілому першу медичну допомогу, шкоду не відшкодувала, злочин вчинила в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та захисника ОСОБА_7 , які в дебатах та в останньому слові обвинуваченої просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_8 , думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в межах допиту обвинуваченої та дослідження матеріалів, що характеризують її особу, дійшла висновку, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Допитана в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково, в скоєному розкаялася та пояснила суду, що з потерпілим була знайома один день.

19 січня 2014 року зустрілася з ОСОБА_9 і він дав їй 50 гривень, щоб вона купила пляшку горілки, на що вона погодилася. Спиртні напої розпивали біля мосту через річки Інгул, що по вулиці Кірова м. Кіровоград, залізши в люк теплотраси. Випивши пляшку горілки, вона запропонувала ще випити. На що він дав їй гроші. Вона принесла ще «чекушку», з якої вона випила чарку. Скільки випили горілки не пам`ятає, однак, обоє були достатньо п`яні. ОСОБА_9 зняв з себе олімпійку, а коли вона подавала її, там знаходились документи в целофановому пакеті.

Він показував їй паспорт якоїсь людини, питав її, чи не бачила вона цього чоловіка в барі чи в інших місцях. Потім почав шукати ці документи, питати в неї. Згодом наніс удар в лице. В ході спілкування потерпілий почав чіплятися до неї та робити непристойні пропозиції. Обурившись такими діями, вона накинулася на потерпілого, повалила на землю та почала наносити удари кулаками рук по голові. В подальшому, пальцями рук надавила на очі потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження. Вважає, що перевищила межі необхідної оборони

Дійсно паспорт знайшла у водостічній трубі, однак, вже після того, як повернулася на місце пригоди. Коли вона повернулась, то побачила, як ОСОБА_9 сідав у автомобіль та поїхав. Більше вона його не бачила.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_8 вина у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що 19.01.2014 року йому зателефонувала його сестра та сказала, що його племінник ОСОБА_9 знаходиться у лікарні. Особисто свідок спілкувався з потерпілим лише на другий день, оскільки останній був в тяжкому стані. Очі були перев`язані. Наскільки він знає, ОСОБА_9 було проведено декілька операцій. З`явитися до суду він не може, так як у нього порушена координація руху та поганий зір(одне око лікарі не змогли йому врятувати, а на інше він бачить лише на 40 %).

Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами:

- заявою потерпілого ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення від 19.01.2014 року (т.1 а.с.15);

- довідкою Кіровоградської обласної лікарні від 19.01.2014 року про те, що у ОСОБА_9 проникаюче поранення обох очей(т.1 а.с.16);

- повідомленням головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні від 21.01.2014 року про те, що ОСОБА_9 знаходиться на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні (т. 1 а.с.23);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , який розказав, що розпивав спиртні напої з ОСОБА_8 та згодом виявив зникнення документів. . В ході спілкування між ними виник словесний конфлікт, стосовно зникнення документів, і він повідомив ОСОБА_8 , що звернеться до правоохоронних органів. Після чого ОСОБА_9 показав, яким чином обвинувачена заподіяла йому тілесні ушкодження, а саме наздогнавши ззаду та за допомогою вказівних пальців надавила на праве та ліве око. Відвівши лівою рукою її праву руку він своєю правою рукою наніс удар в обличчя. Швець зникла в невідомому напрямку, так як очі боліли і він нічого не бачив ( т.1 а.с. 29-32);

- копією медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9 від 17.02.2014 року (т.1 а.с. 34 );

- копією виписного епікризу хворого ОСОБА_9 від 17.02.2014 року, згідно якого він направляється до НДІ ім. В.П. Філатова м. Одеси для оперативного втручання (т.1 а.с. 35-36);

- довідкою Кіровоградської обласної лікарні від 05.02.2014 року № 636/31 про те, що ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні (т. 1 а.с.37);

