АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004421, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
07.12.1998 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, за ч. 2 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року);
10.07.2000 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року);
30.07.2002 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України;
23.04.2003 року Васильківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України;
28.12.2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України;
08.10.2010 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України;
21.02.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ст.ст. 70, 71 КК України;
27.11.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України;
29.10.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 5-ть років 6-ть місяців позбавлення волі;
обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України;
за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5-ти років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч. 4 ст.. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014 року у виді 6-ти років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено. Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 41 145 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.
По справі вирішено питання щодо судових витрат.
Відповідно до вироку, ОСОБА_5 26 травня 2014 року, приблизно о 14 год., керуючи технічно несправним автомобілем марки «Пежо 405», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не витримав безпечного інтервалу та дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення з маршрутним таксі «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився на зупинці громадського транспорту по вул. Міцкевича в м. Києві, для висадки та посадки пасажирів. Після чого виїхав на зупинку громадського транспорту де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1228/е від 15 липня 2014 року потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1423/е від 01 вересня 2014 року потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити йому більш м`яке покарання.
В обґрунтування своїх вимого апелянт зазначає, що суд першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання не врахував пом`якшуючих обставин. Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції на протязі всього розгляду справи ставився до нього упереджено, не професійно та з порушенням принципу гуманності, що в свою чергу, на думку обвинуваченого, вплинуло на об`єктивність призначеного йому покарання.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та просив вирок суду залишити в силі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що суд першої інстанції не об`єктивно та упереджено визначив йому вид та міру покарання, то на думку колегії вони є безпідставними.

Зі змісту вироку вбачається, що міра порання ОСОБА_5 призначена у відповідності з вимогами ст.. 65 КК України, та за своїм видом і розміром є справедливою, відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, є необхідною та достатньою для його виправлення, перевиховання і попередження вчиненню нових злочинів.

Так, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся.

Також судом було встановлено обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання. Зокрема, пом`якшуючою обставиною суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 66 КК України, визнав щире каяття, а обставиною яка

обтяжує покарання рецидив злочину.
Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Приймаючи до уваги вище зазначені обставини, а також, те що ОСОБА_5 був раніше неодноразово судимий, що свідчить про відсутність у нього наміру стати на шлях виправлення, обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення, суспільну небезпеку вчинених останнім дій, а саме наявність двох потерпілих, які отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості ним вчиненого, а тому не вбачає об`єктивних підстав для його пом`якшення.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/587/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач - ОСОБА_1