Справа №1-157/12
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2012 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі : головуючого-судді Літвінової О.Г

при секретарі Гринчак Р.В.

з участю прокурора Шевчук С.І.,

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. бульвар Героїв Сталінграду, 6/73, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 03.11.2006 року Шевченківським районним судом м.Чернвіці за ст. 185 ч.3, 186 ч.2,70, 75 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 13.02.2008 року Шевченківським районним судом м.Чернвіці за ст. 186 ч.2, 69,71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений умовно достроково 07.08.2010 року невідбутний термін 1 рік 3 дні,

в скоєні злочину передбаченого ст.ст. 186 ч.2, 189 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

На початку червня 2011 року біля 16 години, ОСОБА_2 І,Р., перебуваючи на території ДНЗ №10 по бульвару Героїв Сталінграду, м.Чернівці, з корисливих спонукань, умисно, протиправно, погрожуючи застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, відкрито заволодів у неповнолітнього ОСОБА_3 мобільним телефоном «НОКІА»вартістю 1400 грн., чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, в кінці червня 2011 року біля 21-00 години, ОСОБА_2, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, маючи на меті відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи в підїзді будинку № 4 по бульвару Героїв Сталінграду м.Чернівці, погрожуючи застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, відкрито заволодів у неповнолітнього ОСОБА_3 срібний ланцюжком вартістю 150 грн., чим своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди.

В середині червня 2011 року біля 12-00 годині підсудний діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих спонукань, маючи на меті незаконне заволодіння чужим майно, перебуваючи на території ДНЗ № 10 по бульвару Героїв Сталінграду, м.Чернівці, погрожуючи застосувати насильство до неповнолітнього ОСОБА_3 став вимагати у останнього передати гроші в сумі 70 грн. В цей же день біля 14-0 год. ОСОБА_3 боячись, що ОСОБА_2 може реально його побити, позичив у своїх знайомих гроші, після чого на території ДНЗ №10 по бульвару Героїв Сталінграду м.Чернівці, передав ОСОБА_2 гроші в сумі 70 грн.

Крім цього, наступний день в середині червня 2011 року біля 12-40 години ОСОБА_2, діючи повторно, умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті незаконне заволодіння чужим майном, , перебуваючи на території ДНЗ №10 по бульвару Героїв Сталінграду, м.Чернівці, погрожуючи застосувати насильство до неповнолітнього ОСОБА_3 став вимагати у неповнолітнього ОСОБА_3 гроші. Потерпілий ОСОБА_3 , боячись, що ОСОБА_2 може реально його побити, позичив у своїх знайомих гроші в сумі 30 грн. і передав їх ОСОБА_2

В судовому засіданні підсудний свою вину визнав повністю, не визнав цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_4 та згідно ст. 63 Конституції України відмовився давати покази в судовому засіданні. Покази дані ним на досудовому слідстві підтримує в повному обсязі.

Так, будучи допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_2 показав, що неповнолітнього ОСОБА_3 знає на протязі декількох років і у них склались неприязні відносини. В середині червня він зустрів потерпілого ОСОБА_3 на території ДНЗ №10 по бульвару Героїв Сталінграду і побачив у нього сенсорний мобільний телефон «НОКІА». Він запропонував потерпілому помінятись на більш дешевий телефон «НОКІА», однак ОСОБА_3 відмовився. Він став погрожувати потерпілому, що побє його і ОСОБА_3 віддав йому свій мобільний телефон. Він знав, що потерпілий його боїться і використовував це. Телефон він поміняв на інших і йому за нього дали ще 200 грн.

Через декілька днів він знову зустрів неповнолітнього ОСОБА_3 на території ДНЗ №10 і побачив у нього срібний ланцюжок. Він поросив його поносити. ОСОБА_3 відмовився і тоді ОСОБА_2 став знову його погрожувати. ОСОБА_3 віддав йому ланцюжок. В подальшому ланцюжок був вилучений у нього працівниками міліції.

Ще через декілька днів він знову зустрів ОСОБА_5 і сказав йому, що потрібні гроші. Він відповів, що у нього не має. ОСОБА_2 став погрожувати потерпілому і останній на слідуючий день приніс йому 70 грн. а на наступний день 30 грн. У вчиненому розкаюється, просить суд суворо не карати. Цивільний позов визнає частково, так як телефон і ланцюжок були не новими.

Крім повного визнання вини підсудним, його вина підтверджується доказами, зібраними в матеріалах справи, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_4, яка в судовому засіданні показала, що у неї є син ОСОБА_3. В 2010 році вона подарувала синові срібний ланцюжок.

В 2011 році він помітила, що у сина немає його мобільного телефону, який вона йому купила за 1400 грн. Коли почала сина розпитувати він нічого не казав.

На початку 2012 року їй зателефонували з Шевченківського РВ УМВС України і коли вона пішла до них, то дізналась, що срібний ланцюжок та мобільний телефон у її сина забрав ОСОБА_2. З цього приводу написала заяви до міліції. По кримінальній справі заявила цивільний позов на суму 1650 грн., який підтримує в повному обсязі.

- показами неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3, який будучи допитаний

судовому засіданні з участю законного представника пояснив, що знає ОСОБА_2 декілька років. Останній його часто ображав і він ОСОБА_2 баявся.

Приблизно в червні 2011 року він зустрів ОСОБА_2 на території ДНЗ №10. ОСОБА_2 вимагав у нього помінятись мобільним телефонами. Він спочатку відмовлявся, однак ОСОБА_2 почав погрожувати його побити, він перелякався і віддав свій мобільний телефон.

Через декілька днів він знову зустрів ОСОБА_2 на території школи. ОСОБА_2 побачив у нього срібний ланцюжок. Почав вимагати дати його поносити. Він відповів, що це подарунок матері, однак ОСОБА_2 пригрозив йому побиттям. Він злякався і віддав йому ланцюжок.

Ще через декілька днів, він знов зустрів ОСОБА_2 потів втекти, однак не встиг. ОСОБА_2 сказав, що йому потрібні гроші. Він відповів, що у нього немає. ОСОБА_2 сказав, що його не бентежить і сказав, що якщо він не принесе гроші, то він його сильно побє. Злякавшись ОСОБА_2 він пішов до друзів позичив 70 грн., а на наступний день ще 30 грн. і віддав їх ОСОБА_2. Через деякий час мама почала питати у нього за телефон і ланцюжок і він їй все розповів.

- заявою ОСОБА_4 ( а.с.26,33,40,47)

- явками з повинною ОСОБА_2 ( а.с. 24,31,38,45)

- протоколом виїмки та огляду речових доказів ( а.с. 60-65)

- протоколом відтворення обстановки та обставин події ( а.с. 102-107).

Суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_2 знайшла своє підтвердження, його дії вірно кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України, оскільки він повторно скоїв відкрите викрадення чужого майна ( грабіж) поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого та за ст. 189 ч.2 КК України вимагання, вчинене повторно, з погрозою насильства над потерпілим.

Призначаючи покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини що помякшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, вчинив злочину в період умовно-дострокового звільнення, на обліку в Чернівецькій обласній психоневрологічній лікарні не перебуває, згідно проведеної по справі наркологічної експертизи не страждає алкоголізмом та не потребує примусового лікування від нього, по місцю проживання характеризується посередньо, вчинені підсудним злочини відносяться до категорії тяжких злочинів.

Обставин, які б обтяжували покарання підсудного суд визнає вчинення злочину відносно неповнолітнього.

Те, що підсудний розкаявся у скоєному, дав суду зізнавальні показання, зявлення з зізнанням, суд визнає як обставини, що помякшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням зазначених обставин та особи винного, суд вважає за необхідне призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої необхідно задоволити повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1650 ( одну тисячу шістсот пятдесят) грн.. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321-324 КПК України, суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним і призначити покарання :

- за ст. 189 ч.2 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

- за ст.186 ч.2 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

- на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Чернвіці від 13.02.2008 року та остаточно призначити покарання у вигляді 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу, залишити ОСОБА_2 обраний запобіжний захід тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, а саме з 07 січня 2012 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволити в повному обсязі. Стягнути з засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1650 ( одну тисячу шістсот пятдесят) гривень 00 коп.

Речові докази по справі : срібний ланцюжок, який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_4 залишити за належністю - потерпілій ОСОБА_4

На вирок може бути подано апеляцію на протязі 15 діб з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку, до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

СУДДЯ О.Г.Літвінова