УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року жовтня " 21 " дня колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого - Безверхого О.М.

суддів - Демченка М.О., Гончарова М.В.

з участю прокурора -
Кононової Л.Ф.

засудженого -
ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за апеляцією прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок ОСОБА_5., на вирок Білопільського районного суду Сумської
області від 29 травня 2008 року яким:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, судимий

24 червня 2004 року за ст. ст. 15-185 ч.2, 185 ч.2 КК України до 240 годин
громадських робіт.

засуджений за ч.4 ст. 187 КК України на дев'ять років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України остаточно призначено покарання за
сукупністю вироків від 24 червня 2004 року 9 років 30 днів позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання рахувати з 11 березня 2008 року.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що він 20 лютого 2005 року разом з ОСОБА_2.,
засудженим Білопільським районним судом 25.06.2005 року вступили в злочинну змову між собою та
вирішили здійснити напад з метою заволодіння грошима приватних підприємців
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на незаконне
збагачення ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2. попередньо заготовивши для нападу ножі 21 лютого 2005 року біля 8
години в м. Суми зустрілися з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та сіли в салон автомобіля
"ВАЗ-21063" д.н.НОМЕР_1 що належить
ОСОБА_3 і яка в цей час знаходилась в даному автомобілі.

Сівши до автомобіля ОСОБА_1 запропонував підприємцям поїхати до с. Річки
Білопільського району.

Приїхавши в с. Річки близько 9 години з метою реалізації свого
злочинного умислу ОСОБА_1вказав за село в місце де безперешкодно можна
реалізувати злочинний умисел.

Виїхавши на польову дорогу за с. Річки ОСОБА_4 зупинив автомобіль, щоб
оглянути дорогу. В цей час скориставшись тим, що автомобіль зупинився ОСОБА_1
передав заздалегідь заготовлений ніж ОСОБА_2. а один залишив собі.
Скориставшись моментом та реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_1

та ОСОБА_2. за допомогою ножів,
застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров'я, з метою заволодіння
грошима вчинили напад на ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Під час нападу демонструючи вимоги щодо заволодіння грошима, та
погрожуючи кухонним ножем в салоні
автомобіля ОСОБА_2. тримав за голову ОСОБА_3, а ОСОБА_1 наніс ОСОБА_4 ножем
удари в шию чим спричинив останньому
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на заволодіння грошима ОСОБА_1 утримуючи в руках ніж та ОСОБА_2
продовжили вимагати у ОСОБА_3 гроші а коли та відмовилась їх видати ОСОБА_1за допомогою ножа спричинив тяжкі
тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_3

Після цього ОСОБА_4 на ОСОБА_3 для захисту взявши в руки молоток і автомобільний насос і зібрались їхати, але незважаючи на це
ОСОБА_1 з ножем у руках та ОСОБА_2підбігли до автомобіля і продовжили вимагати
гроші. ОСОБА_3 кинула на землю 200 грн.,
якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2заволоділи, чим спричинили ОСОБА_3 матеріальні збитки.

На вирок суду прокурор, який затвердив обвинувальний висновок ОСОБА_5.
подав апеляцію в якій ставить питання
про зміну вироку з виключенням з резолютивної частини вказівки про призначення покарання з
застосуванням ст. 71 КК України і із
зарахуванням в строк покарання час перебування засудженого ОСОБА_1 під вартою з
6 жовтня 2007 року по 10 березня 2008 року. Свої вимоги він мотивує тим, що суд
допустив порушення ст. 14 ч.1
Європейської конвенції про видачу правопорушників та ст. 66 Конвенції « Про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року », суд може призначити
покарання за сукупністю вироків лише в тому випадку, якщо це питання ставилось у клопотанні при видачі
правопорушника. З матеріалів справи вбачається
що ОСОБА_1 був виданий РФ для притягнення його до відповідальності за
ч.4 ст. 187 КК України , тому суд не повинен був при призначенні покарання
застосовувати вимоги ст. 71 КК України .

