Справа № 11-31/ 2008 року Головуючий в 1-й інстанції
Категорія ст. 121 ч. 1, 365 ч.3
КК України Доповідач
ВИРОК

І М ' Я М У К Р А Ї Н И

31 січня 2008 року колегія суддів судової палати з кримінальних
справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

Головуючого-судді Суслова М.І.,
суддів Бойко
Л.В., Курдзіля В.Й.,

при
секретарі Інжиєвській Ю.А.,

з
участю прокурора Бантюка І.М.,

представника
потерпілого адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями прокурора,
який приймав участь у розгляді справи і потерпілого ОСОБА_2 на вирок
Волочиського районного суду від 16 листопада 2007 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Канівка Волочиського району, мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою,
розлученого, працюючого електромонтером
ДП „Волочиськ-цукор”, раніше не судимого

засуджено за ст.
124 КК України на 2 роки виправних робіт
з утриманням на користь держави 10 % заробітку.

За
ч.3 ст. 365 КК України його виправдано.

Запобіжний
захід до набрання вироком чинності залишено попередній - підписку про невиїзд.

Стягнуто
з ОСОБА_1. на користь:

-
Хмельницької обласної лікарні - 1078,80 грн. витрат на лікування потерпілого;

-
ОСОБА_2 - 1400, 68 грн. матеріальної і 6000 грн. моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1. засуджено за те, що він 2 листопада 2006 року
близько 20 год. 30 хв. під час проведення ремонтних робіт на кагатному полі ДП
„Волочиськ-цукор” під час сварки з потерпілим ОСОБА_2, який перебував в стані
алкогольного сп'яніння, безпідставно приставав до нього та спричинив легкі
тілесні ушкодження, перебуваючи в стані підвищеного емоційного напруження
пов'язаного з проведенням ремонтних робіт, пізнім часом і втомою, перевищуючи
межі необхідної оборони, про що свідчить явна невідповідність спричиненої ним
шкоди, заподіяв останньому шляхом нанесення ударів руками і ногами в голову та
інші частини тіла тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент
заподіяння.

В своїй апеляції прокурор просить скасувати вирок суду, постановивши новий,
яким призначити ОСОБА_1. покарання за ч.3 ст. 365 КК України, з застосуванням
ст.. 69 КК України 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати
посади чи займатися певною діяльністю на 2 роки, за ст.. 121 ч.1 КК України - 5
років позбавлення волі, а згідно ст.. 70 КК України остаточно призначити 5
років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися
певною діяльністю на 2 роки.

Потерпілий в своїй апеляції просить вирок суду скасувати, призначити
покарання ОСОБА_1. за ст.. ст.. 121 ч.1,
365 ч.3 КК України та задовільнити цивільний позов в повному обсязі. При цьому
він вважає вказаний вирок незаконним і таким, що не відповідає фактичним
обставинам справи. Зокрема вказує, що бійки з засудженим не провокував,
останній першим почав розмову на підвищених тонах, виражаючись нецензурними
словами і лише щоб привернути до себе увагу взяв за лацкан куртки ОСОБА_1..
Зазначає, що у справі відсутні докази перебування його у нетверезому стані.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який просив задоволити доводи
апеляції, однак в частині вимог про обрання ОСОБА_1. покарання за ч.3 ст. 365
КК України призначити йому з застосуванням ст.. 69 цього закону 4 роки
позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись
певною діяльністю на 2 роки, а згідно ст.. 70 КК України - 5 років позбавлення
волі з позбавленням права обіймати певні
посади чи займатись певною діяльністю на 2 роки, потерпілого та в його
інтересах представника на підтримку доводів своїх апеляційних вимог,
заперечення проти них засудженого
ОСОБА_1., провівши судове слідство в обсязі перевірки доводів апелянтів, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляції прокурора і потерпілого підлягають задоволенню.

Відповідно
до ч.1 ст. 365 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється
апеляційним судом в межах поданих апеляцій. За змістом доводів апелянтів вони
не оспорюють фактичні обставини вини ОСОБА_1. у спричиненні потерпілому
ОСОБА_2. тяжких тілесних ушкоджень, однак не погоджуються з перекваліфікацією
дій останнім не перевищенням меж необхідної оборони та виправданням того з
підстав перевищення службових повноважень.

