Справа № 11-1912007 р. Головуючий
у 1 інстанції - Ковалюх В.М.
ст. 15 ч.1, ст. 115 ч. 1 КК України. Доповідач - Сердюк О.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29
березня 2007 року колегія судців судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської
області в складі:

головуючого
судді - Щербакова О.С.

суддів - Сердюка О.Г.,
Білоброва В.Д.

з участю
прокурора - Щербака О.В.

адвоката
- ОСОБА_1

потерпілого
- ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженогоОСОБА_3 на вирок
Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 січня 2007 року,

Цим вироком:

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с
Кривоносівка Середино-Будського району Сумської області, житель АДРЕСА_1,
громадянин України, пенсіонер МВС, одружений, неповнолітніх дітей не має, з
середньою спеціальною освітою, раніше не судимий, -

-
засуджений за ст. 263 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі, за ст.ст. 15
ч. 1, ст. 115 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворої міри покарання більш
суворою остаточно до відбування покарання ОСОБА_3 призначено 7 років
позбавлення волі.

Стягнуто
зОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 896
грн. 23 коп. та 15 000 грн. моральної шкоди, а всього стягнуто 17 896 грн. 23
коп., на користь Борзнянської ЦРЛ 947 грн. 28 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого
ОСОБА_2, на користь

2

НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській
області 567 грн. 55 коп. за проведення
криміналістичних експертиз.

За вироком суду
ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за те, що 14 квітня 2006 року в м. Борзна
Чернігівської області на території автозаправної станції № 30 вчинив замах на
вбивство ОСОБА_2 з наступних обставин.

14.04.2006
року близько 14 годин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який працює оператором
автозаправної станції № 30, що розташована в м. Борзна Чернігівської області,
виникла суперечка з приводу неякісного бензину, яким в цей же день ОСОБА_3
заправив належний йому автомобіль. Після сварки з ОСОБА_2, підсудний поїхав до
себе додому, де перебував до 21 години. 14.04.2006 року близько 21 години
ОСОБА_3взяв із дому належну йому мисливську рушницю, зарядив її, і з метою
вбивства ОСОБА_2 поїхав на АЗС № 30. Прибувши на автозаправну станцію, ОСОБА_3
розбив прикладом рушниці скло в операторській кабіні і з метою вбивства зробив
постріл в ОСОБА_2. Останній встиг ухилитись і перша куля не зачепила потерпілого.
Після цього ОСОБА_3зробив ще один постріл, яким влучив в ОСОБА_2.

Згідно
висновку судово-медичної експертизи № 75 від 20.04.2006 року у ОСОБА_2 виявлені
тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення
живота з ушкодженням сечового міхура і лівої та сідничної кісток тазу і які
відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для
життя.

Крім
цього, 14.04.2006 року уОСОБА_3 за місцем його проживання АДРЕСА_1 виявлено та
вилучено 21 набій калібру 7,62 мм до нарізної вогнепальної зброї, які придатні
для стрільби і які підсудний зберігав без відповідного дозволу.

Не
погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_4, яка представляла інтереси
засудженогоОСОБА_3, подала апеляцію, в якій просить вирок суду змінити та перекваліфікувати
дії останнього зі ст.ст. 15 ч. 1, 115 ч. 1 КК України на ст. 128 КК України, як
необережне тяжке тілесне ушкодження та призначити покарання в межах санкції
цієї статті з застосуванням ст. 75 КК України. В підтвердження доводів апеляції
адвокат посилається на незаконність постановленого вироку суду та
невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. А саме, вважає, що
місцевий суд поклав в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_2 та не взяв до
уваги те, що підзахисний категорично запевняв, що будь-якого умислу на
позбавлення життя потерпілого не мав, оскільки хотів тільки залякати його.
Вважає, що суд не в повній мірі врахував поведінку підсудного та потерпілого до
події злочину, оскільки останній знаходячись в стані алкогольного сп'яніння
погрожував по телефону на адресу членів сім'ї підсудного. А також, звертає
увагу суду на те, що з висновку судово-медичної експертизи від 20.04.2006 року
видно, що постріл був направлений униз по відношенню до потерпілого і
посилається на те, що суд в порушенні ст. 334 КПК України, в мотивувальній
частині вироку не вказав

3

мотивів, з яких
відхилив висновок судово-медичної експертизи про наявність уОСОБА_3 легких
тілесних ушкоджень станом на 14.04.2006 року.

В
апеляції засуджений ОСОБА_3просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу
направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду, оскільки
вважає його незаконним у зв'язку з невідповідністю висновків суду дійсним
обставинам справи. А саме, посилається на те, що місцевим судом кваліфікація
його дій за ст. ст. 15 ч. 1, 115 ч. 1 КК України є безпідставною. Свої доводи
аргументує тим, що ОСОБА_2 спровокував конфлікт шляхом погроз телефонними
дзвінками, а вже після цього конфлікту він взяв рушницю та їдучи розбиратися не
мав на меті спричиняти тілесні ушкодження або позбавляти життя потерпілого, а
лише хотів налякати його. Крім того, засуджений просить розмір відшкодування
моральної шкоди потерпілому ОСОБА_2 в розмірі 15 000 грн. зменшити, оскільки
вважає, що він не відповідає критеріям розумності, виваженості та
справедливості.

