Справа № 751/6979/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/5/2015
Категорія - ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в закритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000313, №0000602, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року , заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_11 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року та ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2014 року щодо обвинувачених

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, учня Чернігівського професійного ліцею деревообробної промисловості, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.4 ст. 187, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, учня Чернігівського професійного будівельного ліцею, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.4 ст. 187, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Шостка Сумської області, учня Чернігівського ліцею з посиленою війсково-фізичною підготовкою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України;

з участю прокурорів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , законних представників обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , представників служб у справах дітей Деснянської районної ради ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , представника кримінальної міліції у справах дітей ОСОБА_23 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок відносно останнього змінити, кваліфікувати його дії за ч.2 ст. 187 та ч.4 ст. 187 КК України та призначити мінімальне покарання.

Захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій просить провадження по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, закрити, а за ч.4 ст. 187 КК України призначити мінімальне покарання.

Прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 змінити, виключивши призначення кожному додаткового покарання у вигляді конфіскації ? частини мана, яке належить їм на праві власності. Також, просить змінити ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2014 року, виключивши виправлення щодо додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року:

ОСОБА_8 визнано винним та призначено покарання: - за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності; - за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності; - за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності.

ОСОБА_10 визнано винним та призначено покарання: - за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності; - за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності; - за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності.

ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання: - за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності; - за п.п.6, 12, ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією ? частини майна, яке належить йому на праві власності.

Заявлені цивільні позови прокурора задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 на користь фінансового відділу м. Чернігів в Чернігівській області в солідарному порядку 851 грн. 07 коп. за лікування ОСОБА_20 .

Заявлені цивільні позови потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 в солідарному порядку на користь ОСОБА_18 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 336 грн. 14 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 в солідарному порядку на користь ОСОБА_19 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 000 грн., в рахунк відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на коритсь ОСОБА_20 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 411 грн. 26 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у рівних частинах на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 7 536 грн. 69 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 1 568 грн. 28 коп.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2014 року були виправлені допущені у вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року описки.

Визнано вважати правильним:

- у вступній частині вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.4 ст. 187, п.п.6 ,12, 13 ч.2 ст. 115 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.4 ст. 187, п.п.6 ,12, 13 ч.2 ст. 115 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.6 ,12, 13 ч.2 ст. 115 КК України «розглянувши у закритому судовому засіданні» далі по тексту;

- в описовій та резолютивній частинах вироку «на мобільний телефон «Fly» білого кольору та сім-карту оператора мобільного зв`язку «Lafe», вилученого в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , - скасувати», далі по тексту;

- в описовій частині вироку в тексті такого змісту «на підставі 1206 ЦК України».

В резолютивній частині вироку: « ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання: - за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна;

ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання: - за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 13 років позбавлення волі без конфіскації майна;

ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання: - за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за п.п.6, 12, ч.2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна. Далі по тексту.

В апеляційних скаргах:

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав докази, які викликають сумніви щодо їх належності та допустимості. Зокрема, у якості доказу на підтвердження його винуватості суд першої інстанції навів показання свідків неповнолітнього ОСОБА_24 та мололітнього ОСОБА_25 , яким зі слів малолітнього ОСОБА_26 стало відомо про його участь у вбивтсві людей та розбоях. Допустимість вказаних доказів підпадає під сумнів, оскільки ці показання були дані з чужих слів і грунтуються на поясненнях інших осіб. Разом з тим, вищевказані свідки в подальшому показали суду, що про хлопця на прізвище ОСОБА_27 дізналися із засобів масової інформації та інтернету, а допитаний в судовому засіданні ОСОБА_26 категорично заперечив факт згадування прізвища ОСОБА_27 у розмовах з учнями школи.

Крім того, при винесенні йому обвинуального вироку суд не дотримався вимог ст. 370 КПК України - не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_28 (педагог-вихователь школи інтернату), відповідно до яких ОСОБА_26 неодноразово в приватних розмовах розповідав їй про свою участь у вбивствах та розбійних нападах на раніше їм незнайомих пересічних громадян, при цьому, жодного разу не згадував прізвища ОСОБА_27 . Згідно протоколу слідчого експерименту проведеного за участі ОСОБА_26 , останній вказав на місце, час і підтвердив свою участь у нападі на ОСОБА_29 спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Данні ТОВ «Астеліт» про те, що телефонний номер, який належить ОСОБА_6 був активований о 20 год. 14 хв. в районі вул. Комсомольської в м. Чернігові, яка проходить поряд з вул. Мурінсона, де було вчинено розбійний напад та вбивстов ОСОБА_29 , не можуть бути визнані як доказ його вини, оскільки отримані з порушенням вимог ст. 268 КПК України.

Також, апелянт не погоджується із рішенням суду щодо визнання доказом матріалів аудіоконтролю, отриманих за місцем перебування ОСОБА_8 в Чернігівському слідчому ізоляторі, оскільки він не був предметом безпосереднього дослідження в суді, як того вимагає ст. 23 КПК України. При дослідженні даного доказу суд обмежився лише встановленням автентичності голосу ОСОБА_8 та наявності самого факту розмови.

Звертає увагу, що суд в порушення вимог п.6 ч.2 ст. 87 КПК України, взяв до уваги пакази ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , отримані органами досудового розслідування 16, 17 лютого 2014 року у ході допиту їх як підозрюваних у іншому кримінальному правопорушенні.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 84 КПК України приєднав до обвинувального акту всі матеріали досудового розслідування та дослідив їх, що є істотним порушенням норм КПК.

Суд, в обґрунтування вироку, послався на показання, дані ОСОБА_30 під час допиту його в якості підозрюваного 16 та 17 лютого 2014 року, що суперечить ч. 4 ст. 95 КПК України, а також на матеріали аудіо контролю за місцем тимчасового перебування підозрюваних в Чернігівському слідчому ізоляторі, які не були предметом безпосереднього дослідження під час судового розгляду, що суперечить вимогам ст. 23 КПК України.

Апелянт наголошує також на тому, що суд не приділив належнної уваги та не дав належної оцінки суб`єктивній строні злочину, спрямованості умислу, мотиву та меті обвинуваченого ОСОБА_31 .

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_9 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку.

Вважає, що судом не доведений факт того, що ОСОБА_32 наносив удари загиблим, які б могли спричинити смерть, вину у формі прямого умислу, а також факт змови на скоєння вбивства з метою заволодіння майном. Знаходження останнього при даних подіях ним не заперчується, але його участь зводилася до то, що ОСОБА_32 забирав речі потерпілих. Тобто, дії останнього містять лише склад кримінального правовопрушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Апелянт також звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання ОСОБА_31 , дані останнім на досудовому розслідуванні, чим порушив вимоги ч.4 ст. 95 КПК України.

Крім того, стверджує, що негласні слідчі дії були проведені з порушенням вимог ст. 260 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, відповідно до ч.2 ст. 98 КК України, конфіскація майна не входить до переліку видів додаткових покарань, які можуть бути застосовані до неповнолітніх. Водночас, судом першої інстанції призначено неповнолітнім обвинуваченим додаткове покарання у виді конфіскації ? частини майна, яка належить їм на праві власності.

Крім того, звертає увагу на те, що судом неправильно було застосовано ст. 379 КПК України при винесенні ухвали про внесення виправлень в судове рішення і вона підлягає зміні в частині виключення неповнолітнім додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 22 січня 2014 року, близько 20 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_8 , за попередньою змовою з неповнолітніми ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , та спільно з особою, відносно якої кримінальне провадження зупинено, перебуваючи поблизу будинку №25 по вул. Муринсона у м. Чернігові, здійснили напад на ОСОБА_29 , у ході якого, реалізуючи єдиний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і вбивство ОСОБА_33 , ОСОБА_34 умисно наніс останньому один удар дерев`яною битою в область голови, від якого потерпілий впав на сніг. Після чого, ОСОБА_34 наніс два удари дерев`яною битою потерпілому по спині та одночасно особа, відносно якої кримінальне провадження зупинено, нанесла 5-6 ударів ногами в область голови ОСОБА_33 .

Реалізуючи об`єднаний корисливий мотив групи, ОСОБА_32 , оглянувши кишені ОСОБА_33 і нічого не знайшовши, наніс потерпілому один удар дерев`яною битою та декілька ударів ногами по голові. Після цього, ОСОБА_27 наніс не менше одного удару ногою в область голови ОСОБА_33 , після чого нападники втекли з місця скоєння кримінального правопорушення.

Внаслідок суспільно-небезпечної дії ОСОБА_31 , ОСОБА_27 , ОСОБА_35 та особи, відносно якої кримінальне провадження зупинено, що виразилося у заподіянні смерті ОСОБА_36 , вчинені з корисливих мотивів, потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньої черепно-мозкової травми забійних ран та синців обличчя, забійної рани тім`яної ділянки, крововиливів в шкірно-м`язевий лоскут голови, багатоуламкового перелому тім`яної та потилочних кісток, лінійного перелому лівої скроневої кістки, масивних зливних дифузних субарахноїдальних крововиливів, зливних масивних вогнищ забою головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя у момент їх заподіяння і від яких ОСОБА_29 помер на місці події.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 08 лютого 2014 року, близько 20-ої години неповнолітній ОСОБА_8 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 та спільно з особаю, відносно якої кримінальне провадження зупинено, перебуваючи неподалік будинку №40 по вул. Танкістів у м. Чернігові, здійснили напад на ОСОБА_37 , в ході якого діючи узгоджено та реалізуючи єдиний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і вбивство ОСОБА_38 , ОСОБА_34 наніс один удар металевим розвідним ключем потерпілій в область голови, від якого остання впала на сніг. Після чого, ОСОБА_34 наніс багато численні удари металевим розвідним ключем в область голови Заворотної.

Реалізуючи об`єднаний корисливий мотив групи, ОСОБА_32 , оглянувши сумку Заворотної, а ОСОБА_34 у свою чергу її кишені, ОСОБА_32 наніс багаточисельні удари ногами та руками в область голови потерпілої.

Після цього, ОСОБА_34 зірвав з шиї ОСОБА_39 золотий ланцюжок та передав його ОСОБА_40 , а малолітня особа, відносно якої кримінальне провадження зупинено, в цей час нанесла два удари металевим розвідним ключем в область голови Заворотної і багаточисленні удари ногами по її тулубу.

Внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_31 , ОСОБА_35 та малолітньої особи, відносно якої кримінальне провадження зупинено, що виразилося у заподіянні смерті ОСОБА_39 , вчинені з корисливих мотивів, потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, що морфологічно проявилась наступними ушкодженнями: 16 забійних ранобличчя та волосистої частини голови, синці на повіках обох очей, множинні крововиливи в шкірно-м`язевий клапоть голови, що оточують вказані рани, крововиливи в обидва скроневих м`язи, множинні переломи кісток склепіння та основи черепу, в тому числі і вдавлений перелом кісток склепіння черепу, розривні ушкодження твердої та м`якої мозкових оболонок в ділянці переломів кісток, вогнища забою речовини головного мозку по випуклим поверхням обох півкуль мозку в скронево-тем`яних ділянках та на основі мозку в правій скроневій, лівій і правій лобних ділянках, масивний синець по тилу правої кисті, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя у момент їх заподіяння і від яких ОСОБА_41 померла на місці події.

