№87 Копія
ПОСТАНОВА

10 квітня 2007
року місто
Київ

Військовий місцевий суд Київського гарнізону у приміщенні
суду у складі: головуючого -підполковника юстиції
Верланова С.М.,
при секретарі ЦИГАНОВИЧУ Д.А., за участю старшого
прокурора відділу Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції
Базуркаєва О.А., обвинуваченої ОСОБА_1, розглянувши подання слідчого в особливо
важливих справах Генеральної прокуратури України про продовження строку
тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_1 до чотирьох місяців, -

ВСТАНОВИВ:

З подання слідчого, яке підтримане заступником
Генерального прокурора України, вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у тому,
що вона, будучи бухгалтером фінансово-економічної служби військової частини
А-1232, тобто військовою службовою особою, у період з 2005 року до 2006
року, зловживаючи своїм службовим становищем, за
попередньою змовою з начальником фінансово-економічної служби цієї ж частини - ОСОБА_2, безпідставно нараховувала грошові кошти на карткові рахунки
колишніх військовослужбовців вказаної частини, які не мали права на отримання
таких коштів, а також на свій особовий рахунок та картковий рахунок ОСОБА_2. У
подальшому, після зарахування Білоцерківською філією ВАТ "Райффайзен банк
Аваль" коштів на ці карткові рахунки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, маючи платіжні
картки інших осіб, отримували грошові кошти у банкоматах, якими розпоряджалися
на власний розсуд. Всього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у такий спосіб, викрали державні
кошти на загальну суму понад 200 тис. грн., чим
заподіяли державі істотну шкоду.

9 лютого 2007
року першим заступником військового прокурора
Центрального регіону України стосовно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ст.ст.27, 410 ч. 2 КК України, а наступного дня її було затримано, як підозрювану, у вчиненні
вказаного злочину в порядку ст. 115 КПК України.

12
лютого 2007 року постановою
військового місцевого суду Київського гарнізону продовжено строк тримання
ОСОБА_1 до десяти діб

17
лютого 2007 року ОСОБА_1
пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2
ст.410 КК України.

19 лютого 2007
року постановою військового місцевого суду Київського
гарнізону стосовно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді взяття під варту з
утриманням її в СІЗО №13
Державного департаменту України з питань виконання
покарань по місту Києву та Київській області.

Слідчий в поданні посилається на те, що 2-х місячного строку не достатньо для виконання необхідних слідчих дій
(додатково допитати обвинуваченого ОСОБА_1, інших службових осіб фінансової
служби частини, командування частини по кожному виявленому ревізією порушенню,
провести очні ставки, встановити місцезнаходження та опитати по обставинам
злочину всіх військовослужбовців військової частини А-1232, яким безпідставно
зараховувались кошти на карткові рахунки, провести слідчі дії по виявленню
місця знаходження викрадених з частини коштів та їх вилученню, провести огляд
файлів зведених відомостей, які зберігаються у Білоцерківській філії ВАТ
"Райффайзен банк Аваль", отримати акти ревізій фінансово-економічної
служби військової частини А-1232 за період з червня 2003 року по грудень 2004
року, остаточно визначитися з кваліфікацією дій ОСОБА_1
та пред'явити їйу нове обвинувачення), просив продовжити строк тримання
обвинуваченої під вартою до 4-х місяців.

Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне подання
слідчого задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої
ОСОБА_1. При цьому, прокурор, як на підстави для задоволення подання слідчого,
крім тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1, послався також
і на те, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню
істини у справі шляхом впливу на свідків і продовжувати злочинну діяльність.

Обвинувачена ОСОБА_1 просила залишити подання слідчого без
задоволення, посилаючись на те, що вона визнала свою вину у вчиненому, а тому
просила обрати щодо неї більш м'який запобіжний захід.

Вивчивши матеріали кримінальної справи, доводи подання
слідчого, заслухавши доводи прокурора, пояснення обвинуваченої, суд приходить
до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.148 та ч.1 ст.155 КПК України, взяття під
варту, як запобіжний захід застосовується у справах про злочини, за які законом
передбачено покарання у вигляді позбавлення

2

волі на строк
понад три роки та при наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений
буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних
рішень, перешкоджати встановленню істини по справі або продовжувати злочину діяльність.

Як вбачається з подання слідчого, в ньому відсутні
будь-які посилання на докази або будь-які інші документи, які б об'єктивно
підтверджували те, що крім наявності в діях ОСОБА_1 складу злочину, у
розпорядженні органів досудового слідства є достатньо підстав вважати, що
остання має наміри ухилитися від слідства і суду або від викання процесуальних
рішень, в тому числі зміни фактичного місця проживання, перешкоджати
встановленню істини у кримінальній справі шляхом впливу на свідків, а також
знищити документи і предмети, що можуть мати значення для встановлення істини у
справі. Відсутні такі дані і в матеріалах кримінальної справи.

Крім того, як видно зі справи, органи досудового слідства
не вжили будь-яких заходів для з'ясування стану здоров'я обвинуваченої, а також
не витребували характеризуючі матеріали з її місця проживання і проходження
військової служби, що повинно бути враховано судом при вирішенні питання про
обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відповідно до вимог
ст.150КПК України.

В той же час, наявні дані про особу ОСОБА_1, яка раніше
не судима, є військовослужбовцем, має постійне місце роботи і проживання,
свідчать про те, що виконання нею своїх процесуальних обов'язків, які
випливають із ч.2 ст.148 КПК України, а також її належна поведінка можуть бути
забезпечені менш суворими запобіжними заходами, які передбачені законом. До
того ж для обрання запобіжного заходу за змістом закону вирішальним критерієм є
реальна можливість вчинення протиправних дій, існування так званних ризиків,
втечі тощо у майбутньому у зв'язку з кримінальним переслідуванням (ст. 5 Конвенції про
захист прав людини та основних свобод, ч. 2
ст. 148 КПК
України), що суд і кладе в основу свого рішення.

За таких обставин, суд не знаходить достатніх підстав для продовження
строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_1, а тому вважає необхідним
замінити запобіжних захід останній на інший, не пов'язаний із триманням її під
вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.
ст. 14, 148, 150, 155,
158, 165- 165-3 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Подання слідчого в особливо важливих справах Генеральної
прокуратури України про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої
ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Відмовити в продовженні строку тримання під вартою
обвинуваченої ОСОБА_1, замінивши запобіжний захід останній з ТРИМАННЯ ПІД
ВАРТОЮ на ПІДПИСКУ ПРО НЕВИЇЗД.

ОСОБА_1
звільнити з під варти в залі суду.

На постанову може бути подана апеляція, внесене
прокурором апеляційне подання до

військового апеляційного суду Центрального регіону
України протягом трьох діб з дня її

проголошення.