Заслухавши
доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представника - адвоката
ОСОБА_1, думку прокурора, які заперечували проти апеляцій і вважали вирок
законними та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи в повному обсязі,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляції задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність виниОСОБА_3 у вчиненні злочинів за

обставин встановлених судом,
відповідає фактичним обставинам і

підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами,
які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Посилання
адвоката ОСОБА_4 та засудженогоОСОБА_3 на те, що останній не мав умислу на
вбивство ОСОБА_2 і заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження з
необережності, є безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Зокрема,
будучи неодноразово допитаним на початку досудового слідства 15 квітня 2006
року як підозрюваний (а.с. 130-131) та при відтворенні обстановки і обставин
події (а.с.64) ОСОБА_3підтвердив, що саме він 14.04.2006 року у вечірній час,
коли в нього увірвався терпець від вислуханих по телефону образ і погроз
ОСОБА_2, взяв рушницю, зарядив її двома патронами і поїхав до автозаправної
станції. Там, побачивши, що ОСОБА_2 знаходився в приміщенні станції, розбив
стволами рушниці скло над касовим віконцем і через отвір у вікні, не
прицілюючись, провів постріл. Потім повернув рушницю в бік де стояв ОСОБА_2 і
зробив ще один постріл, але не умисно, оскільки палець випадково натиснув на
спусковий гачок рушниці.

Висновками
судово - психіатричної та комплексної судової психолого-психіатричної експертиз
(а.с.83-86, 238-246) підтверджується, що ОСОБА_3в

4

період
інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту не перебував і міг
усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Висновками
даних експертиз спростовується твердження засудженогоОСОБА_3, про те, що другий
постріл він зробив випадково, тобто внаслідок неконтрольованих своїх дій.

Послідуюча
зміна показів ОСОБА_3 про те , що повторний постріл відбувся випадково, взагалі
без його участі, також спростовується висновком судово-криміналістичної
експертизи (а.с.118-119), відповідно до якого провести постріли із рушниці
вилученої уОСОБА_3 без натискання на спускові гачки -неможливо, навіть при
умові, що рушниця зіткнулась з перешкодою правим стволом при повертанні
стріляючого вправо, тобто в тих умовах як пояснював ОСОБА_3.

Потерпілий
ОСОБА_2 як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні підтвердив, що
14.04.2006 року близько 20 годин 30 хв., коли він перебував на робочому місці в
приміщенні автозаправної станції, розташованої в м.Борзна, побачив що через
розбите скло у вікні станції ОСОБА_3направив на нього рушницю. Від першого
пострілу він встиг у хилитись, а другим пострілом ОСОБА_3 влучив йому в живіт.
Перший постріл був направлений у голову.

Із
висновку судово-медичної експертизи (а.с.92-93), слідує, що потерпілому ОСОБА_2
були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у
вигляді вогнепального кульового, наскрізного поранення живота з ушкодженням
сечового міхура і лівих лобкової та сідничної кісток тазу.

Наведеними
доказами та самими обставини вчиненого злочину, а саме: способом заподіяння
тілесних ушкоджень, кількістю пострілів виконаних засудженим і знаряддям
злочину - мисливською рушницею, спростовуються доводи засудженого та його
адвоката про відсутність умислу уОСОБА_3 на вбивство потерпілого ОСОБА_2

Смерть
потерпілого ОСОБА_2 не настала у зв'язку із своєчасним наданням йому медичної
допомоги, тобто злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від
волі засудженого.

За таких
обставин, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій засудженогоОСОБА_3
за ст.15 ч.1, ст.115 ч.1 КК України, а також правильно кваліфіковані його дії і
за ст.263 ч.1 КК України.

Покарання
засудженому ОСОБА_3 обрано відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням
тяжкості вчинених злочинів, всіх даних про особу засудженого, а також з
урахуванням пом'якшуючих та обтяжуючих його покарання обставин і є необхідним й
достатнім для його виправлення.

5

Підстав для
пом'якшення покарання ОСОБА_3, колегія суддів не вбачає.

Рішення
в частині цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілому
ОСОБА_2 є обґрунтованим і відповідає вимогам чинного законодавства та принципу
розумності.

Посилання
адвоката ОСОБА_4 на те, що в мотивувальній частині вироку, суд не вказав
мотивів, з яких відхилив висновок судово-медичної експертизи про наявність
уОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень станом на 14.04.2006 р. чим допустив
порушення ст.334 КПК України, є безпідставними, оскільки протирічать вимогам
зазначеної норми закону.

Порушень
норм кримінально-процесуального закону, які б потягли за собою зміну чи
скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст.365, 366, 379 КПК України, колегія

суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засудженогоОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду від 05 січня 2007 року щодо
ОСОБА_3 - без змін.