Справа № 161/3986/13-к
Провадження № 1/161/134/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк
12 грудня 2013 року
Луцький міськрайонний суд
Волинської області під головуванням

судді
Калькової О.А.,

за участю секретаря
Сидорук Л.В.,

прокурора
Вітрука О.С.,

захисника
ОСОБА_1,

потерпілого
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження про
обвинувачення:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Великі Бірки, Тернопільського району,
Тернопільської області, українця,
громадянина України, з вищою освітою,
одруженого, непрацюючого, проживаючого
в АДРЕСА_1, раніше не судимого, -

- за ст.ст. 190 ч.3, 364 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Так, у серпні 2008 року ОСОБА_2
звернувся до ОСОБА_5 із проханням
посприяти у вирішенні питання про
прискорення документального
оформлення зміни цільового
призначення належних йому земельних
ділянок загальною площею 2 га у АДРЕСА_2
та зменшення суми втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, яка
сплачується при зміні цільового
призначення земельних ділянок, із 540 000
гривень на меншу суму.

Для вирішення вищевказаних
питань ОСОБА_5. в серпні того ж року у м.
Луцьку звернувся до голови Луцької
районної ради ОСОБА_3, котрий,
достовірно знаючи та усвідомлюючи, що
відповідно до положень Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», а також його службових
повноважень, як голови Луцької
районної ради, вирішення питань,
пов'язаних із процедурою зміни
цільового призначення земельних
ділянок чи зменшення суми втрат
сільськогосподарського і лісового
виробництва, які необхідно сплачувати,
не входить, Боголюбська сільська рада
(на території якої розташоване с.
Тарасове) приймає рішення із цих питань
на сесії, тобто колегіально і є
незалежною від голови районної ради, а
структурні підрозділи органів
місцевої влади та інші підприємства,
які приймають відповідні рішення і
виготовляють необхідну документацію
із згаданих питань, у підпорядкуванні
голови районної ради не перебувають,
діючи з корисливих мотивів, маючи на
меті шахрайським шляхом заволодіти
коштами ОСОБА_2 у великому розмірі,
запевнив ОСОБА_5 у тому, що він, як
керівник органу місцевого
самоврядування, використовуючи своє
службове становище, вирішить питання
ОСОБА_2 про прискорення
документального оформлення зміни
цільового призначення належних ОСОБА_2
земельних ділянок у АДРЕСА_2,
кадастрові № 00:03:001:1029 та №
:03:001:1031 і зменшить суми втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, які
при цьому підлягають сплаті, за умови
передачі йому коштів в сумі 270 000
гривень.

ОСОБА_5, будучи упевнений у тому,
що ОСОБА_3, використовуючи своє
службове становище, зможе вирішити
вищевказані питання, переконав ОСОБА_2
у необхідності передачі голові Луцької
районної ради ОСОБА_3 грошей в сумі 270 000
гривень, зокрема до передачі спочатку
частини коштів в сумі 135 000 гривень, для
вирішення питання прискорення
процедури документального оформлення
зміни цільового призначення належних
ОСОБА_2 земельних ділянок та зменшення
суми втрат сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, які
при цьому сплачуються. Після цього,
15.08.2008 року, ОСОБА_5, перебуваючи в
офісному приміщенні за адресою м.
Луцьк, вул. Караїмська, 3, отримав від
ОСОБА_2 частину обумовленої суми - 135 000
гривень, для передачі вищевказаній
службовій особі органу місцевого
самоврядування.

У подальшому ОСОБА_3, продовжуючи
свій злочинний умисел, направлений на
заволодіння коштами ОСОБА_2 шляхом
обману, 19.08.2008 року, перебуваючи
неподалік приміщення Луцької районної
ради, що у м. Луцьку по вул. Ковельській,
одержав від ОСОБА_5 в автомобілі
останнього марки «Chery Eastar» кошти в сумі
135 000 гривень, ніби то за вирішення для
ОСОБА_2 питань, пов'язаних із
прискоренням документального
оформлення зміни цільового
призначення вказаних вище земельних
ділянок та зменшення суми втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, які
при цьому сплачуються.

Після того, ОСОБА_3, заволодівши
обманним шляхом коштами ОСОБА_2 в сумі
135 000 гривень, що в двісті п'ятдесят і
більше разів перевищує
неоподаткований мінімум доходів
громадян, у період з серпня 2008 року по
лютий 2011 року, жодних заходів для
вирішення питань, пов'язаних із
прискоренням документального
оформлення зміни цільового
призначення земельних ділянок та
зменшення суми втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, які
при цьому сплачуються, не вжив, а кошти
ОСОБА_2 повертати відмовився.

Своїми умисними діями, що
виразились у заволодінні чужим майном -
грошовими коштами ОСОБА_2 в сумі 135 000
гривень, шляхом обману, вчиненому у
великих розмірах, ОСОБА_3 скоїв
шахрайство, тобто злочин, передбачений
ч.3 ст. 190 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 перебуваючи на
посаді голови Луцької районної ради,
тобто будучи службовою особою діючи в
особистих інтересах, умисно, з
корисливих мотивів, використовуючи
своє службове становище всупереч
інтересам служби, шляхом обману
запевнив ОСОБА_5, що він, як керівник
органу місцевого самоврядування, зможе
вирішити питання про прискорення
документального оформлення зміни
цільового призначення належних ОСОБА_2
земельних ділянок у АДРЕСА_2, і зменшить
суми втрат сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, які
при цьому підлягають сплаті, за умови
передачі йому коштів в сумі 270 000
гривень.

Однак, у період з серпня 2008 року по
лютий 2011 року, ніяких дій після
отримання грошових коштів, для
вирішення питань, пов'язаних із
прискоренням документального
оформлення зміни цільового
призначення земельних ділянок та
зменшення суми втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, які
при цьому сплачуються, не вжив,
незаконно заволодів коштами ОСОБА_2 в
сумі 135 000 грн., чим завдав істотної
шкоди інтересам держави, що спричинило
тяжкі наслідки, тобто вчинив злочин,
передбачений ч.2 ст.364 КК України.

Своїми умисними діями
спрямованими на використання свого
службового становища в особистих
інтересах, всупереч інтересам служби, з
корисливих мотивів, шляхом обману
незаконно заволодів коштами ОСОБА_2 в
сумі 135 000 гривень, чим завдав істотної
шкоди інтересам держави, що спричинило
тяжкі наслідки, тобто вчинив злочин,
передбачений ч.2 ст.364 КК України.

Допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_3 свою вину не визнав та
суду пояснив, що він немає ніякого
відношення до зміни цільового
призначення земельних ділянок, крім
того, його функціональні обов'язки не
мають жодного впливу на зміну
цільового призначення земельних
ділянок. Ніяких коштів ні від ОСОБА_5, ні
від потерпілого ОСОБА_2 він не
отримував. До нього приходив
потерпілий ОСОБА_2 на прийом, як до
голови Луцької райради. Також, він
повідомив, що дійсно дав ОСОБА_2 десять
тисяч гривень, в якості благодійної
допомоги, оскільки останній до нього
неодноразово звертався з даним
проханням. Вважає, що його оговорили.
Просив суд виправдати його.

Незважаючи на невизнання своєї
вини самим підсудним, його винність в
інкримінованих злочинах
підтверджується зібраними на
досудовому слідстві та дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_2,
вбачається, що в серпні 2008 року він
звернувся до ОСОБА_5 з проханням
посприяти у вирішенні питання зміни
цільового призначення належних йому
земельних ділянок, а також зменшити
суму землевтрат, які необхідно
сплатити при цьому. Останній повідомив,
що поговорить з приводу його питання з
головою Луцької районної ради ОСОБА_3 В
подальшому ОСОБА_5 вказав, що якщо
ОСОБА_2 передасть голові Луцької
районної ради ОСОБА_3 кошти в сумі 270 000
гривень, то останній протягом двох
тижнів видасть державні акти на право
власності на земельні ділянки АДРЕСА_2
із цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
автоцентру. Більше - він ніяких витрат з
цього приводу нести не буде. Через
деякий час ОСОБА_5 зателефонував до
потерпілого та сказав, що він упродовж
двох днів повинен обов'язково привезти
йому половину з 270 000 грн., а саме 135 000
грн. готівкою. В іншому випадку з ним
ніхто не буде співпрацювати і до нього
будуть дуже негативно відноситись в
Луцькій районній раді. У зв'язку з цим,
він передав ОСОБА_5 135 000 гривень, які
останній у подальшому передав ОСОБА_3.
Це йому відомо зі слів самого ОСОБА_5 та
було підтверджено самим ОСОБА_3 під час
наступних зустрічей із останнім. Однак,
питання землевтрат не було вирішене і
він (ОСОБА_2.) з цього приводу впродовж
2009-2010 років багато разів зустрічався із
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на яких
обговорювалось питання повернення
коштів. Коли він зрозумів, що ОСОБА_3
його обманув, то попередив останнього
та ОСОБА_5, що звернеться у зв'язку з
такими їхніми діями у правоохоронні
органи. Під час однієї із зустрічей
ОСОБА_3 повідомив, що передав йому
(ОСОБА_2.) через ОСОБА_5 20 000 гривень
21.02.2011 року після зустрічей із ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, останній повернув йому кошти в
сумі 10 000 гривень, як частину із суми 135
000 грн., яку він передав ОСОБА_3. за
вирішення питання зміни цільового
призначення земельних ділянок. У цей же
день, тобто, 21.02.2011 року ОСОБА_5 повернув
йому 5 000 грн., як частину із суми
переданої ОСОБА_3.

Зазначені показання потерпілий
підтвердив під час відтворення
обстановки та обставин події та очної
ставки з ОСОБА_3 (т.9 а.с.9-15, т.9 а.с.140-143).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 суду дав показання, що в серпні
місяці 2008 року до нього звернувся його
товариш ОСОБА_8, який є нині покійним, із
проханням допомогти його товаришу
ОСОБА_2 У подальшому під час зустрічі на
якій був присутній він, ОСОБА_8 та
ОСОБА_2, останній розповів, що в нього є
дві земельні ділянки АДРЕСА_2, цільове
призначення яких потрібно змінити. При
виготовленні документів по зміні
цільового призначення земельних
ділянок ОСОБА_2 повідомили, що потрібно
сплатити, досить значну суму. У зв'язку
з цим, ОСОБА_2 попросив у нього
допомогти у зменшенні суми втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, а
також у прискоренні самої процедури
зміни цільового призначення земельних
ділянок. У відповідь на це, він сказав
ОСОБА_2, що поспілкується із потрібними
людьми та після цього скаже чи можна
вирішити його питання. Після цього, він
зустрівся із ОСОБА_3 та розповів про
ситуацію ОСОБА_2 ОСОБА_3, вислухавши
його, сказав, що питання ОСОБА_2 можна
вирішити у випадку передачі йому
(ОСОБА_3) 270 000 гривень. Також ОСОБА_3
сказав, що для початку ОСОБА_2 повинен
передати частину із вищевказаної суми -
135 000 гривень. У подальшому він мав
зустріч із ОСОБА_2, на якій передав
слова ОСОБА_3 ОСОБА_2 погодився на
вищевказані умови та сказав, що йому
потрібен певний час для того, щоб
зібрати необхідну суму коштів. Через
деякий час йому подзвонив ОСОБА_2 та
сказав, що в нього є потрібна сума
коштів, тобто 135 000 гривень. Після цього,
він передзвонив ОСОБА_3 та сказав, що
ОСОБА_2 зібрав кошти. На той час ОСОБА_3
перебував за кордоном, однак сказав,
щоб він взяв кошти у ОСОБА_2 Для
передачі коштів він із ОСОБА_2
зустрівся в офісі ОСОБА_8 ОСОБА_2 у
присутності ОСОБА_8 та у присутності
його ОСОБА_5) дружини - ОСОБА_9 передав
йому кошти в сумі 135 000 гривень. У
зв'язку з тим, що ОСОБА_3 на той час не
було в Україні, ОСОБА_9 внесла
вищевказані кошти для зберігання у
банк. Коли ОСОБА_3 повернувся в Україну,
він з останнім зустрівся неподалік
адміністративного приміщення Луцької
районної ради та у власному автомобілі
передав йому кошти в сумі 135 000 гривень.
Приблизно через місяць після того, він
розмовляв із ОСОБА_3 по питанню ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 йому повідомив, що це питання
вирішується, однак для цього потрібен
певний час. Упродовж певного часу після
цього до нього не звертався ні ОСОБА_3,
ні ОСОБА_2, а тому він вирішив, що
питання останнього позитивно вирішено.
Однак, в літку 2009 року, до нього знову
звернувся ОСОБА_2 та сказав, що при
зміні цільового призначення земельних
ділянок йому було виставлено офіційний
рахунок на сплату 240 000 гривень втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.
ОСОБА_2 попросив його зустрітись із
ОСОБА_3 та вияснити, чому йому потрібно
платити офіційні платежі, адже
попередня домовленість була зовсім
іншою. Зустрівшись із ОСОБА_3, він
пояснив ситуацію, що склалась. Тоді
ОСОБА_3 сказав, що виникли певні
проблеми при вирішенні питання ОСОБА_2,
а тому зробити таким чином, як було
попередньо домовлено, не можливо. Тоді
він сказав ОСОБА_3, що у тому випадку,
якщо вирішити питання ОСОБА_2 змоги не
має, то потрібно повернути останньому
кошти. У відповідь на це ОСОБА_3 сказав,
що повертати всю суму він не буде,
оскільки ним виконана певна робота та
може повернути лише 65 000 гривень. У
подальшому, протягом 2009-2010 років між
ним і ОСОБА_3, між ним та ОСОБА_2, а також
між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбулось
багато зустрічей, на яких
обговорювалось питання повернення
коштів останньому. Він повернув ОСОБА_2
п'ять тисяч гривень, які передав йому
ОСОБА_3, а останній повернув
потерпілому п'ятнадцять тисяч гривень.

Крім того, свідок ОСОБА_5 свої свідчення
підтвердив під час відтворення
обстановки та обставин події та очної
ставки з ОСОБА_3 (т.9 а.с.125-130, т.9 а.с.155-157).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 суду дала показання, що 15.08.2008
року в присутності її та ОСОБА_5 в
службовому кабінеті покійного
громадянина ОСОБА_8. по вул. Конзелевича
м. Луцька гр. ОСОБА_2 передав грошові
кошти в сумі 135 тис. гривень. У зв'язку з
тим, що ОСОБА_3 на той час не було в
Україні, вона внесла вищевказані кошти
для зберігання у банк. Коли ОСОБА_3
повернувся в Україну, гроші було знято
в банку і ОСОБА_5 передав їх ОСОБА_3 для
вирішення якихось питань пов'язаних з
землею.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 суду дала показання, що спільно
із чоловіком - ОСОБА_2 займалась
господарською діяльністю. ОСОБА_2 з її
відома купив земельні ділянки
загальною площею 2 га АДРЕСА_2. Крім
того, їй було відомо, що у ОСОБА_2
виникли складнощі при зміні цільового
призначення вищевказаних земельних
ділянок, а тому він звернувся через
ОСОБА_5 до голови Луцької районної ради
ОСОБА_3. ОСОБА_3 пообіцяв вирішити
проблеми ОСОБА_2, пов'язані із зміною
цільового призначення земельних
ділянок за винагороду в сумі 135 000
гривень. ОСОБА_2, у робочому кабінеті
нині покійного ОСОБА_8., передав через
ОСОБА_5 ОСОБА_3 частину хабара в сумі 135
000 гривень. Отримавши шахрайським
способом гроші, ОСОБА_3 своїх обіцянок
не виконав та кошти протягом декількох
років не повертав. Вона була присутня
під час декількох зустрічей між ОСОБА_5
та ОСОБА_2, а також між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
під час яких вирішувалось питання про
повернення ОСОБА_2 коштів. ОСОБА_3
повернув ОСОБА_2 частину коштів із
раніше переданих останнім в сумі 10 000
гривень. У цей же день ОСОБА_5 повернув
ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 гривень в
рахунок раніше переданих коштів.

З показань свідка ОСОБА_2, даних в
судовому засіданні свідка вбачається,
що він приблизно осінню 2009 року, на
прохання свого брата ОСОБА_2, передав
йому диктофон марки «OLYMPUS». Даний
записуючий пристрій йому був потрібний
для запису розмов між братом та ще
якимось людьми, що пов'язано із
вирішенням якихось земельних питань.

Крім того, допитана в судовому
засіданні свідок ОСОБА_12, голова
Боголюбської сільської ради, показала,
що дійсно в лютому 2008 року до неї
звернувся ОСОБА_2, а в подальшому
ОСОБА_3, який цікавився у неї розглядом
заяви ОСОБА_2 про зміну цільового
призначення земельних ділянок.
Зокрема, ОСОБА_3 просив не затягувати
вирішення питання зміни цільового
призначення земельних ділянок.

З показань свідка ОСОБА_13 даних в
судовому засіданні вбачається, що він з
січня 1999 року по даний час працює на
посаді начальника управління
Держкомзему у Луцькому районі. ОСОБА_2
після складання технічної
документації ліцензованою проектною
організацією звертався до управління
Держкомзему у Луцькому районі для
погодження документації та
виготовлення державного акту на право
власності на земельні ділянки. Після
погодження виготовленої документації
останній надав бланки актів у ДЗК.
Після того, як ДЗК заповнило акти на
право власності на земельні ділянки на
ім'я ОСОБА_2, ці акти були передані під
підпис голові Боголюбської сільської
ради та заступнику начальника
Держкомзему та після підписання,
повернулися в ДЗК, де ОСОБА_2 отримав
свій примірник. Після отримання
державного акта на право власності на
земельні ділянки у АДРЕСА_2, ОСОБА_2,
звернувся у Боголюбську сільську раду
з клопотанням про надання дозволу про
зміну цільового призначення земельних
ділянок, в результаті чого, після
отримання позитивних висновків всіх
необхідних служб, їх затвердили. Після
затвердження, проектна організація
надала технічний звіт про видачу
державного акта на право власності
земельними ділянками із зміненим
цільовим призначенням. Даний технічний
звіт погоджувався мною, як начальником
Держкомзему у Луцькому районі, після
чого технічний звіт було передано в
центр ДЗК для виготовлення державних
актів на право приватної власності на
земельні ділянки із зміненим цільовим
призначенням. ДЗК виготовило
відповідні акти, та передали мені на
погодження. Після підписання цих актів,
він віддав для підпису у Боголюбівську
сільську раду. Подальша доля цих актів
йому не відома.

Вина ОСОБА_3 доводиться оголошеними в
судовому засіданні показаннями свідка
ОСОБА_14, з яких вбачається, що він був
очевидцем розмови між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, під час якої ОСОБА_3 не
заперечував, що отримав кошти від
ОСОБА_2, за вирішення земельних питань
(т.9 а.с.91-93).

Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні
злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК
України, ч.2 ст.364 КК України,
підтверджується:

Протоколом огляду місця події із
застосуванням відеозапису, з якого
вбачається, що ОСОБА_3 було затримано
відразу після передачі ОСОБА_2 коштів в
сумі 10 000 грн., у якості повернення
частини коштів із 135 000 гривень, що
останній передав ОСОБА_3 для вирішення
вищевказаних питань (т.8 а.с.32-36).

Протоколом огляду місця події із
застосуванням відеозапису, з якого
вбачається, що ОСОБА_5 було затримано
відразу після передачі ОСОБА_2 коштів в
сумі 5 000 гривень, у якості повернення
частини коштів із 135 000 гривень, що
останній передав ОСОБА_3 для вирішення
вищевказаних питань. Крім того, в ході
даного огляду у ОСОБА_5 була вилучена
розписка ОСОБА_2 від 21.02.2011 року, про те,
що останній отримав у ОСОБА_5 кошти в
сумі 5 000 грн. (т.8, а.с.45-49).

Документом - розпискою від 21.02.2011 року,
відповідно до якої ОСОБА_5 передав
ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 грн. (т.8, а.с.327-328).

Протоколом огляду місця події, в ході
якого у ОСОБА_2 були вилучені кошти в
сумі 15 000 грн., які останньому передав
ОСОБА_3, а саме в сумі 10 000 грн. та ОСОБА_5
в сумі 5 000 грн. (т.8 а.с. 51).

Документом - розпискою наданою ПАТ
«КРЕДОБАНК» по угоді № 2630/01/82149, з якої
вбачається що ОСОБА_9 15.08.2008 року внесла
на депозит вищевказаної банківської
установи кошти в сумі 120 000 грн., а також
те, що вищевказана особа зняла 19.08.2008
року із розрахункового рахунку кошти в
сумі 120 000 грн. (т.8, а.с.159).

Документом - розпискою від 15.08.2008 року, з
якої вбачається, що ОСОБА_5 отримав від
ОСОБА_2 15.08.2008 року кошти в сумі 135 000
гривень (т.8 а.с.326).

Протоколом огляду диктофону, на якому
містяться електронні файли із записами
розмов ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також
інших осіб, що були присутніми під час
їх розмов (т.8 а.с.126-151).

Невизнання підсудним ОСОБА_3 своєї вини
суд розцінює як намагання уникнути
кримінальної відповідальності за
скоєне, оскільки вони спростовуються
переліченими вище доказами у їх
сукупності. Судом встановлено, що
потерпілий ОСОБА_2, свідки ОСОБА_11,
ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_12 давали
логічні та послідовні показання, які
суд кладе в основу вироку, при цьому
будь-яких підстав у даних осіб
оговорювати ОСОБА_3 немає

Показання свідка ОСОБА_15, суд вважає, що
у даній справі доказового значення не
має, оскільки не стосуються
безпосередньо обставин
інкримінованого підсудному
обвинувачення. оскільки вони не
стосуються суті обвинувачення.

Призначаючи покарання відповідно до
ст.ст.50, 65 КК України, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення, особу
обвинуваченого та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом'якшують та обтяжують
покарання суд не вбачає.

ОСОБА_3 вину не визнав, у вчиненому не
розкаявся, потерпілий настоює на
суворому покаранні, пов'язаному з
позбавленням волі, однак при
призначенні покарання, суд враховує, що
він вперше притягається до
кримінальної відповідальності, має
постійне місце проживання, позитивно
характеризується, а тому суд призначає
йому покарання передбачене санкцією
ст.ст.190 ч.3, 364 ч.2 КК України у виді
позбавлення волі ближче до нижньої
межі.

На думку суду, обрана міра покарання, є
необхідною та достатньою для
виправлення підсудного та
попередження вчинення ним нових
злочинів.

На підставі ст.28 КПК України, ст.ст.1166,
1167 ЦК України цивільний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди слід задовольнити
частково. Заявлена
потерпілим-цивільним позивачем
матеріальна шкода підлягає частковому
задоволенню, оскільки з пред'явленого
обвинувачення шкода завдана в розмірі
135 000 гривень, потерпілий підтвердив, що
15 000 гривень йому повернуто, а тому слід
стягнути з ОСОБА_3 120 000 гривень,
моральна шкода в розмірі 150 000 гривень з
ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню на підставі ст.1167 ЦК
України. З врахуванням матеріального
стану обвинуваченого, з метою
можливості виконання вироку в частині
відшкодування моральної шкоди,
керуючись засадами розумності та
справедливості, суд вважає за можливе
стягнути з ОСОБА_3 зазначене
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 50 000 гривень. В решті позовних
вимог відмовити.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд
виходив з засад розумності,
виваженості, справедливості та вважає,
що визначена сума моральної шкоди
відповідає обсягу та характеру
спричинених страждань потерпілій та
характеру вимушених змін у її життєвих
стосунках.

Речові докази по даній кримінальній
справі вирішити, згідно ст.81 КПК
України.

Судові витрати по даній кримінальній
справі покласти на підсудного ОСОБА_3,
відповідно до ст.91 КПК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.3, 364 ч.2
КК України, та призначити покарання:

- за ст.190 ч.3 КК України - у виді 4
(чотирьох) років позбавлення волі;

- за ст.364 ч.2 КК України - у виді 3
(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначити до відбуття ОСОБА_3
покарання у виді позбавлення волі
строком на 4 (чотири) роки позбавлення.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3
залишити попередній - підписку про
невиїзд, до вступу вироку в законну
силу.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
потерпілого ОСОБА_2 120 000 гривень (сто
двадцять тисяч) гривень матеріальної
шкоди та 50 000 (п'ятдесят) тисяч моральної
шкоди, а всього стягнути 170 000 (сто
сімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави
судові витрати по справі за проведення
дактилоскопічної експертизи в сумі 1159
грн. (одну тисячу сто п'ятдесят дев'ять)
гривень 92 коп.

Речові докази, а саме: грошові кошти в
сумі 15 000 грн. (п'ятнадцять тисяч)
гривень, які знаходяться на зберіганні
у фінансовій частині УМВС України у
Волинській області (т.9 а.с. 55а
квитанція №1862) - повернути ОСОБА_2.

Речові докази - цифровий диктофон
«OLYMPUS» VN-3500PC» та розписка ОСОБА_5. -
залишити при матеріалах кримінальної
справи / т.8 а.с.152/.

На вирок суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Волинської області протягом 15 діб з
моменту його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

О.А.Калькова