Заподіявши тілесні ушкодження ОСОБА_34 , ОСОБА_32 та малолітня особа, відносно якої кримінальне провадження зупинено, заволоділи наступним майном: золотим ланцюгом, 583 проби, вагою 5,4 г., вартістю 2538 грн.; мобільний телефон «Nokia 6020», вартістю 75 грн. з карткою оператора мобільного зв`язку «Life», вартістю 15 грн.; мобільний телефон «Nokia 7610», вартістю 160 грн. з карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 грн. та карткою пам`яті на 2 Гб, вартістю 75 грн.; монетою номіналом 5 копійок; жіночою сумкою, вартістю 150 грн., в якій знаходилися масажна щітка, вартістю 5 грн.; волога серветка «Lili», в упаковці, яка матеріальної цінності для потерпілої не має; блістер таблеток «Валідол», який матеріальної цінності для потерпілої не має; блістер пігулок «Вазар Н», який матеріальної цінності для потерпілої не має; блістер таблеток «Септифрил», який матеріальної цінності для потерпілої не має; блістер таблеток «Анальгин-Дарниця», який матеріальної цінності для потерпілої не має; блістер пігулок «Арбідол», який матеріальної цінності для потерпілої не має; блістер таблеток «Каптопрес-Дарниця», який матеріальної цінності для потерпілої не має; навушники «Nokia WH-101», вартістю 79 грн. в поліетиленовому пакеті, який матеріальної цінності для потерпілої не має; окуляри, вартістю 130 грн. в футлярі, вартістю 20 грн.; медичний ртутний термометр в паперовому футлярі, вартістю 5, 73 грн.; складний ніж, вартістю 3,45 грн.; кулькова ручка «Linc Axo», вартістю 5,47 грн.; кулькова ручка з кнопкою подачі стержня, вартістю 5,50 грн.; рушник вартістю 0, 60 грн.; зарядний пристрій «Nokia ACP-7E», вартістю 20 грн.; упаковка вологих серветок «Tropic cocktail» - 72 шт., вартістю 21,47 грн.; дві ложки, загальною вартістю 7,43 грн.; поліетиленовий пакет «Хліб Український столичний», який матеріальної цінності не для потепілої не пердставляє; пакетик чорного чаю, «Greenfield Spring Melody», вартістю 1,95 грн.; обкладенка для посвідчення «Укрзалізниця», яка матеріальної цінності дял потерпілої не має; пластикови контейнер, вартістю 10 грн. та ключі у кількості п`ять штук, вартістю по 20 грн. кожний, а всього заволоділи майном, що належить ОСОБА_42 , на загальну суму 3 443 грн. 60 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у цей же день, близько 20 год. 25 хв., неповнолітній ОСОБА_8 , за попередньою змовою з неповнолітніми ОСОБА_10 та спільно з малолітньою особою, відносно якої кримінальне провадження зупинено, перебувуаючи біля будинку №9 по вул. Текстильників у м. Чернігові, здійснили напад на ОСОБА_20 , в ході якого реалізуючи єдиний умисел групи, спрямований на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_43 , ОСОБА_32 наніс один удар металевим розвідним ключем в область голови Мельник, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток основи черепу в області решітчастого лабіринту, забиття головного мозку, назальноїліквореї, відкритого багатоуламкового перелому кісток носа, двобічних переломів лобних відротсків верхньої щелепи, забійно-рваних ран обличчя, парарбітальних гематом обличчя, які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Внаслідок заподіяного удару ОСОБА_43 впала на сніг та почала кричати, на що ОСОБА_34 , ОСОБА_32 та малолітня особа, відносно якої кримінальне провадження зупинено, злякавшись бути викритими у вчиненні кримінального правопорушення, зникли з місця події.

09 лютого 2014 року, близько 19-ї години, неповнолітній ОСОБА_8 за попередньою змовою з неповнолітніми ОСОБА_10 та спільно з малолітньою особою, відносно якої кримінальне провадження зупинено, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_6 , діючи умисно та повторно, з метою заволодіння чужим майном, напали на ОСОБА_44 , котрому ОСОБА_34 наніс один удар металевим ключем в область голови, від якого потерпілий впав на землю, а потім ОСОБА_34 спільно з ОСОБА_45 та малолітньою особою, відносно якої кримінальне провадження зупинено, нанесли численні удари руками та ногами в область голови потерпілого, чим спричинили ОСОБА_46 тілесні ушкодження у вигляді: забитих ран волосяної частини голови і правої надбрівної області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого відкрито заволоділи його шкіряною барсеткою, вартістю 500 грн., мобільним телефоном, вартістю 25 грн., грошовими коштами в сумі 900 грн., а всього заволоділи майном, яке належить ОСОБА_46 , на загальну суму 2 425 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення

-обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, в судових дебатах просив вирок суду відносно нього скасувати і закрити кримінальне провадження,

- його захисника, який також підтримав доводи свого підзахисного і, крім того, звертав увагу на істотні порушення вимог КПК судом 1 інстанції при розподілі кримінального провадження до розгляду та призначенні підготовчого судового засідання, що з цих підстав тягне за собою скасування вироку і призначення нового судового розгляду,

- обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану останньою апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній, та просили вирок відносно ОСОБА_31 змінити, кваліфікувати дії останнього за ч.2 ст. 187 та ч.4 ст. 187 КК України та призначити мінімальне покарання,

-обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану останнім апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній, та просили кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_35 за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України закрити, а за ч.4 ст. 187 КК України призначити мінімальне покарання,

- прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора з підстав, викладених в ній, а інші апеляційні скарги залишити без задоволення,

- перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини всіх обвинувачених у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку.

Твердження обвинувачених щодо недоведеності їх вини в скоєнні вбивства та обвинуваченого ОСОБА_27 щодо відсутності доказів і в скоєнні розбійного нападу, спростовується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні, доказами.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в судовому засіданні суду 1 інстанції, в тому числі і апеляційного суду, визнав частково та по першому епізоду, щодо нападу на потерпілого ОСОБА_29 стверджував, що попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого не було. Однак, з його показань вбачається узгодженість дій всіх обвинувачених. Він наносив удар по голові ОСОБА_36 битою, потім віддав її ОСОБА_27 і той викинув.

Щодо епізоду нападу на потерпілу ОСОБА_47 , він показував, що коли біля депо станції Чернігів вони (він, ОСОБА_32 і малолітня особа) побачили жінку і навколо нікого більше не було, він наказав малолітній особі йти за цією жінкою та слідкувати. Той їм по телефону розповідав, що ця жінка в телефонній розмові відмовилася, щоб її зустріли. Вибравши темне місце, він розповів ОСОБА_40 про свої дії, що побіжить за цією жінкою і вдарить ключем, діставши з рюкзаку розвідний ключ. Забігши наперед жінки, він вдарив її металевим ключом в область лоба, вона впала на землю. Підбігли останні, ОСОБА_48 забрав телефон, а ОСОБА_32 сумку. В цей час жінка почала підводитися і він ще наніс 6 чи 7 ударів тим же ключем в область голови, зірвав з неї золотий ланцюжок. Коли побачили незнайомого чоловіка розбіглися.

Після нападу на ОСОБА_49 , вони (він, ОСОБА_32 та ОСОБА_48 ) з тим же знаряддям злочину напали на потерпілу ОСОБА_43 . ОСОБА_32 наніс удар ключем в область голови, але жінка закричала і вони втекли.

На другий день, вони, в тому ж складі, з тим же металевим ключем, здійснили напад на потерпілого ОСОБА_50 . Він вдарив ключем потерпілому в обличчя, але чоловік почав захищатися і в цей час ОСОБА_32 ногою вдарив в спину ОСОБА_46 , від чого останній впав і покотився вниз з гірки. Мірошник ногою два рази вдарив чоловіка в обличчя. Потерпілий закривав руками обличчя і прохав не бити його, він ( ОСОБА_34 ) витребував віддати гроші, що той і зробив, віддавши 950 грн. , ОСОБА_40 наказав слідкувати за чоловіком, а сам перевіряв сумку. ОСОБА_32 наніс удар потерпілому рукою по голові, ОСОБА_51 наказав подивитись кругом, щоб не було сторонніх.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в судовому засіданні, в тому числі і апеляційного суду, також визнав частково. По епізоду нападу на потерпілого ОСОБА_29 показав, що він з ОСОБА_8 , ОСОБА_26 та ОСОБА_6 знаходилися 22.01.2014 року, ввечері, на вул. Муринсона. Зі строни автовокзалу їм назустріч йшов незнайомий чоловік і ОСОБА_34 направив ОСОБА_52 спитати у чоловіка закурити. Той так і зробив, а слідом за ним підбіг ОСОБА_34 , завдаючи чоловіку два удари битою по голові, після яких той впав на землю. Беребера почав бігти в сторону автовокзалу, а він відтягну в сторону ОСОБА_53 , підійшов та перевернув цього чоловіка на живіт, щоб останній не захлинувся, після чого вони почали тікати. По дорозі ОСОБА_34 намагався віддати биту ОСОБА_51 , але останній відмовився і тоді віддав її ОСОБА_27 .

Щодо епізоду нападу на потерпілу ОСОБА_49 , його показання, в основному, аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_31 і свідчать про узгодженість дій обвинувачених. Накази ОСОБА_31 , що кому робити, інші виконували.

За фактом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_20 показував, що він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_26 після нападу на потерпілу ОСОБА_49 , пішли по вул. Текстильників. Назустріч їм зі сторони підземного переходу йшла незнайома жінка. Коли вони розминулися, він попрохав у ОСОБА_31 розвідний ключ, так як йому було цікаво як це ключем завдавати удари живій людині. Той з рюкзаку дістав ключ та дав йому. Після цього, ОСОБА_34 обігнав жінку та зупинився перед нею і в цей час він наніс жінці удар ключем в голову, ОСОБА_48 був поряд з ним. Жінка почала кричати, вони злякалися та почали тікати.

Не заперечував щодо здійснення нападу на потерпілого ОСОБА_44 , разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_26 . Біля річки Стрижень в районі лікеро-горілчаного заводу назустріч їм йшов незнайомий чоловік, ОСОБА_34 підбіг до цього чоловіка та наніс удар в область обличчя, чоловік почав оборонятися і тоді він зіштовхнув чоловіка, який покотився з гірки вниз. Слідом за ним спустився ОСОБА_34 та наніс ще удар по голові. Після цього до чоловіка підбіг ОСОБА_48 і також наніс двічі удар ногою. ОСОБА_34 наказав чоловіку віддати гроші, той дістав із кишені гроші та передав ОСОБА_54 . Останній наказав йому стояти біля чоловіка, а сам почав перевіряти, що знаходиться у сумці. Коли чоловік намагався подивитися в сторону ОСОБА_31 , то він рукою вдарив його по голові. Мірошнику вони наказали, щоб він стояв на дорозі та дивився, щоб ніхто не йшов. Особисто він забрав у чоловіка мобільний телефон, який згодом віддав ОСОБА_54 . Гроші, які віддав чоловік, розділили між собою.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень взагалі не визнав, як в в судовому засіданні суду 1 інстанції, так і в апеляційного суді. Стверджував, що зговору на скоєння нападу та вбивства потерпілого ОСОБА_33 у них не було. Вони (він, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_26 ) зустрілися вдень 22.01.2014 року. Коли йшли по вул. Муринсона в напрямку Палацу хіміків, щоб пройти через автовокзал він розмовляв з мамою по телефону та йшов позаду всіх. Потім побачив, що ОСОБА_34 дістав биту і почав наносити удари незнайомому чоловіку. Він побіг, завернувши за ріг паркану біля автовокзалу №2, разом з ним також біг і ОСОБА_48 . Потім вони почали повертатися назад, але ОСОБА_34 разом із ОСОБА_45 , вже йшли до них. Сорока спочатку віддав биту ОСОБА_51 , але останній не взяв її і тоді той віддав биту йому. По дорозі він викинув биту на якийсь смітник. Він нікому тілесних ушкоджень не спричиняв і в смерті ОСОБА_29 не винний.

Колегія суддів критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_27 , який заперечує свою участь у скоєному та до показань обвинувачених ОСОБА_31 та ОСОБА_35 , які заперечують свою вину в скоєнні вбивства і погоджується з висновками суду 1 інстанції, який розцінив їх як обраний метод захисту з метою уникнення від справедливого покарання, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

Показаннями потерпілої ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_55 , які показали, що їх чоловік та батько ОСОБА_29 був виявлений 22 січня 2014 року в вечірній час, який виходив виносити сміття біля 20 години, на тротуарі на вул. Муринсона, одягнутого в пальто, в`язану шапку, який лежав в калюжі крові, один кросівок лежав неподалік в стороні.

Свідок ОСОБА_56 , в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 22 січня 2014 року, близько 22-ї години, вона разом із своїм хлопцем ОСОБА_57 йшла в районі одного з провулків другого автовокзалу. Побачила, що біля паркану на землі в крові лежить чоловік, який хрипів. Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_58 .

