ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/7119/14-к

31.03.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0001275 за обвинуваченням:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, освіта середня повна, не одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, не працевлаштований, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Хрестівка Чаплинського району Херсонської області, українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, не одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, працював дистриб`ютором, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимості не має

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановив:
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою 26.03.2014 року близько 04-00 год., знаходячись неподалік нічного клубу «Его», розташованого за адресою: м. Херсон, пр. Ушакова, 50, переслідуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів відкрито, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_6 , що виразилось в нанесені їй ОСОБА_8 одного удару в область правої скроні, від якого остання впала на землю, викрали жіночу сумку ОСОБА_6 вартістю 150 грн., в якій знаходились її речі: мобільний телефон «Алкатель» вартістю 270 грн. із сім - картою оператора зв`язку ПрАТ «МТС Україна» вартістю 10 грн., пенсійне посвідчення, видане на ім`я потерпілої, яке матеріальної цінності для неї не має, гаманець вартістю 20 грн. з грошима в сумі 50 грн., ключі від квартири, які матеріальної цінності для потерпілої не мають, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 500 грн..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, а також частково оспорив фактичні обставини справи, заперечивши як наявність попередньої змови між ним та ОСОБА_9 на вчинення зазначеного злочину, так і причетність ОСОБА_9 до його вчинення, вказавши, що протиправні дії відносно потерпілої він вчинив сам. Розповів, що до подій у справі він з ОСОБА_9 проживав за однією адресою. 26.03.2014 року близько 4-00 год. вони вийшли з помешкання, де проживали на той час, щоб прогулятися, та направилися в сторону залізничного вокзалу. В той момент, коли вони йшли по пр-ту Ушакова неподалік нічного клубу «Его», він побачив раніше незнайому йому жінку, якою є потерпіла ОСОБА_6 , яка йшла попереду них, на що звернув увагу і ОСОБА_9 з тієї причини, що його здивувало те, що жінка йде по вулиці сама в такий ранній час. Після цього вони продовжили йти у тому ж напрямку, рухаючись за потерпілою. В той момент, коли вони наближалися до потерпілої, ОСОБА_10 відійшов в сторону справити природні потреби, а він через потребу у грошах для оплати за проживання вирішив забрати у потерпілої сумку. З цією метою він швидким кроком наздогнав потерпілу, вдарив її рукою ззаду в обличчя, знаходячись у той момент у неї за спиною, від чого вона впала на землю, після чого він зірвав з неї сумку та побіг у двори. Коли впевнився у тому, що потерпіла пішла, він вийшов та підійшов до ОСОБА_10 , який у той момент стояв на стежці, де відбулися описані ним події за його участю та участю потерпілої, і вони пішли додому. Вдома він оглянув викрадену у потерпілої сумку та виявив в ній мобільний телефон, гаманець, у якому були гроші в сумі 50 грн., а також пенсійне посвідчення і ключі. Сумку потерпілої він викинув, телефон віддав ОСОБА_10 , який, як йому відомо, у подальшому його продав, гроші - віддав власниці квартири, де вони проживали, у якості оплати за проживання. Пенсійне посвідчення потерпілої залишилося у квартирі, де він з ОСОБА_10 проживав, та у подальшому було виявлено і вилучено працівниками міліції. Заявив, що протокол, складений на досудовому розслідуванні за його участю за результатами проведення слідчого експерименту, не може бути використаний як доказ у справі, оскільки отриманий внаслідок застосуванням до нього працівниками міліції незаконних дій. Так, показав, що після затримання у відділенні міліції працівники міліції його били та написали показання від його імені так, як вважали за потрібне. Ті показання він підписав, не читаючи. Перед проведенням слідчого експерименту вони дали йому прочитати вказані показання та говорили, щоб під час проведення слідчого експерименту він розповідав та показував про обставини вчинення ним злочину щодо потерпілої так, як було зазначено в тих показаннях, і говорив, що робив це спільно з ОСОБА_10 , внаслідок чого тоді він показав про дії ОСОБА_10 , яких в дійсності той не робив. Разом з цим показав, що тілесних ушкоджень при поміщенні до ІТТ, куди він був доставлений в день затримання вночі, у нього не було. Заяв щодо застосування до нього незаконних методів слідства на досудовому розслідуванні не подавав, звернувся з такою заявою до правоохоронних органів в ході судового розгляду даної справи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та заявив, що потерпілу він не бив і сумку в неї не забирав. Разом з цим, підтвердив показання ОСОБА_8 про те, що 26.03.2014 року вночі (близько 3 4 год.) вони разом гуляли на пр. Ушакова, де біля нічного клубу «Его» побачили раніше незнайому їм жінку, яка йшла попереду них. Розповів, що деякий час вони йшли в тому ж напрямку, в якому йшла та жінка. Перебуваючи на відстані 5-7 м від тієї жінки, ОСОБА_11 сказав йому, що відійде, він також сказав ОСОБА_8 , що йому треба відійти, після чого ОСОБА_11 побіг в сторону жінки, а він відійшов за дерево справити природні потреби. Перебуваючи там, почув хлопок та зрозумів, що та жінка впала, тоді ж чув, як вона декілька раз кричала «Повернись!». Після цього, направившись в ту сторону, куди побіг ОСОБА_11 , побачив, що жінка вже йшла в бік залізничного вокзалу до нього спиною, він ( ОСОБА_10 ) перед цим до неї не підходив, вона його не бачила. Колесник в той момент йшов йому назустріч. Коли останній підійшов до нього, він побачив у нього сумку, про те, що саме перед тим сталося і де він взяв ту сумку, ОСОБА_11 йому не розповідав. Після цього вони пішли додому, де ОСОБА_11 дістав з тієї сумки мобільний телефон та пенсійне посвідчення, телефон віддав йому, він його у той же день вранці продав у магазині на центральному ринку. Показав, що під час досудового розслідування потерпіла в ході проведення впізнання вказала на нього як особу, яка була на місці вчинення відносно неї протиправних дій. При цьому визнав, що потерпіла це зробила відразу після пред`явлення їй осіб для впізнання, серед яких був і він, з впевненістю та самостійно, ніхто з присутніх їй у цьому не допомагав.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового слідства та перевірених і досліджених судом доказів, які суд визнає належними та допустимими.

