ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

03 листопада 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого Колесниченка В.М.,

суддів: Вільгушинського
М.Й., Крижановського В.Я.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на
вирок Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 березня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Волинської області від 11 червня 2014
року щодо неї,

в с т а н о в и в:

зазначеним вирком місцевого суду,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Волинської області
від 11 червня 2014 року, визнано винуватою
та засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м.
Світлогорськ Гомельської області
Республіки Білорусь, громадянку
Республіки Білорусь, проживаючу за
адресою: АДРЕСА_1, раніше неодноразово
судиму, останнього разу вироком
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03.09.2013 року за ч.
2 ст. 185 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 1 рік, та на
підставі ст. 75 КК України звільнену від
його відбування з випробуванням із
встановленням іспитового строку
тривалістю 1 рік,

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК
України за сукупністю вироків до
призначеного покарання приєднано
невідбуту частину покарання за вироком
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 березня 2014
року та остаточно визначено ОСОБА_1
покарання у виді позбавлення волі на
строк 3 роки і 6 місяців.

Вирішено питання про зарахування
строків попереднього ув'язнення та
речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_1 визнано винуватою
та засуджено за те, що вона 24.09.2013 року
близько 19 год. 20 хв., перебуваючи в
маршрутному таксі №19 біля зупинки на
перехресті вулиць Ковельської та
Шевченка у м. Луцьку, повторно, з
корисливих мотивів, таємно викрала з
сумочки ОСОБА_3 гаманець, в якому
знаходились 250 грн., дві кредитні картки
ПАТ КБ «Приватбанк» та «Кредобанк»,
паспорт громадянина України на ім'я
ОСОБА_3, спричинивши потерпілій
матеріальних збитків на суму 250 грн.

Також 05.10.2013 року близько 13 год. 20 хв.
ОСОБА_1, перебуваючи в магазині «Шара»,
що по вул. Глушець м. Луцька, повторно, з
корисливих мотивів таємно викрала з
сумочки ОСОБА_4 гаманець, в якому
знаходились 800 грн. та картка ПАТ КБ
«Приватбанк», спричинивши потерпілій
матеріальних збитків на суму 800 грн.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1
оскаржує законність свого засудження
за ч. 2 ст. 185 КК України та просить
пом'якшити призначене їй покарання,
визначивши його розмір в межах
відбутого нею строку покарання. У
скарзі засуджена фактично стверджує
про невідповідність висновків суду
першої інстанції обставинам
кримінального провадження. Також, на
думку ОСОБА_1, суд при призначенні їй
покарання не врахував того, що вона є
вдовою, має на утриманні п'ятеро дітей,
троє з яких є малолітніми, а один -
неповнолітнім.

Проаналізувавши доводи касаційної
скарги, перевіривши надані до неї копії
судових рішень, колегія суддів дійшла
висновку, що підстав для відкриття
касаційного провадження немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин і не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в оскарженому
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

При цьому згідно зі ст. 438 КПК України
підставами для скасування або зміни
судових рішень судом касаційної
інстанції є істотне порушення
кримінального процесуального закону,
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність, невідповідність
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого.

З огляду на це, суд касаційної
інстанції при перевірці судових рішень
виходить з фактичних обставин
встановлених судом.

Відповідно ст. 50 КК України покарання
має на меті не тільки кару, а й
виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненню нових злочинів як
засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при
призначенні покарання ОСОБА_1
вимоги статей 50, 65 КК України дотримано.
Зокрема, судами враховано ступінь
тяжкості кримінального
правопорушення, що відповідно до ст. 12
КК України є злочином середньої
тяжкості, дані про особу засудженої,
яка має судимість, в тому числі, за
аналогічні корисливі злочини, та
вчинила дані злочини під час
іспитового строку, що свідчить про її
небажання стати на шлях виправлення та
підвищену суспільну небезпечність.
Також судом при призначенні ОСОБА_1
покарання в межах санкції частини
статті, за якою її засуджено, враховано
ті обставини, на які вона посилається у
своїй касаційній скарзі, висуваючи
вимогу про пом'якшення їй покарання, а
саме: те, що вона є вдовою та має п'ятьох
дітей, троє з яких є малолітніми, а один
- неповнолітнім.

При цьому, суд апеляційної інстанції,
перевіривши доводи апеляційної скарги
засудженої про невідповідність
призначеного покарання тяжкості
вчиненого злочину та даним про її
особу, які за змістом були аналогічними
доводам її касаційної скарги, дійшов
висновку про те, що призначене
покарання відповідає тяжкості злочину
та даним про особу засудженої.

На думку колегії суддів, обране ОСОБА_1
покарання у виді позбавлення волі на
певний строк є необхідним та достатнім
для її виправлення та попередження
вчинення нових злочинів як нею, так і
іншими особами.

Таким чином, судові рішення в частині
призначеного покарання належним чином
мотивовані, не суперечать вимогам
кримінального закону і відповідають
меті покарання.

Інших доводів, які б свідчили про
невідповідність призначеного ОСОБА_1
покарання вимогам закону, касаційна
скарга засудженої не містить.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були б
безумовними підставами для скасування
чи зміни судових рішень, у касаційній
скарзі не наведено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України
суд касаційної інстанції постановляє
ухвалу про відмову у відкритті
касаційного провадження, якщо з
касаційної скарги, наданих до неї
судових рішень та інших документів
убачається, що підстав для задоволення
скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2
ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити засудженій ОСОБА_1 у
відкритті касаційного провадження за
її касаційною скаргою на вирок
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 березня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Волинської області від 11 червня 2014 року
щодо неї.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.Й. Вільгушинський
В.Я. Крижановський