Вищезазначені показання потерпілої та свідків є належними доказами, так як підтверджують день, час, місце, наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, тобто підтверджують ті обставини, які в сукупності з іншими доказами були встановлені судом. Відповідно до ст. 85 КПК України належними доказами є ті, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

З матеріалів аудіо контролю за місцем перебування ОСОБА_31 в Чернігівському слідчому ізоляторі вбачається, що під час нападу на ОСОБА_29 по вул. Муринсона в м. Чернігові ОСОБА_34 наносив удари ОСОБА_36 битою по голові. Спочатку ОСОБА_27 та ОСОБА_48 наглядали за обстановкою навколо, а потім ОСОБА_27 особисто наніс удар ногою по обличчу ОСОБА_29 та просив ще нанести ударів. (т. 3 а.п.154).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_27 щодо того, що він в період коли ОСОБА_34 наносив удари битою по голові Полякові, розмовляв з мамою по телефону та йшов позаду всіх не відповідають дійсності, так як відповідно до інформації, наданої слідчому від УТОТЗ УМВС України, телефонний номер, власником якого є ОСОБА_6 , не був задіяний в розмовах, були тільки дві SMS на його номер.

Згідно протоколу огляду місця події по вул. Муринсона, 23, 22 січня 2014 року було виявлено труп ОСОБА_29 з тілесними ушкодженнями (т.3 а.п. 52-62).

Згідно інформації ТОВ «Астеліт» щодо встановлення місця знаходження телефонного номеру, власноком якого є ОСОБА_6 , 22 січня 2014 року зафіксовано місце знаходження останнього за адресою м. Чернігів, район вул. Комсомольська, о 20 год. 14 хв. Тобто, в цей період часу він міг перебувати на місці скоєння злочину по вул. Муринсона, оскільки вказана вулиця знаходиться в зоні дії вежі за адресою вул. Комсомольська 53-б (т.3 а.п. 133-136).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_27 щодо того, що він в період коли ОСОБА_34 наносив удари битою по голові ОСОБА_36 , розмовляв з мамою по телефону та йшов позаду всіх не відповідають дійсності, так як відповідно до інформації, наданої слідчому від УОТЗ УМВС України, телефонний номер, власником якого є ОСОБА_6 , в даний період не був задіяний в розмовах, була тільки SMS на його номер (а.п.133-134 т.3)

Згідно протоколу огляду місця події від 22 січня 2014 року в приміщенні моргу було оглянуто труп ОСОБА_29 та вилучено одяг останнього з плямами бурого кольору та зафіксовано, які пошкодження були на черепі трупа (т.3 а.п. 80-84).

Згідно висновку експерта №106 від 14 травня 2014 року, забійна рана тім`яної ділянки голови ОСОБА_29 та багатоуламкового перелому кісток черепу могли утворитися від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею (в тому числі, дерев`яною битою). Кількість травмуючих дій не менше однієї. Весь описаний комплекс тілесних ушкоджень міг утворитися за обставин, на які вказував ОСОБА_34 в ході допиту 17 лютого 2014 року (т.6 а.п. 12-20).

В судовому засіданні суду 1 інстанції досліджувався речовий доказ - відеодиски протоколу допиту ОСОБА_31 від 17 лютого 2014 року за участю адвоката та законного представника батька, де ОСОБА_34 розповідав, що він, разом із ОСОБА_27 , ОСОБА_45 та ОСОБА_59 22.01.2014 року близько 19 години, проходячи по вул. Муринсона, зустріли незнайомого чоловіка, який йшов зі сторони автовокзалу. ОСОБА_48 запропонував забрати у цього чоловіка гроші та золото, на що всі погодилися. ОСОБА_32 та ОСОБА_27 пішли в різні сторони, дивитися, щоб ніхто не йшов в їх сторону. Він підійшов до чоловіка та наніс йому удар битою по спині і поклав біту на землю. В цей час до них підбіг ОСОБА_32 і коли чоловік намагався підвестися, ОСОБА_32 також почав наносити удари по голові чоловіка. У чоловіка вони нічого не забрали, так як нічого не було. ОСОБА_40 , який обшукував кишені, чоловік чинив опір і тоді ОСОБА_32 битою один раз ударив по потерпілого голові, а потім по ногам. Беребера також підійшов до них та наніс декілька ударів ногами в обличчя цього чоловіка. Беребера, ОСОБА_32 та ОСОБА_48 знали, що у нього в рюкзаку знаходиться бита і вони ходили по місту, щоб кого-небуть вбити (т.4 а.п. 218).

Суд 1 інстанції, з`ясовуючи розбіжності у показаннях обвинуваченого ОСОБА_31 , щодо фактичних обставин вбивства ОСОБА_33 , даних у судовому засіданні та на досудовому слідстві, вірно визнав, як вважає колегія суддів, протокол допиту ОСОБА_31 17.02.2014 року, який знятий на відеокамеру (а.п.218 т.4) , де він розповідає як вчинявся злочин, з усіма подробицями і участю кожного в ньому - доказом вини ОСОБА_31 , ОСОБА_35 та ОСОБА_27 скоєння кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_33 .

Відповідно до вимог ст.94 КПК України оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Перевіркою матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані.

Процесуальними джерелами доказів, як зазначено в ч.2 ст.84 КПК, є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Показання, які свідчать про причетність обвинуваченого та інших до скоєння кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_34 давав при проведенні слідчим тих дій, які передбачені КПК, у встановленому порядку і закріплені в процесуальному документі протоколі допиту та на відеодисках, які визнані слідчим речовими доказами (а.п. 163-164 т.3). Доказами, відповідно до ч.1 ст.84 КПК визнаються як ті, що отримані на досудовому провадженні, так і ті, що досліджені в судовому засіданні. У п.2ч.3 ст.374 КПК наголошується, що у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин і досліджені безпосередньо в суді. В даному випадку, суд досліджував відеозапис показання обвинуваченого ОСОБА_31 слідчому і визнав його доказом (а.п.142-143 т.2 судового провадження). Ці докази узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які досліджувалися судом. Тому, доводи апелянтів обвинуваченого ОСОБА_27 та захисника ОСОБА_60 в порушенні судом вимог ч.4 ст.95 КПК щодо посилання ним у вироку на визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_31 в період досудового розслідування безпідставні.

По епізоду нападу на потерпілу ОСОБА_47 вина обвинувачених підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_61 , який показував, що 08 лютого 2014 року , близько 20-ої години, почув неподалік якісь гупання, метушню. Потім побачив, що три, начебто підлітки, почали тікати. У високого була сумка, другий, що середнього зросту, тримав в руці предмет, схожий на палку, третій був зовсім малий. Вийшовши на вулицю, побачив, що на землі лежить людина. Вважає, що відкриваючи хвіртку злякав хлопців і вони втекли. Повернувшись, повідомив дружину, що когось побили і треба викликати швидку медичну допомогу. Згодом він дізнався, що побитою була їх сусідка ОСОБА_62 .

З відеозапису протоколу допиту ОСОБА_31 від 16 лютого 2014 року та 17 лютого 2014 року за участю адвоката та законного представника батька на відеокамеру, вбачається, що на пропозицію ОСОБА_35 біля залізничного депо вони втрьох він, ОСОБА_32 та ОСОБА_48 напали на незнайому жінку. Він першим підбіг та розвідним ключем наніс удар жінці в лоб, від якого остання впала. Він наніс їй ще один удар по голові, після чого вона втратила свідомість. Потім підбіг ОСОБА_32 та збрав сумку потерпілої, а він в цей час обшукував кишені жінки. Остання почала приходити до тями і тоді ОСОБА_32 почав ногами наносити удари потерпілій по обличчу та корпусу. В цей час неподалік з будинку вийшов якийсь чоловік. Злякавшись, вони почали тікати. ОСОБА_32 по дорозі розкидав речі потерпілої, які були в сумочці. Паспорт жінки він спалив біля баків для сміття, сумку викинули. Зірваний ним з потерпілої золотий ланцюжок наступного дня дядько ОСОБА_35 здав до ломбарду. Отримані 600 грн. він поділив із ОСОБА_45 (т.4 а.п. 213).

Згідно відеозапису протоколу допиту ОСОБА_35 від 16 лютого 2014 року та 28 лютого 2014 року за участю адвоката та законного представника, ОСОБА_32 підтвердив, що 08 лютого 2014 року втрьох (він разом із ОСОБА_59 та ОСОБА_30 ) напали на незнайому жінку біля депо станції Чернігів. Він детально розповів, що цього вечора по вул. Текстильників він захотів ударити людину і коли побачив, що назустріч йде незнайома жінка, він попросив у ОСОБА_31 ключ. Разом з ОСОБА_30 він побіг за цією жінкою. Сорока зупинився перед нею, а він наніс їй удар по голові. Під час нападу ОСОБА_48 був поряд з ним (т.5 а.п. 10).

З показань свідка ОСОБА_63 , даних в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що вона зустрічалась з ОСОБА_10 . Одного разу, взимку, зустрівшись з останнім, а також із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та хлопцем на ім`я ОСОБА_64 , прізвисько « ОСОБА_65 », ОСОБА_8 в її присутності розбив мобільний телефон «Nokia». Як пояснив останній, щоб не спіймали.

Їх вина також підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема:

Згідно протоколу огляду місця події від 08 лютого 2014 року по вул. Танкістів, неподалік будинку 16, біля лісосмуги, було виявлено труп ОСОБА_66 з тілесними ушкодженнями на голові (т.4 а.п. 22-27).

З лікарського свідоцтва про смерть №202 від 09 лютого 2014 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_66 стали множинні переломи кісток склеплення та основи черепу (т.4 а.п. 28).

Згідно протоколу огляду місця події від 09 лютого 2014 року біля будинку АДРЕСА_7 на відстані 35 метрів, було виявлено аркуш паперу, ідентифікаційний номер та сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар», обкладинку від посвідчення. Дані речі належали потерпілій ОСОБА_67 , що також підтверджується протоколом огляду предметів від 18 лютого 2014 ркоу (т.4 а.п. 38-40, 47-51).

З протоколу огляду місця події від 09 лютого 2014 року вбачається, що неподалік будинку №40 по вул. Танкістів на місці виявлення трупа ОСОБА_66 було виявлено кулон з металу жовтого кольору, поліетиленовий пакет, пакет з чаєм пластиковий контейнер та дві ложки. Дані речі належали ОСОБА_67 (т.4 а.п. 41-45).

Згідно протоколу огляду місця події від 15 лютого 2014 року по вул. Доценка, повз пішоходну доріжку неподалік будинку №21 було виявлено розламані частини корпусу мобільного телефону «Nokia», який було викрадено під час нападу на ОСОБА_37 (т.4 а.п. 116-120).

З висновків експерта №140 від 10 березня 2014 року та №107 від 14 травня 2014 року вбачається, що у ОСОБА_66 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, що морфологічно проявилась наступними ушкодженнями: 16 забійних ран обличчя та волосистої частини голови, синці на повіках обох очей, множинні крововиливи в шкірно-м`язевий клапоть голови, що оточують вказані рани, крововиливи в обидва скроневих м`язи, множинні переломи кісток склепіння та основи черепу, в тому числі і вдавлений перелом кісток склепіння черепу, розривні ушкодження твердої та м`якої мозкових оболонок в ділянці переломів кісток, вогнища забою речовини головного мозку по випуклим поверхням обох півкуль мозку в скронево-тем`яних ділянках та на основі мозку в правій скроневій, лівій і правій лобних ділянках, масивний синець по тилу правої кисті, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя у момент їх заподіяння і від яких ОСОБА_68 померла на місці події (т.6 а.п. 60-68, 70-80).

З висновку експерта №216(б), 164 від 18 лютого 2014 року вбачається, що слід низу підошви, вилучений під час огляду місця події від 08 лютого 2014 року, міг бути залишений зимовими черевиками, вилученими під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем проживання ОСОБА_8 ). Сліди низу підошви, вилучений під час огляду місця події від 08 лютого 2014 року, міг бути залишений зимовими черевиками, вилученими під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 (за місцем проживання ОСОБА_10 ). На вищевказаних зимових черевиках виявлена кров (т.6 а.п. 125-130).

Згідно висновку експерта №307мб від 21 квітня 2014 року, на взутті, вилученому за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , виявлено сліди крові, які належать ОСОБА_67 (т.6 а.п. 257-261).

