Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Пивовара В.Ф. і Редьки А.І.
розглянула в судовому засіданні в м. Києві
25 січня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 7
вересня 2005 року, яким
раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 3 ст. 166 КК України (1960 року) на 5 років позбавлення волі з
позбавленням права працювати в органах внутрішніх справ на 3 роки;
за ч. 3 ст. 101 КК України (1960 року) на 6 років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 364 КК України (2001 року) на 2 роки обмеження волі з
позбавленням права працювати в органах внутрішніх справ на 2 роки;
за ч. 2 ст. 365КК України (2001 року) на 4 роки позбавлення волі з
позбавленням права працювати в органах внутрішніх справ на 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 остаточно призначено 6 років позбавлення волі з позбавленням права працювати в органах
внутрішніх справ на 3 роки.
Цим же вироком засуджено і ОСОБА_2,
вирок щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 11 січня 2005 року вирок залишено без зміни.

Старшого лейтенаната міліції,
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, виконуючи обов'язки дільничного
інспектора ІНФОРМАЦІЯ_2 у Вінницькій
області, 21.10.1995 року у своєму робочому кабінеті в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3,
перевищуючи свої владні повноваження, застосовуючи фізичне насильство до
ОСОБА_3, якого підозрював у крадіжці кроля зі свого домогосподарства, наніс
йому численні удари руками і ногами по різних частинах тіла, результаті чого
ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер.

ОСОБА_1, отримавши усну заяву від
ОСОБА_4 про скоєння крадіжки у її доньки ОСОБА_5 6.06.1998 року не зареєстрував
заяву в КоЗП.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
(майор міліції, працюючий на посаді начальника ВК СМН ІНФОРМАЦІЯ_2),
перевищуючи свої службові повноваження 6.06.1998 року викликали в пункт охорони
громадського порядку смт. Ситківці ОСОБА_6, підозрюваного ними у крадіжці,
скоєній з домогосподарства ОСОБА_5, і
вимагали у нього зізнання та відшкодування збитків. При цьому вони
побили ОСОБА_6, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на
нове розслідування, Посилається на однобічність та неповноту у досдідженні
обставин справи. На його думку, висновки суду щодо його винності у вчиненому
злочині не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що не має
ніякого відношення до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та побиття
ОСОБА_6. Крім того, посилається на порушення його прав на захист апеляційною
інстанцією, а саме, що судом не було повідомлено про день розгляду справи
апеляційною інстанцією учасників процесу та не ознайомлено учасників процесу з
додатковими матеріалами.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як видно з матеріалів справи,
висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинених злочинах грунтуються
на зібраних та ретельно перевірених в судовому засуданні доказах. Доводи ж у
касаційній скарзі про невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи безпідставні.

Так, із показань свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 вбачається, що вони бачили як ОСОБА_1 своїм мотоциклом підвіз
ОСОБА_3 додому та допоміг йому вийти з коляски. Потерпілий не зміг зайти до
будинку сам і йому допомогли зайти туди.
ОСОБА_3 повідомив, що його побили.

Свідок ОСОБА_10 показала, що
потерпілий ОСОБА_3 повідомив про те, що він вкрав кроля у ОСОБА_1 і той привіз
його в свій службовий кабінет та побив
його.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12
підтвердили факт перебування ОСОБА_3 в службовому кабінеті ОСОБА_1.

Згідно з висновками судово-медичної
експертизи потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від
яких настала його смерть.

Потерпілий ОСОБА_13 показав, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 викликали його до кабінету карного розшуку та побили його.
При цьому вимагали від нього визнання своєї вини у вчиненнні крадіжки з
домогосподарства ОСОБА_5 та написання розписки про відшкодування збитків.

Свідок ОСОБА_14 показала, що
ОСОБА_13 розповів їй про його побиття ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Факт не реєстрації заяви щодо
крадіжки з домогосподарства ОСОБА_5 підтвердили ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Як убачається з матеріалів справи,
слідчими органами й судом досліджені всі обставини, які могли б мати значення
для справи, тому посилання у скарзі на однобічність і неповноту досудового й
судового слідства у справі необгрунтовані.

Дії засудженого ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 166, ч. 3 ст. 101, ч. 1 ст. 364,
ч. 2 ст. 365 КК України кваліфіковано правильно.

Призначене покарання
відповідає вимогам кримінального закону і є справедливим.

Посилання засудженого ОСОБА_1 на
порушення його прав на захист апеляційним судом безпідставні.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_15 брали участь у розгляді справи апеляційним
судом, ніяких клопотань не заявляли.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування чи
зміни судових рішень, не встановлено.

Підстав для призначення
справи до касаційного розгляду з повідомленням зазначених у ст. 384 КПК України
осіб не вбачається.

Керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційної
скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

В.Г. Жук В.Ф. Пивовар А.І. Редька