- висновком судово-медичної експертизи №198 від 06 березня 2014 року , згідно з яким у гр. ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді контузії ретробульбарної гематоми чисельних інфікованих рваних ран кон`юнктиві склери; абсцес кон`юнктиви обох очей, відрив нижнього, внутрішнього, верхніх прямих м`язів, відрив верхнього косого м`язу, ендофтальмит правого ока, повна втрата зору на праве око, закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку, забій м`яких тканин голови; вищевказані тілесні ушкодження утворились від дії(дій) тупих об`єкту(об`єктів), що могло бути при обставинах та строк вказаний в постанові і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до стійкої втрати загальної працездатності(35% тридцять п`ять) згідно таблиці визначення гостроти зору до і після травми «Згідно інструкції про порядок організації і проведення лікарняно-страхової експертизи» 1986 року. У зв`язку з відсутністю в наданій медичній документації конкретного опису тілесних ушкоджень, говорити про кількість травматичних впливів не виявилося можливим; вищеописані ушкодження не могли утворитися при падінні з положення стоячи; ушкодження могли утворитися при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту від 17.02.2014 року (т. 1 а.с. 40-42);

- висновком судово - імунологічної експертизи №109 від 21.02.2014 року відповідно до якого, кров на куртці, що належить підозрюваній ОСОБА_8 , може походити від потерпілого ОСОБА_9 (т.1 а.с.48-50);

- висновком судово - наркологічної експертизи № 89 від 06.03.2014 року відповідно до якого, ОСОБА_8 страждає алкогольною залежністю, потребує лікування, яке їй не протипоказане (т.1 а.с.87).

Колегія суддів критично ставиться до свідчень обвинуваченої про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому в результаті перевищення меж необхідної оборони. Вказані свідчення суперечать свідченням потерпілого, в тому числі даними під час проведення слідчого експерименту, свідченням свідка ОСОБА_13 , показання яких відповідають всьому розвитку подій, є узгодженими між собою та відповідають обставинам справи , а також висновку судово-медичної експертизи стосовно механізму утворення тілесних ушкоджень. Свідчення обвинуваченої в цій частині суд визнає такими, що не відповідають дійсності і направленні на уникнення відповідальності за скоєне та вважає ці показання такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи і є способом захисту обвинуваченої. Крім того ця версія у потерпілої виникла лише після розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно п.п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Аналізуючи суб`єктивну сторону діяння, вчиненого обвинуваченою, суд вважає, що вона заподіяла тяжкі тілесні ушкодження потерпілому умисно під час конфлікту і бійки, яка виникла між ними. Проте будь-якого посягання з боку останнього не було.

Крім того вчинені нею дії не викликались об`єктивною необхідністю, оскільки відсутні будь-які об`єктивні дані про напад з боку потерпілого.

У статті 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. В ході судового розгляду справи не було встановлено, і це доведено матеріалів справи, такого посягання, яке б давало підстави обвинуваченій захищатись і діяти таким чином, як вона це зробив. А тому колегія суддів вважає, ці доводи обвинуваченої безпідставними.

Доводи апеляції обвинуваченої про те, що її дії необхідно кваліфікувати за ст.124 ч.1 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони є надуманими, метою яких є зменшення покарання, оскільки питання про вину ознаку суб`єктивної сторони злочину, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, а також поведінку винного після події.

Враховуючи наведені докази, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій поєднане із стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, але не вказав всі кваліфікуючі ознаки та зокрема наслідки заподіяних тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченої про те, що в її діях міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, обвинувальний акт ґрунтується на домислах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки будь-яких аргументів на їх підтвердження, обвинувачена не надала. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 вину визнала повністю, щиро розкаялася.

В той же час, згідно висновку судово-медичної експертизи № 198 від 06 березня 2014 року у ОСОБА_9 заподіяння тілесних ушкоджень призвело до повної втрати зору на праве око та до стійкої втрати загальної працездатності (35% тридцять п`ять) згідно таблиці визначення гостроти зору до і після травми «Згідно інструкції про порядок організації і проведення лікарняно-страхової експертизи» 1986 року.

Однак, мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення із зазначенням наслідків кримінального правопорушення, тобто при формулюванні обвинувачення судом першої інстанції не зазначено, що потерпілий втратив зір на праве око та те, що отримані ним тілесні ушкодження призвели до стійкої втрати працездатності на 35%.

Даний факт істотно впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, а тому районним судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

За таких підстав, до мотивувальної частини вироку в обставини, які визнані судом доведеними не обхідно включити всі наслідки заподіяних тілесних ушкоджень, встановлених висновком судово-медичної експертизи № 198 від 06 березня 2014 року, а саме: що потерпілим ОСОБА_9 отримані тілесні ушкодження: серед яких повна втрата зору на праве око. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, як такі, що призвели до стійкої втрати працездатності на 35 %.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що 19.01.2014 року приблизно 16:00 год. ОСОБА_9 , знаходився біля мосту через річку Інгул, що по вулиці Кірова м. Кіровоград, де спільно із знайомою ОСОБА_8 розпивав спиртні напої. В ході спілкування між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, стосовно зникнення документів, які належали ОСОБА_9 , після чого останній повідомив ОСОБА_8 , що звернеться до правоохоронних органів. В цей момент у ОСОБА_11 виник умисел, на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підбігла до ОСОБА_9 ззаду та двома руками схопила потерпілого за обличчя. Після чого ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, за допомогою вказівних пальців надавила на праве та ліве око ОСОБА_9 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді: контузії, ретробульбарної гематоми, множинних інфікованих рваних ран, кон`юнктиви склери, абсцесу кон`юнктиви обох очей, відрив нижньої, внутрішнього, верхнього прямих м`язів, відрив верхнього косого м`яза, ендофальміт правого ока, повна втрата зору на праве око, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, як такі, що призвели до стійкої втрати працездатності на 35 %.

Після чого ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникла, а ОСОБА_9 звернувся до Кіровоградської обласної лікарні, де йому була надана медична допомога.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги зібрані у справі докази та доводи апеляції в їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 нанесла умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій поєднаного із стійкою втратою працездатності, не менш як на одну третину потерпілому ОСОБА_9 .

Тому, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 121 ч. 1 КК України, і у цьому немає жодного сумніву, оскільки такий висновок ґрунтується на належних, достовірних, допустимих і достатніх доказах, зібраних у справі.
Проте, необхідно, вирок суду першої інстанції скасувати, ухваливши новий вирок, оскільки мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення із зазначенням наслідків кримінального правопорушення.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, вірно врахував тяжкість вчиненого правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не одружена, осудна, раніше не судима, виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та дійшов вірного висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є достатнім та необхідним для перевиховування обвинуваченої.

Так, на думку колегії суддів, дане покарання сприятиме виправленню та перевиховуванню обвинуваченої. Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 має неналежний стан здоров`я оскільки, згідно висновку судово-психіатричної експертизи в момент скоєння правопорушення виявляла і в даний час виявляє психічні розлади поведінки, внаслідок вживання алкоголю, епілептичний синдром в анамнезі, проте вказані психічні розлади не досягають душевного захворювання і недоумкуватості. Тому у відношенні інкримінуємого їй діяння слід вважати осудною ( т. 2 а.с. 137-139)

В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання ОСОБА_8 , про що наполягав прокурор в своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням вищевикладеного, обставин справи та характеризуючих даних про особу обвинуваченої, покарання необхідно призначити в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі. Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченої про те, що вона хвора на епілепсію є не належними, оскільки даний факт судом першої інстанції враховано в повному обсязі, про що вказано у вироку. Крім того, зазначена хвороба не впливає на психічне ставлення обвинуваченої до вчиненого нею злочину, оскільки такі психічні розлади не досягають ступеню душевного захворювання і недоумкуватості і її слід вважати осудною (т. 2 а.с. 137-139).

Посилання обвинуваченої на те, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілого є безпідставними, так як потерпілий до суду першої інстанції надав заяву про розгляд справи без його участі (т. 2 а.с. 140-146).

Клопотання обвинуваченої про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2014 році» не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 не підпадає під дію вказаного Закону.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати по кримінальній справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419-420 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а апеляцію обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з 16 год. 00 хв. 21 січня 2014 року.

Речові докази: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 залишити власнику; куртку білого кольору, здану на зберігання до камери схову речових доказів Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області повернути власниці ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4