Так, доводи обвинувачених щодо невизнання своєї вини спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка послідовно та детально розповіла про протиправні дії кожного з них відносно неї, зокрема, показала, що 26.03.2014 року о 04-00 год. йшла на роботу по пр. Ушакова, мала при собі на лівому плечі жіночу сумку, у якій були мобільний телефон з сім картою «МТС», пенсійне посвідчення на її ім`я, гаманець з грошима в сумі 50,0 грн. та ключі від квартири. Біля магазину з іноземною назвою отримала удар ззаду справа в область правої брови, від чого впала на землю, однак відразу ж підвелася і побачила біля себе двох раніше незнайомих осіб - справої сторони від неї був хлопець, яким є обвинувачений ОСОБА_11 , з лівої сторони хлопець, яким є обвинувачений ОСОБА_10 , який в той момент тримав її сумку. З впевненістю ствердила, що тими особами були саме обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , зазначивши, що добре їх запам`ятала на вигляд і не сумнівається, що особами, які пограбували її, є саме вони. Після того вона почала кричати, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пішли, вона залишилася на тому ж місці, де вони вчинили відносно неї протиправні дії, куди до неї невдовзі підійшли працівники міліції. На досудовому розслідуванні впізнала ОСОБА_10 , як особу, яка після нанесення їй удару несла належну їй сумку, про що слідчим було складено документ, вона його підписала.

Даних, які б ставили під сумнів правдивість наведених показань потерпілої, не встановлено, обставини, про які вона повідомила, підтверджуються іншими об`єктивними доказами у справі, тому суд визнає їх достовірними і кладе в основу вироку.

Так, наведені показання потерпілої про час та місце, де ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відносно неї були вчинені протиправні дії, відповідають даним, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 21.05.2014 року, проведеного у присутності понятих за участю обвинуваченого ОСОБА_8 (а.с. 157-160).

При цьому, з цього протоколу видно, що під час проведення тієї слідчої дії обвинувачений ОСОБА_8 показав про те, що його протиправні дії щодо потерпілої виразилися у тому, що наздогнавши потерпілу, він вдарив її, внаслідок чого вона впала на землю, після чого вирвав у неї сумку та побіг з нею в сторону приміщення банку, розташованого неподалік.

Разом з цим, тоді ж він показав, що безпосередньо перед тим він обговорював з ОСОБА_10 можливість пограбування потерпілої, на що той сказав, що він потерпілу бити не буде, що свідчить про те, що заздалегідь до початку злочину між ними мало місце планування його вчинення, зокрема, домовленості щодо дій кожного з них під час цього, а отже спростовує доводи обвинувачених про відсутність попередньої змови між ними. Вказав, що в той момент, коли він бив потерпілу та забирав у неї сумку, ОСОБА_10 знаходився у нього ззаду, причому тоді він не говорив, що останній відходив в сторону у своїх справах, як про це показав у судовому засіданні, що свідчить про нестабільність його показань в цій частині і дає підстави не довіряти таким показанням. Крім того, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_11 розповів, що в той момент, коли він почав бігти, забравши у потерпілої сумку, ОСОБА_10 побіг за ним, що вказує на те, що вони спільно залишили місце вчинення злочину. Також тоді ж ОСОБА_11 показав, що добігши до приміщення банку, вони разом оглянули вміст сумки, у якій виявили, зокрема, телефон, ОСОБА_10 його там же забрав.

У суду не має підстав визнати, що наведені показання під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 дав внаслідок застосування до нього недозволених методів ведення слідства та розповів і показав про обставини вчинення протиправних дій відносно потерпілої так, як йому вказали працівники міліції виходячи з наступного. В тих показаннях містяться такі деталі, які могли бути відомі лише йому, як виконавцю злочину. В частині викладення ним характеру розвитку подій та послідовності інкримінованих саме йому дій вони повністю узгоджуються з показаннями потерпілої, що свідчить про те, що вони відповідають фактичним обставинам, які тоді відбулися, і спростовують показання ОСОБА_8 про те, що саме так йому сказали говорити працівники міліції.

Розбіжності між показаннями ОСОБА_11 , які містяться у протоколі слідчого експерименту, та показаннями потерпілої про дії ОСОБА_9 під час тих подій, на думку суду, свідчать не про неправдивість його показань вцілому, які він дав під час проведення слідчого експерименту, і, зокрема, з приводу дій ОСОБА_10 , а про їх добровільність та відсутність тиску при їх наданні, і про те, що вже тоді він дав показання відносно ОСОБА_9 з метою пом`якшення своєї відповідальність за вчинене та сприяння уникненню відповідальності ОСОБА_10 .

Заява ОСОБА_8 про застосування до нього під час досудового слідства незаконних заходів була перевірена і постановою прокурора кримінальне провадження з цього приводу було закрито у зв`язку з відсутністю події вказаного кримінального правопорушення (а.с. 232-234).

Аналогічна заява ОСОБА_9 про застосування до нього працівниками міліції незаконних дій також була предметом прокурорської перевірки, за результатами якої кримінальне провадження було закрите з тієї ж підстави (а.с. 192-194).

Вказані постанови ніким не оскаржувались і не були скасовані.

Про правильність визначеної органом досудового розслідування кримінально правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , крім зазначеного вище характеру фактичних обставин, свідчать також показання потерпілої про те, що відразу після того, як сумка вибула з її володіння, ОСОБА_10 був поруч з нею, причому знаходився злівої від неї сторони, де до того в неї була сумка.

Показання потерпілої про отримання нею під час пограбування удару саме в голову та про час, коли це сталося, узгоджуються з даними медичної довідки (а.с. 145).

Обставина, яку обвинувачені не заперечують, про те, що, розпорядившись мобільним телефоном потерпілої, ОСОБА_10 продав його вранці 26.03.2014 року, підтверджується також даними протоколу огляду від 29.03.2014 року, під час якого той телефон у присутності понятих був виявлений та вилучений у розташованому на центральному ринку магазині, належному ПП ОСОБА_12 , підприємницька діяльність якого пов`язана з продажем та ремонтом мобільних телефонів (а.с. 152).

На це ж вказують дані, зафіксовані на диску з відеозаписом з камер відеоспостереження, вилученому під час того ж огляду, а також у протоколі його огляду, який був проведений у присутності понятих (а.с. 153-154).

Свідок ОСОБА_13 , який працює продавцем у зазначеному магазині, у судовому засіданні також підтвердив таку обставину і вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка вранці 26.03.2014 року продала йому мобільний телефон марки «Алкатель» червоного кольору, який невдовзі був вилучений з магазину працівниками міліції.