По епізоду розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_20 вина обвинувачених ОСОБА_31 , ОСОБА_35 підтверджується показаннями їх самих та іншими доказами, які узгоджуються між собою, зокрема, з показань потерпілої ОСОБА_20 , вбачається, що 08 лютого 2014 року вона проходячи неподалік від будинку АДРЕСА_8 , побачила трьох хлопців: один високого зросту, другий середнього, а третій був зовсім маленький. Коли вона пройшла повз них та почала відходити, один з хлопців наздогнав її та став перед нею, вона зупинилася. В цей момент хтось збоку наніс їй в обличчя удар металевим предметом. Від удару вона впала на землю та почала кричати. Тоді ці хлопці втекли.

Згідно протоколів пред`явлення осіб для впізнання, потерпіла ОСОБА_20 серед пред`явлених підлітків впевнено впізнала ОСОБА_53 , ОСОБА_35 та ОСОБА_52 , як осіб, які здійснили на неї напад ввечері 08 лютого 2014 року по вул. Текстильників біля будинку №9 в м. Чернігові (т.4 а.п. 163-171).

З висновку експерта №109 від 23 травня 2014 року вбачається, що у Мельник маються тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток основи черепу в області решітчастого лабіринту, забиття головного мозку, назальноїліквореї, відкритого багатоуламкового перелому кісток носа, двобічних переломів лобних відростків верхньої щелепи, забійно-рваних ран обличчя, парарбітальних гематом обличчя, які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, в тому числі в результаті нанесення ударів металевим розвідним ключем (т.6 а.п. 157-163).

Також по епізоду розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_44 вина обвинуваченого ОСОБА_31 , ОСОБА_35 підтверджується їх показаннями, показаннями потерпілого ОСОБА_44 , який показував, що на початку лютого 2014 року, після 19-ої години, він повертався додому по вул. Горького, повз річку Стрижень. До нього підійшли три молодих хлопця, з яких один попрохав закурити, на що у відповідь він сказав, що курити не бажано. Одразу ж він відчув удар по голові. Після цього йому завдали удари в груди і зіштовхнули в обрив, де якимсь залізним предметом нанесли по голові ще п`ять ударів. Він сказав, що все віддасть і віддав гроші в сумі 950 грн. та мобільний телефон. Після цього ще завдали по голові близько 10 ударів залізним предметом, схожим на ключ. Забрали у нього сумку, яку потім викинули в сторонку.

Згідно протоколу огляду місця події неподалік від будинку №94 по вул. Горького в м. Чернігові по правому берегу річки Стрижень було виявлено сумку коричневого кольору, рукавички, п`ять пакетів корму «Кітікет», курячі яйця, компакт-диск, паперовий блокнот, паперову папку, металеву візитницю з візитками на ім`я ОСОБА_69 , навушники, ЮСБ-кабель, зарядний пристрій для мобільного телефону. Неподалік від речей на снігу були виявлені плями червоного кольору (т.8 а.п. 4-5).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 24 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_70 в присутності понятих детально розповів, як на нього було здійснено напад трьома незнайомими хлопцями, куди та чим були нанесені удари та що у нього було викрадено (т.8 а.п. 10-13).

Згідно протоколу обшуку від 16 лютого 2014 року, у ОСОБА_71 , який є братом ОСОБА_8 , було вилучено мобільний телефон, який належав ОСОБА_72 (т.8 а.п. 22-24).

З висновку експерта №325 від 19 червня 2014 року вбачається, що у ОСОБА_44 маються тілесні ушкодження у вигляді забитих ран волосяної частини голови і правої надбрівної області, які виникли від дії тупих твердих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідні тілесні ускодження по даті утворення можуть відповідати даті 09 лютого 2014 року (т.8 а.п. 41-45).

Вина обвинувачених в умисному скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується й іншими доказами, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 даних в судовому засіданні суду першої інстанції, з яких вбачається, що малолітній ОСОБА_26 перед своїми однолітками вихвалявся дорослими друзями, з якими вчинив декілька вбивств.

Кваліфікація обвинувачених правильна, так як своїми умисними діями - ОСОБА_34 та ОСОБА_32 скоїли кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 187, ч.4 ст. 187, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України, які виразилися в скоєнні умисного протиправного заподіяння смерті, вчиненого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, вчинених особами, які раніше вчинили умисне вбивство; в скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; в скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого особами, які раніше вчинили розбій.

- Беребера скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 187, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті, вчиненого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_27 на протокол слідчого експерименту, проведеного за участі ОСОБА_26 , з якого вбачається, що ОСОБА_27 був відсутній при нападі на ОСОБА_29 , є безпідставними та не заслуговують на увагу. Сам обвинувачений ОСОБА_27 та інші обвинувачені у своїх паказаннях у судовому засіданні суду 1 інстанції та на досудовому розслідуванні підтвердили факт перебування Беребери при заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_29 , що узгоджується з іншими доказами.

Доводи апелянта-Беребери, щодо недопустимості доказів показань свідків неповнолітнього ОСОБА_24 та малолітнього ОСОБА_25 , на які суд посилався в своєму рішенні безпідставні. Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. В ч.2 цієї статті визначається вичерпний перелік істотних порушень прав людини і основоположних свобод. Апелянт не навів ні однієї підстави, яка б давала можливість визнати показання свідків, як недопустимий доказ.

Відповідно до ч.2 ст. 96 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Звернення уваги в апеляційних скаргах обвинуваченим ОСОБА_27 , захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на те, що проведення аудіо- відеконтролю обвинувачених в Чернігівському слідчому ізоляторі було здійснено без ухвал слідчого судді, тобто з порушенням вимог ст. 260 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки дозвіл на проведення вказаних негласних слідчих дій надано ухвалами апеляційного суду Чернігівської області №275т від 20 березня 2014 року, № 363т, №364т, №365т від 18 квітня 2014 року. Крім того, твердження, що матеріали відповідного контролю не були предметом безпосереднього дослідження в суді, як того вимагає ст. 23 КПК України, спростовується журналом судового засідання (т.2 судового провадження, а.п. 143-144), відповідно до якого дослідження звуко- та відеозаписів здійснювалося фрагментарно.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для визнання недопустимими доказами протоколів про результати аудіо-, відео контролю особи від 11 квітня 2014 року та 20 червня 2014 року, оскільки негласні слідчі дії були проведені та оформлені відповідно до вимог КПК України, законним способом отримання доказів.

