Справа № 159/7734/14-к
Провадження № 1-кп/159/25/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 22 січня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001086 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Нововолинська Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше неодноразово судимого: - 21 вересня 1998 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України в ред. 1960 року на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; - 31 січня 2003 року Ковельським міським судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України приєднано не відбуту частину покарання за вироком суду від 21 вересня 1998 року та остаточно призначено 5 років позбавлення волі;- 23 травня 2005 року Володимир-Волинським міським судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 6 років позбавлення волі, покарання відбув; - 11 грудня 2014 року Володимир-Волинським міським судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, вирок набрав законної сили,

про обвинувачення у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 26 листопада 2014 року близько 14 години 20 хвилин вчинив незакінчений замах на незаконне проникнення до житла громадянки ОСОБА_4 , а саме у квартиру АДРЕСА_2 за допомогою каменю пошкодив вікно вітальні квартири, відчинивши останнє, але з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був виявлений потерпілою, і зник з місця події.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив незакінчений замах на незаконне проникнення до житла, тобто злочин, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 162 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений дав суду показання про те, що 26 листопада 2014 року прибув у місто Ковель для здійснення крадіжки чужого майна, з цією метою подзвонив у вхідні двері квартири АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчинив. Узявши камінь з огорожі квітника, розбив шибку вікна та відчинив його, але у цей час почув з квартири крик господарки і зник з місця події. Через кілька хвилин був затриманий сусідом потерпілої та доставлений у відділ міліції. Пояснив, що мав проникнути у вказане житло, викрасти коштовності, цінні речі та гроші, які б виявив. Раніше у даній квартирі не був, про наявне там майно і гроші достовірно не знав. Попросив вибачення у потерпілої, пояснив, що відшкодує шкоду, завдану пошкодженням майна. Просив зважити на його вік, незадовільний стан здоров`я, щире каяття та не призначати суворого покарання.

Допитана у судовому засіданні потерпіла дала суду показання про те, що 26 листопада 2014 року, почувши дзвінок у квартиру, підійшла до вхідних дверей, але нікого не було. В цей час почула стукіт у вітальні, коли прийшла, то побачила відчиненим вікно, а з двору обвинуваченого. Після чого останній зник з місця події. Безпосередньо у квартиру він не проник, будь-які речі не викрав. На час вказаних подій у шафі вітальні знаходилося 200 доларів США.

З протоколу огляду місця події від 26 листопада 2014 року вбачається, що шибка вікна вітальні квартири АДРЕСА_2 , пошкоджена, вікно відкрите, на підвіконні наявні сліди ґрунту, на відстані 1,5 м від будинку виявлено декоративний камінь сірого кольору. Вказане вікно на першому поверсі будинку (а.п.23-27).

З наявних даних у протоколі проведення слідчого експерименту від 03 грудня 2014 року слідує, що будинок на АДРЕСА_3 одноповерховий, вікно вітальні відносно землі розміщене на доступному для людини рівні; обвинувачений, стоячи на землі, рукою досягає місця пошкодження вікна (а.п. 31-37).

Наведені показання обвинуваченого, потерпілої та протоколи огляду місця події у своїй сукупності доводять те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив незакінчений замах на незаконне проникнення до житла потерпілої ОСОБА_4 .

Органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням до житла. Обвинуваченому висунуто у провину те, що він мав намір проникнути до вказаного житла ОСОБА_4 та повторно таємно викрасти належні їй 200 доларів США, що в перерахунку за курсом Національного банку України становлять 2994,62 грн., які зберігались у вітальні вказаної квартири, - за допомогою каменю пошкодив вікно вітальні квартири, відчинивши останнє, але з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Згідно з ч. 3 ст. 185 КК України крадіжка з проникненням полягає у незаконному вилученні чужого конкретного майна у своє володіння. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Залежно від розміру викраденого майна (великий, особливо великий) дії винної особи можуть бути кваліфіковані за різними частинами ст. 185 КК України, або ж вважатися дрібною крадіжкою та виключати кримінальну караність. Тобто, цей злочин є злочином з матеріальним складом, який визначається з урахуванням вартості викраденого майна, а у даному випадку вартості майна, яке особа намагалася викрасти.

Доказів на підтвердження умислу обвинуваченого ОСОБА_5 саме на викрадення належних потерпілій 200 доларів США у ході судового розгляду не встановлено.

Як слідує з показань потерпілої та обвинуваченого, останньому не було відомо про наявність у будинку конкретної суми грошей. Факт наявності 200 доларів США у шафі вітальні будинку, в який обвинувачений мав намір проникнути, не є достатньою підставою для висновку про наявність у його діях прямого умислу на заволодіння конкретно цими коштами, а відтак і складу вищевказаного злочину.

Проникнення у житло потерпілого, як і замах на проникнення, є діями, що пов`язані з порушенням недоторканості житла, і самі по собі є злочинами, тому дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням відповідного покарання.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид і розмір покарання, суд згідно з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України враховує те, що вчинений ним злочин належить до категорії злочинів невеликої тяжкості, за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, хворіє, переніс оперативне втручання на очі, має сім`ю.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину; обставиною, що його обтяжує, - рецидив злочин, оскільки обвинувачений судимий за умисні злочини і у даній справі засуджується також за умисний злочин.

Виходячи з наведеного, виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів, можливе лише при призначенні йому покарання в межах санкції закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності. Обвинувачений не досягнув пенсійного віку, та не є інвалідом першої чи другої групи, що не перешкоджає призначенню покарання у виді обмеження волі.

Обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не встановлені, тому й відсутні підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом.

ОСОБА_5 засуджений 11 грудня 2014 року Володимир-Волинським міським судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, вирок набрав законної сили. Дії, за які він засуджується у даній справі, вчинено 26 листопада 2014 року, тобто до постановлення указаного вироку.

Тому, остаточне покарання слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Доказів про судові витрати та речові докази суду не надано.

Оскільки обвинуваченому призначається покарання у виді реального позбавлення волі, до набрання вироком законної сили слід залишити обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Зважаючи на те, що у даній справі обвинувачений затриманий 26 листопада 2014 року, тобто раніше строку, з якого йому визначено відбувати покарання за попереднім вироком, то строк відбування остаточного покарання слід рахувати саме з 26 листопада 2014 року.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 162 КК України за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Володимир-Волинського міського суду від 11 грудня 2014 року, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання обвинуваченого з 26 листопада 2014 року.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк, з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1