Належний потерпілій мобільний телефон у подальшому був оглянутий, визнаний речовим доказом та повернутий потерпілій (а.с. 155-156).

На підтвердження того, що той телефон належить саме їй, потерпілою був даний гарантійний талон та коробка до телефону (а.с. 146).

Пенсійне посвідчення потерпілої було виявлене та вилучене у присутності понятих за місцем проживання обвинувачених у квартирі АДРЕСА_2 , у шухляді тумбочки у кімнаті, у якій вони мешкали, - під час проведення у встановленому законом порядку огляду (а.с. 144, 147). У подальшому зазначене посвідчення було оглянуте, визнане речовим доказом та повернуте потерпілій (а.с. 148-151).

Наведені вище дані, що містяться в перевірених та досліджених судом доказах, які визнані належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою і не містять істотних суперечностей, які б впливали на правильність кваліфікації дій обвинувачених, дають суду підстави відкинути доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо непричетності до вчинення інкримінованого йому відносно потерпілої злочину та доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо часткового визнання вини у вчиненні інкримінованого йому злочину і розцінити їх як обраний спосіб захисту з метою уникнення ОСОБА_9 відповідальності за вчинене та пом`якшення відповідальності ОСОБА_8 ..

Оцінивши зазначені вище докази у сукупності, суд вважає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, і приходить до висновку, що його винуватість у вчиненні цього злочину доведена.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, і приходить до висновку, що його винуватість у вчиненні цього злочину доведена.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який за законом віднесений до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується позитивно, був зайнятий суспільно корисною працею, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, судимості не має, обставиною, яка пом`якшує покарання, визнає часткове визнання обставин справи, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено і вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, який, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який за законом віднесений до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується позитивно, не працевлаштований, є сиротою і у зв`язку з цим виховувався в школі інтернаті, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, бере до уваги стан його здоров`я, обставинами, які пом`якшують покарання, визнає повне визнання своєї вини у вчиненому і часткове визнання обставин, а також щире каяття, яке виразилося у тому, що у судовому засіданні обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого, намір не вчиняти подібних дій у майбутньому та попросив вибачення у потерпілої, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено і вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, який, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Також при обранні міри покарання обвинуваченим суд враховує думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні.

Вирішуючи заявлене обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання щодо застосування до нього амністії, суд виходить з наступного.

Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року №1185-VII набрав чинності з 19 квітня 2014 року, відповідно до положень ст. 12 цього ж Закону його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році, підлягає скороченню наполовину невідбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, вчинений до набрання чинності Законом України Про амністію у 2014 році, на підставі статей 1-5 цього Закону він не підлягає звільненню від відбування покарання.

Разом з цим, відповідно до ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_8 відноситься до осіб, яким можливо скоротити наполовину невідбуту ними частину покарання.

При цьому висновок суду про те, що ОСОБА_8 є суб`єктом амністії, ґрунтується, крім зазначеного, на тому, що наведені вище положення вказаного Закону дають суду підстави вже на даний час визначити його статус як засудженого і вважати, що на час набрання чинності Законом України Про амністію у 2014 році він вже відбував покарання, як це передбачено у ст. 6 цього Закону, оскільки у справі достовірно встановлено, що він був затриманий у зв`язку з вчиненням злочину 02.04.2014 року і саме з цього часу йому слід обчислювати строк відбування покарання.

Обставини, передбачені ст. 8 цього Закону, які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Не застосування амністії до ОСОБА_8 на даний час, на думку суду, погіршить його становище, що за положеннями законодавства є неприпустимим.

З огляду на наведене, його клопотання ґрунтується на законі і встановлені судом обставини дозволяють дійти висновку про можливість скорочення ОСОБА_8 наполовину невідбутої ним частини покарання.

Цивільний позов у справі не пред`явлений.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з поміщенням для відбування покарання до кримінально виконавчої установи закритого типу.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 02 квітня 2014 року.
ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з поміщенням для відбування покарання до кримінально виконавчої установи закритого типу.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 02 квітня 2014 року.
На підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не відбуту частину покарання ОСОБА_8 скоротити наполовину відповідно до положень ст. 11 того самого Закону.

Речові докази у справі:

- пенсійне посвідчення, мобільний телефон «Алкатель 292» вважати повернутими власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий:(підпис)
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_1