Посилання захисника Якуби щодо приєднання судом 1 інстанції до обвинувального акту всіх матеріалів досудового розслідування, як істотне порушення норм КПК - безпідставне. Відповідно до ч.1 ст.414 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. В даному випадку, приєднання всіх матеріалів досудового розслідування, не перешкоджало суду ухвалювати законне рішення. Суд, відповідно до ст.349 КПК України, визначив обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження і в основу вироку поклав належні та допустимі докази, які були досліджені в судовому засіданні.

Не погоджуючись з визначенням у вироку суб`єктивної сторони вбивства відносно всіх обвинувачених, апелянти посилались на роз`яснення в п.22 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року, що питання про умисел на вбивство необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого, враховуючи спосіб, знаряддя, кількість, характер, локалізацію тілесних ушкоджень,причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала подіїю.

Саме із зазначеного і виходив суд, визначаючись щодо умислу на вбивство та вчинення ними правопорушень за попередньою змовою групою осіб, ретельно перевіряючи доводи сторони захисту, з наведенням у вироку докладних мотивів та висновків, які ґрунтуються на матеріалах провадження, з чим і погоджується колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що аналіз всіх показань у сукупності з іншими наведеними доказами підтверджують наявність в діях обвинувачених як умислу на розбійний напад та вбивство, так і попередньої змови групи осіб на вчинення інкримінованих ними кримінальних правопорушень, оскільки вони були обєднані спільним умислом, спиралися у своїх діях один на одного, усвідомлювали, що спільними діями вчиняють злочини, до початку злочинів домовилися про спільне їх виконання, про що свідчать їх дії, діяли узгоджено, їх ролі були розподілені, враховуючи кількість нанесених ударів потерпілим при вбивстві, й всі вони виконали той обсяг дій, який вважали необхідним для реалізації свого умислу.

Колегія суддів не вбачає підстав для закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , як того просив останній та закриття кримінального провадження за вбивство відносно інших обвинувачених.

Безпідставні також твердження захисника ОСОБА_9 стосовного того, що судом не доведений факт того, що ОСОБА_10 наносив удари загиблим, які б могли спричинити смерть, вину у формі прямого умислу, а також факт змови на скоєння вбивства з метою заволодіння майном. Вони спростовують наведеним доказами по кримінальному провадженню.

Матеріали кримінального провадження не містять обставин, що можуть викликати сумніви у правильності рішення суду.

Посилання захисника ОСОБА_14 на те, що формування колегії суддів в суді першої інстанції по даному кримінальному провадженню було здійсненно з порушенням вимог законодавства, а відтак кримінальне провадження проводилося не законним складом суду - не заслуговує на увагу. Відповідно до п. 3.1.6 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України №30 від 26 листопада 2010 року, справа розглядається колегією суддів, до складу якої входить призначений автоматизованою системою головуючий суддя або суддя-доповідач. Засади формування колегії суддів визначаються зборами суддів відповідного суду з унеможливленням впливу на формування осіб, зацікавлених у результатах судового розгляду справи. У даному кримінальному провадженню автоматизованою системою був визначений доповідач суддя ОСОБА_1 , склад колегії суддів був визначений протоколом зборів суддів, що не суперечить вищевказаному Положенню про автоматизовану систему документообігу суду (а.п.164-165, 196-197 т.1).

Крім того, цей же захисник наполягав на порушенні судом 1 інстанції порядку призначення підготовчого судового провадження, що тягне за собою скасування вироку та призначення нового судового розгляду, так як при колегіальному розгляді призначення підготовчого судового розгляду повинно здійснюватися колегіально. Дані доводи захисника не заслуговують на увагу з слідуючих підстав.

Відповідно до ч.2 ст.31 КПК України, кримінальне провадження в суді 1 інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів. Призначення дати проведення підготовчого судового розгляду не є судовим розглядом кримінального провадження. А вже всі питання, пов`язані з порядком здійснення підготовчого судового провадження повинно вирішуватися, в даному випадку і відповідно до ст.314 КПК України колегіально, що суд 1 інстанції і дотримався (а.п.166,198,238-240 т.1).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх характер, кількість епізодів, його роль в скоєнні злочинів, наявність у нього знарядь злочинів, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд також врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх характер, кількість епізодів, ступінь його вини в скоєному, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих обставин.

Враховуючи ступінь тяжкості та характер вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, ступінь його вини, один епізод, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих, дійшов вірного висновку, застосувавши до обвинуваченого міру покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений ч.2ст.115 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд призначив основне покарання обвинуваченим, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання.

Щодо призначення обвинуваченим за вчинення інкримінованим правопорушень додаткового покарання у виді конфіскації майна, то колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо незаконності його призначення. Відповідно до ч.2 ст. 98 КК України, конфіскація майна не входить до переліку додаткових покарань, які можуть бути застосовані до неповнолітніх, тому в цій частині вирок підлягає зміні.

Підлягає зміні і ухвала Новозаводського суду м.Чернігова від 11 вересня 2014 року про виправлення допущених у вироку описок.

Відповідно до ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Під описками слід розуміти неправильне написання слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків.

Вирішуючи питання про виправлення описки, суд не вправі змінювати суть судового рішення, змінювати його зміст, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи, тощо).

В даному випадку, суд змінив судове рішення в частині призначення додаткового покарання обвинуваченим ОСОБА_54 , ОСОБА_40 та ОСОБА_27 , що суперечить ст.379 КПК України і в цій частині ухвала суду є незаконна.

Всі аргументи апеляційних скарг судом апеляційної інстанції перевірені та на переконання колегії суддів, істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, що б призвело до безумовного скасування вироку, допущено не було.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 413, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2014 року змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення обвинувачаченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації ? частини майна, яке належить на праві власності.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2014 року змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали формулювання суд щодо визнання обвинувачених винними та призначення останнім покарання: « ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання: - за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна;

ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання: - за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 13 років позбавлення волі без конфіскації майна;

ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання: - за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за п.п.6, 12, ч.2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна».

В решті вирок та ухвалу залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4