Провівши
судове слідство в частині допиту засудженого, потерпілого, свідка та вивчивши
матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції
дії ОСОБА_1. невірно перекваліфікував з ст.. 121 ч.1 на ст.. 124 КК України та
необґрунтовано виправдав за ст.. 365 ч.3 КК.

Апеляційною
інстанцією встановлено, що 2 листопада 2006 року інженер-електрик ДП
„Волочиськ-цукор” ОСОБА_1., являючись службовою особою і виконуючи
організаційно-розпорядчі обов'язки під час проведення ремонтних робіт по
перестановці електродвигуна на електротранспортері на кагатному полі
підприємства, біля 20 години 30 хвилин умисно, перевищуючи свої службові
повноваження, побив електромонтера цього ж підприємства ОСОБА_2, спричинивши
останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння,
за таких обставин.

В
вказаний день в період з 17 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв. під час проведення
ремонтних робіт по заміні електродвигуна на електротранспортері „БУМ” на
кагатному полі ДП „Волочиськ-цукор”, інженер-електрик цього підприємства
ОСОБА_1., під керівництвом якого бригада електромонтерів проводила заміну
агрегату, зателефонував заступнику головного енергетика заводу ОСОБА_4 щоб той
прибув на кагатне поле для надання практичної допомоги. Останній,
зателефонувавши електромонтеру ОСОБА_2., який перебував після закінчення
робочого дня вдома, дав вказівку останньому з'їздити на підприємство для
надання практичної допомоги в ремонті електродвигуна.

Після
прибуття того на кагатне поле ОСОБА_1. останнього до роботи не допустив,
висловившись нетактовно стосовно потерпілого та заступника головного
енергетика.

Під
час конфлікту, який виник з вказаних причин, ОСОБА_1. на дії ОСОБА_2, який
схопив його за верхній одяг, вдарив потерпілого в голову і, коли останній впав
на бетонне покриття території кагатного поля, почав наносити йому удари руками
і ногами в голову та інші частини тіла.

В результаті ОСОБА_2. були спричиненні тяжкі
тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку з пошкодженням судин твердої
мозкової оболонки і крововиливу під цю оболонку, крововиливу в тканину правої
потиличної долі головного мозку, що призвело до набряку його тканини, чисельних
крововиливів тканин лівої навколо-очної ділянки, під кон'юктиву лівого очного
яблука, саден м'яких тканин лівої половини обличчя і лівої вушної раковини, які
могли виникнути від ударів рукою чи взутою ногою з послідуючим ударом об
твердий предмет при падінні з висоти власного росту, що в сукупності є небезпечним
для життя в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки
часу спричинили загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної
допомоги могли закінчитись смертю.

Винність
ОСОБА_1. у спричиненні потерпілому
тяжких тілесних ушкоджень ґрунтується, насамперед, на показах, як під час як досудового, так і судового
слідства потерпілого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10

Свої
покази потерпілий ОСОБА_2. повністю підтримав і в суді апеляційної інстанції
показавши, що в вказаний вечір по вказівці заступника головного енергетика
заводу прибув біля 20-ої години на кагатне поле ДП „Волочиськ-цукор” для
надання практичної роботи по ремонту обладнання електротранспортера. Він був в
тверезому стані, оскільки алкогольні напої не вживає 18 років. Коли ОСОБА_1.,
який керував робочим процесом на підході до „Бума”, не допустив його до роботи
і в грубій формі розпочав виговорювати
про їх професійну непридатність, він, дійсно, взяв його за верхню одежу.
В відповідь останній рукою вдарив його в голову, від чого він впав на бетонне
покриття кагатного поля. Після нанесення винним ударів ногами він втратив
свідомість.

В
результаті спричинених йому тілесних ушкоджень він довгий час лікувався в
лікувальних установах району і області, а зараз є інвалідом 3 групи.

Просить
скасувати вирок суду першої інстанції, визнати ОСОБА_1. винним у спричиненні
йому тяжких тілесних ушкоджень з перевищенням службових повноважень,
постановити новий вирок, повністю задоволивши його вимоги про м'якість
призначеного покарання та позов про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди.

ОСОБА_1.
в апеляційному суді показав, що при проведенні ремонтних робіт на кагатному
полі ДП „Волочиськ-цукор” 2 листопада 2006 року біля 20 години прибув
електромонтер ОСОБА_2., якого він не викликав. Стверджує, що дійсно з останнім
виник конфлікт з причин його грубої відповіді та вимог роз'яснити навіщо його
викликали на роботу. Коли ж він почав хапати його за одежу - відштовхнув
потерпілого. Останній впав на бетонне покриття кагатного поля. В подальшому
ОСОБА_2. розпочав його бити, а він захищаючись, міг нанести декілька ушкоджень.

Вважає,
що функції керівника щодо потерпілого не виконував, оскільки того не викликав,
а він з'явився на підприємство після закінчення робочого дня. Шкодує, що не
втримався, втягнувся в конфлікт, який переріс в бійку.

На
досудовому слідстві ОСОБА_1. відмовився від дачі будь-яких показів, в суді
першої інстанції - дотримувався позиції, що перебував в емоційному стані, і міг
нанести ушкодження потерпілому, захищаючись від нападу останнього.

Таку
позицію обвинуваченого колегія суддів розцінює як таку, що дає підстави
ухилитися від відповідальності за скоєне, його покази вважає неправдивими,
оскільки вони спростовуються однаковими і послідовними поясненнями потерпілого
і свідків протягом всього досудового і судового слідства.

В
апеляційному суді свідок Гладиш В.С., заступник директора ДП „Волочиськ-цукор”,
підтвердив, що дійсно на початку листопада 2006 року на заводі стався конфлікт
між інженером-електриком ОСОБА_1. і електромонтером ОСОБА_2, який став
предметом розгляду керівництва і по результатах якого ОСОБА_1. був звільнений з
роботи. Крім інших порушень як трудової, так і виробничої дисципліни останнього
було звільнено і з причин побиття потерпілого.

Показав,
що в той вечір головний енергетик заводу ОСОБА_6., який був очевидцем побиття
потерпілого службовою особою, радився з ним, яким чином допомогти останньому,
щоб того не звільнили з роботи.

Такі
ж покази він давав в суді першої
інстанції.

Покази
свідка ОСОБА_11 підтверджуються копією наказу по ДП „Волочиськ-цукор” №126-к
від 3 листопада 2006 року про звільнення інженера-електрика ОСОБА_1. з роботи в
зв'язку як з порушенням трудової і виробничої дисципліни, так і з причин
нанесення побоїв підлеглому працівнику (а.с. 71).

Згідно
посадової інструкції інженера-електрика ДП „Волочиськ-цукор” (а.с. 67),
останній керує працівниками зміни, які здійснюють технічне обслуговування і
ремонт електроустаткування (п. 2.9).

ОСОБА_1.
був прийнятий на посаду інженера-електрика вказаного підприємства відповідно до
наказу №18-к від 17.03.2004 року (а.с. 66).

Наведене
підтверджує, що ОСОБА_1. був службовою особою і під час виконання службових
повноважень 2 листопада 2006 року спричинив тілесні ушкодження працівнику
підприємства електромонтеру ОСОБА_2., якого на усунення пошкоджень
електротранспортера на кагатному полі направив заступник головного енергетика
заводу ОСОБА_5

Так,
вказаний свідок в суді першої інстанції показав, що дійсно 2 листопада 2006
року в вечірній час отримав від ОСОБА_1.
терміновий виклик приїхати на завод до „БУМа” для виконання ремонтних
робіт. В зв'язку з своїм захворюванням і неможливістю прибути на завод, дав
вказівку електромонтеру ОСОБА_2. прибути на підприємство для надання практичної
допомоги ремонтній бригаді. Наступного дня йому стало відомо, що того побив
ОСОБА_1., (а.с. 129- зворот), в якого потерпілий був в безпосередньому
підпорядкуванні згідно посадових інструкцій (а.с. 130).

Одночасно
вказаний свідок підтвердив, що ОСОБА_2 в нетверезому стані на робочому місці
він ніколи не бачив (а.с. 130).

Головний
енергетик підприємства ОСОБА_6., який був очевидцем побиття ОСОБА_1.
електромонтера ОСОБА_2 під час ремонту електротранспортера 2 листопада 2006
року підтвердив в місцевому суді, що не бачив останнього в стані алкогольного
сп'яніння (а.с. 133-зворот).

Аналогічні
покази дав свідок ОСОБА_7 (а.с. 135).

З
показів даних в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_11 вбачається, що
керівництву підприємства було відомо про дотримання ОСОБА_2 канонів релігії,
яка пропагує заборону на вживання алкогольних напоїв. Ці канони він виконує, а
тому його в нетверезому стані вони не бачили.

За
таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що мотивація суду
першої інстанції про перебування потерпілого ОСОБА_2 на кагатному полі
підприємства в вечірній час 2 листопада 2006 року в нетверезому стані є
поспішною, зробленою без відповідного підтвердження зі сторони медичних установ
або належно оформленого службовими особами заводу акту про такий стан
потерпілого, та не може бути покладеною в рішення суду як обставина, що
характеризує поведінку останнього з негативної сторони.

Колегія
суддів не може погодитись із доводами ОСОБА_1. про його захист від
неправомірних дій потерпілого, оскільки останній не штовхав ОСОБА_1., на його
адресу нецензурними словами не висловлювався, за одяг не утримував, а лише взяв
за лацкан куртки, щоб привернути до себе увагу.

В суді апеляційної інстанції засуджений підтвердив,
що від його поштовху потерпілий впав на бетонне покриття кагатного поля, свідки
ОСОБА_7 (а.с. 135), ОСОБА_12 (а.с. 137 - зворот), ОСОБА_8. (а.с. 156-зворот)
стверджували, що ОСОБА_1. наносив потерпілому удари ногами, коли той лежав на
землі, та руками в груди і голову.

Згідно
висновків комплексної психолого-психіатричної стаціонарної експертизи ОСОБА_1.
від 4.07.2007 року останній в стані фізіологічного афекту не заходився, а
перебував в стані підвищеного емоційного напруження, який вплинув на його
поведінку під час конфліктної ситуації (а.с. 191-192).

Експерт
ОСОБА_13 при допиті його в місцевому суді підтвердив вказані висновки,
пояснивши, що ОСОБА_1. повинен був керуватися своїми діями, усвідомлював
значення їх, а також зупинитися, відійти або втекти він неправомірних дій
потерпілого (а.с. 208).

Аналогічні
покази давала експерт ОСОБА_14., пояснивши, що перебування ОСОБА_1. в стані
сильного емоційного напруження можна визнати як пом'якшуючу обставину (а.с.
212).

Згідно
акта судово-медичного дослідження №245 від 8 листопада 2006 року у ОСОБА_1.
виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів по зовнішній поверхні лівого
плеча, передній поверхні правого плечового суглобу, на задній поверхні правого
плеча, на передній поверхні правого і лівого стегна, які відносяться до легких
тілесних ушкоджень, та могли виникнути від пальців рук людини (а.с. 88).

За
висновком експерта №3212 від 15.12.2006 року у ОСОБА_2 виявлені тілесні
ушкодження у вигляді кровиливів м'яких тканин лівої навколоочної ділянки, під
кон'юктиву лівого очного яблука, саден головного мозку з пошкодженням судин
твердої мозкової оболонки і розвитку крововиливу під цю оболонку, крововиливу в
тканину правої потиличної долі головного мозку, що призвело до набряку його
тканин та за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, що небезпечні
для життя в момент заподіяння (а.с. 54-55).

Таким
чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 будучи службовою
особою, побивши електромонтера ДП „Волочиськ-цукор” ОСОБА_2 на території
підприємства під час проведення ремонтних робіт електротранспортера та
спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент
заподіяння, вчинив злочинні дії, які слід кваліфікувати за ст.. 365 ч.3 КК
України як перевищення службових повноважень, які виразились в умисному
вчиненні службовою особою дій, що явно виходять за межі наданих йому прав та
повноважень, які супроводжувались насильством з застосуванням болісних та
таких, що ображають людську гідність потерпілого дій та які спричинили тяжкі
наслідки, а також за ст. 121 ч.1 КК України як спричинення умисного тяжкого
тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

При
призначенні покарання колегія суддів враховує обставини, що пом'якшують та
обтяжують його, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу та конкретні
обставини по справі.

Обставин,
які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами,
які пом'якшують покарання ОСОБА_1. судова палата визнає його щире каяття в
апеляційному суді та вчинення злочинних
дій в стані підвищеного емоційного напруження.

Як
особа він позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної
відповідальності, приймає активну участь в трудовому житті ДП
„Волочиськ-цукор”, після вчинених злочинів протягом тривалого часу його
поведінка є бездоганною.

За
наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують
ступінь тяжкості вчинених злочинів, з
урахуванням особи винного, апеляційна інстанція приходить до висновку про
можливість призначення засудженому більш м'якого покарання, ніж передбачено
законом.

Разом
з тим, враховуючи тяжкість скоєного, в результаті чого ОСОБА_2. став інвалідом
3 групи загального захворювання (а.с.
201), вчинення злочинних посягань особою, щодо якої потерпілий перебував в
службовій залежності, переконують суд в необхідності призначення винному
реальної міри покарання.

Підстав
для звільнення ОСОБА_1. від відбування покарання з випробування, або
призначення покарання в вигляді обмеження волі, виправних робіт чи штрафу
колегія суддів не знаходить.

Одночасно
з наведеним, апеляційний суд, вирішуючи позовні вимоги потерпілого про
стягнення з винного матеріальних збитків і моральної шкоди, вважає за необхідне
задоволити їх часткового.

З
сум матеріальної шкоди слід виключити вартість пред'явлених автобусних квитків
без відповідних дат їх видачі та інших необхідних реквізитів, які підтверджують
їх дійсність, на 90 грн. 78 коп., зменшивши заявлені матеріальні збитки на
вказану суму.

Розглядаючи
вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди, суд вважає за можливе
задоволити їх з врахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних та психічних
страждань, яких той зазнав, стану його здоров'я, тяжкість вимушених змін у
життєвих та виробничих стосунках, а також необхідність часу та зусиль,
необхідних для відновлення попереднього стану.

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 378, 379 КПК України,
колегія суддів судової палати, -

з а с у
д и л а :

апеляції
прокурора, що приймав участь в розгляді справи та потерпілого ОСОБА_2 задоволити.

Вирок Волочиського районного суду від 16
листопада 2007 року в частині засудження ОСОБА_1 за ст.. 124 КК України, виправдання
його за ст.. 365 ч.3 КК України та вирішення позовних вимог потерпілого
скасувати.

Визнати
ОСОБА_1. винним за ст.ст. 365 ч.3 і 121 ч.1 КК України і призначити покарання:

- за ст.
365 ч.3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі з
позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на 2
роки;

- за ст.
121 ч.1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України - 4 роки позбавлення волі.

Згідно
ст. 70 КК України в частині обрання основного покарання шляхом поглинання менш
суворого більш суворим остаточно
призначити 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади
чи займатися певною діяльністю на 2 роки.

Строк
покарання йому рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний
захід залишити попередній - підписку про невиїзд.

Стягнути
з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 - 1400 грн. 68 коп. матеріальних затрат та 15
тис. грн. моральної шкоди.

В
решті цей вирок в частині стягнення витрат за лікування потерпілого ОСОБА_2 на
користь Хмельницької обласної лікарні залишити без зміни.

Вирок
може бути оскаржений до судової палати з криміналах справ Верховного Суду
України через Апеляційний суд Хмельницької області протягом одного місяця з
моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий-суддя
М.І.
Суслов

Судді: Л.В.
Бойко

В.Й.
Курдзіль