АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/468/15 Справа № 202/9828/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0002508, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2014 року, за апеляцією обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст. 164 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, не працюючий, не одружений, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий :

19 вересня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст.164 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на рік;

засуджений за ч.2 ст. 164 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст..71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 2 років 1 місяця обмеження волі.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи раніше судимий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 19 вересня 2013 року за злочин передбачений ч. 1 ст.164 КК України, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, заборгованість зі сплати аліментів на підставі судового рішення не погасив та повторно, умисно, порушуючи ч. 2 ст. 51, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно положення яких «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття», в період часу з 01.08.2013 року до 01.09.2014 року злісно ухилявся від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї дитини (аліментів). Будучи працездатним, тривалий час ніде не працював, за сприянням в офіційному працевлаштуванні в державні органи не звертався. Іншої матеріальної допомоги громадянці ОСОБА_7 , на утримання своєї дитини не надавав. На неодноразові виклики Індустріального ВДВС ДМУЮ про необхідність погашення заборгованості по аліментам та попередження державної виконавчої служби про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів не реагував, в результаті чого у ОСОБА_8 утворилася заборгованість по виплаті встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), що сукупно перевищує суму виплат за шість місяців відповідних платежів, а саме 2013 рік: за серпень - 600 грн.00 коп., вересень-600 грн. 00 коп., жовтень - 600 грн.00 коп., грудень - 600 грн. 00 коп., за 2014 рік:січень - 600 грн. 00 коп., лютий - 600 грн., березень -100 грн., квітень - 600 грн., травень - 600 грн.00 коп., червень - 600 грн.00 коп. Загальна сума заборгованості по аліментним платежам в період з 1.08.2013 року до 01.07.2014 року становить 5 500 грн. 00 коп./ а.п.71-73/.

В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_8 вважає призначене йому за вироком суду покарання таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину, є явно несправедливим через суворість, просить його пом`якшити, застосувати до нього ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, оскільки не буде мати можливості працювати та взагалі сплачувати аліменти / а.п. 76-77/.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, міркування законного представника потерпілого ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинені особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає, щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, не одружений, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 164 КК України з реальним його відбуттям.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами, а саме свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2009 року, довідкою - розрахунком державного виконавця Індустріального ВДВС ДМУЮ станом на 01.07.2014 року, довідкою Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 12/04-3357 від 15.08.2014 року, довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1217/02/32 від 15.08.2014 року, довідкою Лівобережної об`єднаної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 08.09.2014 року № 28328/9/04-54-07-02-09.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та його особі і необхідності його пом`якшення із застосуванням ст. 75 КК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст. 164 КК України без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4