Ухвала іменем україни 13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 7 років з конфіскацією майна. Вказаним вироком засуджено ОСОБА_3

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 01 квітня 2014 року близько 23 години 30 хвилин, знаходячись на вул. Червоноармійській в м. Вінниця, за попередньою змовою з ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинили розбійний напад на ОСОБА_4, і застосовуючи фізичну силу та погрози застосування предмету схожого на пістолет, відвели його на берег струмка Тяжилівка, де заволоділи майном потерпілого на загальну суму 2884 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року вказаний вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник просить судові рішення щодо ОСОБА_2 змінити та застосувати до останнього положення ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням. Зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до невірної кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 187 КК України та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі вирок суду першої інстанції, не навів даних, які стали підставою для відхилення апеляції в частині перекваліфікації дій засудженого на ч. 2 ст. 186 КК України та призначення покарання в межах санкції цієї статті, належним чином не оцінив усіх доводів, викладених в апеляції.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 зазначеного Кодексу в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції прийняв до уваги часткове визнання вини ОСОБА_2, урахував що його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена зібраними та дослідженими у судовому засіданні в їх сукупності доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, даними, що містяться у протоколах слідчих дій, а саме протоколах оглядів місця події, протоколі огляду предмету, та інших матеріалах провадження, зміст яких детально відображено у вироку. Підстав оцінювати критично показання потерпілої та свідка у суду не було.

Отже, наведені докази в сукупності спростовують доводи захисника у скарзі про відсутність доказів винності ОСОБА_2

За встановлених фактичних обставин справи дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно. Покарання засудженому суд призначив відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, при наявності тих обставив, які наведені у касаційній скарзі захисника, воно е є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо доводів захисника про неврахування судом обставин, що вказують на можливість застосування щодо ОСОБА_2 ст. 75 КК України, а саме: щире каяття, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, викрадені речі повернув потерпілому, раніше не судимий, істотної шкоди злочином не завдав, то вони є необґрунтованими, так як суд при визначенні покарання засудженому, відповідно до вимогами ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст. 12 вказаного Кодексу відноситься до категорії тяжких, особу винного, котрий раніше не судимий, на обліках в лікувальних і профілактичних закладах не знаходиться. Обставинами, що пом'якшують покарання засудженому судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Це рішення у вироку мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

У цьому провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які би свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону.

Крім того, аналогічні за змістом доводи захисту були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції перевірив доводи засудженого та його захисника в апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9