Крім того суд не зарахував у строк
відбуття покарання термін перебування під вартою обраний під час досудового
слідства. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, був затриманий в
Російській Федерації 6 жовтня 2007 року у зв'язку з оголошеним стосовно нього
розшуком і наданим дозволом на затримання. А тому суд мусив би зарахувати йому
в строк відбуття покарання строк затримання з 6 жовтня 2007 року по 10 березня
2008 року.

Заслухавши доповідь судді, прокурора Кононову Л.Ф., яка підтримала
апеляцію, засудженого ОСОБА_1, який не заперечував проти задоволення апеляції,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи викладені в апеляції колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину
за обставин зазначених у вироку і юридична кваліфікація його дій за ч.4 ст. 187
КК України, є обгрунтованим і законним, і під сумнів в апеляції не ставиться.

4 квітня 2005 року Білопільським районним
Сумської області було винесено постанову, якою був виданий дозвіл на
затримання засудженого ОСОБА_1, стосовно якого був оголошений розшук.

6 жовтня 2007 року на підставі
постанови суду ОСОБА_1 був затриманий в м. Невінномиск РФ.

11 березня 2007 року він був доставлений конвоєм в ІТТ Білопільського РВ
УМВС України в Сумській області.

12 березня 2008 року Білопільським районним судом ОСОБА_1 був обраний
запобіжний захід у виді взяття під варту.

Таким чином засуджений ОСОБА_1 фактично перебував затриманим з 6 жовтня
2007 року, по 11 березня 2008 року, і тому суд при постановленні вироку мусив
би зарахувати в строк відбуття покарання строк затримання з 6 жовтня 2007 року
по 10 березня 2008 року.

16 жовтня 2007 року СУ Міністерства внутрішніх справ України в Сумській
області у відповідності до ст. 56 Конвенції « Про надання допомоги в
правовідносинах по цивільним, сімейним та кримінальним справам » держав членів Співдружності Незалежних держав
від 22 січня 1993 року, звернулось з клопотанням до Генеральної прокуратури
Російської Федерації в якій ставило питання про видачу ОСОБА_1в зв'язку з тим,
що він органами досудового слідства
обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК
України.

Відповідно до ст. 14 Європейської конвенції про видачу правопорушників

ч.1 « Видана особа не може переслідуватися, засуджуватися або затримуватися
з метою виконання вироку чи постанови про утримання під вартою ні за яке
правопорушення, вчинене до її видачі, крім правопорушення, за яке вона була
видана.»

Згідно ст. 66 цієї Конвенції встановлені межі карного переслідування
виданої особи.

1). «Без згоди запитуваної Договірної Сторони видану особу не можна
притягти до карної відповідальності або покарати за здійснений до її видачі
злочин, за яким вона не була видана.»

В зв'язку з тим, що відповідно до
клопотання про видачу Російською Федерацією затриманого ОСОБА_1 ставилось
питання про притягнення його до відповідальності за ч. 4 ст. 187 КК України, а
не вказувалось на те, що затриманий крім цього має не відбуте покарання за попереднім вироком суд першої інстанції,
на думку колегії суддів, не мав законного права призначати покарання з
застосуванням ст. 71 КК України, за сукупністю вироку.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд при винесенні вироку при призначенні
покарання засудженому допустив неправильне застосування кримінального закону а
саме, застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, що у
відповідності до ст.ст. 371 п.2, і 367 п.4 КПК України є підставою до зміни
вироку.

Тому колегія суддів вважає, що апеляція прокурора є обгрунтована і підлягає
задоволенню, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 362, 366,367,377 КПК України
колегія суддів ,-

У Х В
А Л И
Л А :

Апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок ОСОБА_5. -
задовольнити.

Вирок Білопільського районного суду
Сумської області від 29 травня 2008 року стосовно ОСОБА_1 - змінити.

Виключити із резолютивної частини вказівку про призначення покарання за ст. 71 КК України за сукупністю вироків, і
вважати його засудженим за ч. 4 ст. 187 КК України на дев'ять років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

Зарахувати засудженому ОСОБА_1 в строк відбуття покарання строк затримання
з 6 жовтня 2007 року по 10 березня 2008 року.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Головуючий:

судді: