Код суду 233 Справа № 233/327/15-к
Вирок
Іменем України
10 лютого 2015 року м. Костянтинівка
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Степанован Вірменія, громадянина України, має вищу освіту, приватний підприємець, одружений, неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,
На початку квітня 2014 року на території Донецької області України невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» (надалі - ДНР) було створено не передбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну. Воєнізовані групи були озброєні вогнепальною зброєю, мали вибухівку а також тяжке військове озброєння та військову техніку. У зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались у різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
У травні 2014 року ОСОБА_5 , поділяючі погляди та мету створення ДНР, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, добровільно надав згоду на участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування ДНР, яке дислокувалося у місті Костянтинівка Донецької області.
Упродовж травня-червня 2014 року, ОСОБА_5 , з метою забезпечення успішного функціонування не передбаченого законом збройного формування ДНР, неодноразово постачав придбані за власний рахунок матеріальні цінності: дизельне пальне, продукти харчування на блокпост ДНР, розташований на трасі "Костянтинівка - Донецьк", перед заповідником «Клебан-Бик».
Окрім того, у період з травня по червень 2014 року ОСОБА_5 , з метою забезпечення успішного функціонування не передбаченого законом збройного формування ДНР, неодноразово ініціював та безпосередньо проводив збір готівкових грошових коштів у приватних підприємців, що здійснювали свою діяльність у торговому центрі «Меркурій» м. Костянтинівка Донецької області. На зібрані кошти у сумі 600 грн. ОСОБА_5 придбав паливо для автомобілів та продукти харчування, які передав членам незаконного збройного формування ДНР.
Також, у вказаний період часу ОСОБА_5 , з метою забезпечення успішного функціонування не передбаченого законом збройного формування ДНР, передав невстановленій слідством особі - члену воєнізованої групи матеріальні цінності, а саме: 10 ліхтарів (із них 4 тактичних та 6 із фокусом), 1 ніж та 2 "електричні шокери".
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст.260 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
Між начальником відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 21.01.2015 року була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, визнав повністю.
За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна та звільнено від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 260 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна та звільненя від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він на обліках в диспансерах м. Костянтинівка Донецької області не перебуває, зареєстрований як фізична особа підприємець та здійснює підприємницьку діяльність, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, узгодженаміра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд погоджується з тим, що до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо не застосовувати додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, оскільки не встановлено корисного мотиву скоєння злочину.
Крім того, суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_5 можливо без реального відбування призначеного покарання і його варто звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки він скоїв злочин вперше, характеризується позитивно, щиро розкаявся у скоєному.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обрано.
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між начальником відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 від 21.01.2015 року.
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Повністю зарахувати засудженому ОСОБА_5 на рахунок відбування покарання за даним вироком період тримання під вартою з моменту фактичного затримання з 11.10.2014 року, по 24.12.2014 року.
Речові докази: мобільний телефон Nokia 101 (ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ); сім-картку мобільного оператора ПАТ «Київстар»: № НОМЕР_3 ; мікро сім-картку мобільного оператора ПАТ «Київстар» № НОМЕР_4 ; мобільний телефон Nokia С5 (ІМЕІ НОМЕР_5 ); сім-картку мобільного оператора «МТС», № НОМЕР_6 ; карту пам`яті Transcend, 4GВ, micro НС, № НОМЕР_7 , передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів слідчого відділу Управління СБ України в Полтавській області (м. Полтава, вул. Польова, 40) відповідно до квитанції від 18.12.2014 року (книга №873/СВ, номер запису 57) повернути ОСОБА_5 за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя