АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/59/15 Справа № 183/2289/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати апеляційного суду Дніпропетровської області з кримінальних справ в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000623 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянин України, раніше неодноразово судимий (останній раз),
- 03.09.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за вчинення злочину за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Засуджений: за ч. 3 ст. 185 України до покарання у вигляді 3 років (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків вказаного та вироку Новомосковського міськрайонного Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) день.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог закону.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин:

ОСОБА_7 будучи раніше судимим за скоєння корисливого злочину, судимість за який не знята і не погашена, в період іспитового строку, 19 лютого 2014 року приблизно о 23 годині з метою викрадення чужого майна прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник на територію вищевказаного домоволодіння через незачинену хвіртку та зламавши замок на вхідних дверях будинку, проник до нього. Перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, ОСОБА_7 зайшов до комори, звідки викрав мотокосу марки Sadko зеленого кольору, вартістю 1300 грн., водяний насос марки Малиш, вартістю 200 грн., 12 пляшок соняшникової олії торгової марки До столу вартістю 10 грн. кожна, загальною вартістю 120 грн., 5 метрів електропереноски, загальною вартістю 50 грн., після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1670 грн.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати та визнати його невинуватим, враховуючи невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Лисенко вважає, що при постановленні вироку, суд не взяв до уваги деякі обставини, а саме те, що покази потерпілого прямо підтверджують його невинуватість, оскільки суперечать версіям працівників міліції та прокуратури, що саме він вчинив крадіжку. До того ж жодного свідка, який вказав на те, що саме обвинувачений вчинив крадіжку немає.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який не підтримав апеляцію вважав вирок суду законним і обґрунтованим, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 які підтримали апеляцію обвинуваченого та просили скасувати вирок суду і визнати ОСОБА_7 невинним, вивчивши матеріли кримінального провадження та доводи апеляції і висловлені в ході розгляду кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судових дебатах обвинувачений ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляцію та просили вирок суду скасувати, та постановити виправдувальний вирок.

В останньому слові ОСОБА_7 просив вирок суду першої інстанції скасувати і виправдати його.

Колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду про винність ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Як вбачається за матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, та пояснив, що він крадіжки майна в гр.. ОСОБА_10 не скоював, вину в скоєнні злочину під час провадження досудового слідства взяв на себе під фізичним та психологічним тиском з боку працівників міліції. Вилучення речей які начебто він викрав проводилося в приміщенні міліції, однак він ці речі не викрадав і не видавав.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що з ОСОБА_7 він знайомий, оскільки раніше ходили до школи в один клас. 20 лютого 2014 року приїхав на свою дачу в с. Вільне Ново московського району та виявив що на вхідних дверях зламаний замок і зникли речі бензокоса, моток оса та інше майно. Викликав міліцію які прийняли заяву та оглянули місце скоєння злочину. Згодом йому повернули бензокосу, водяний насос, 12 пляшок олії та переноску. ОСОБА_7 говорив йому що він нічого не крав, але приніс йому свої речі.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що саме вони були понятими під час видачі ОСОБА_7 викрадених речей. Коли вони зайшли до кабінету працівників міліції там знаходився ОСОБА_7 та речі мотокоса, насос, олія та електропереноска. Оперативник ОСОБА_13 в присутності усих пояснив, що ці речі ОСОБА_7 раніше викрав та добровільно видає. ОСОБА_7 при цьому нічого не казав, однак протокол підписав без зауважень.

Оцінивши докази у справі місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 скоїв крадіжку майна з домоволодіння ОСОБА_10 та кваліфікував його дії за ч.3 ст. 185 КК України.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може та вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні майна не знайшла свого підтвердження доказами, дослідженими в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Як вбачається з журналу судового засідання та звукозапису судового засідання ОСОБА_7 вину в скоєнні крадіжки майна ОСОБА_10 не визнавав та давав з цього приводу пояснення.

З протоколу огляду місця події від 21 лютого 2014 року вбачається лише що в домоволодінні АДРЕСА_1 на вхідних дверях пошкоджено замок та виявлені ознаки проникнення. Ніяких доказів про те, що проникнення до вказаного домоволодіння скоїв саме ОСОБА_7 немає, оскільки з місця огляду не вилучено та не зафіксовано ніяких даних, які б свідчили про присутність на місці скоєння злочину ОСОБА_7 немає.

В ході огляду речей, проведеного 28 лютого 2014 року як підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 коли вони зайшли до кабінету працівників міліції там знаходився ОСОБА_7 та речі викладені мотокоса, насос, олія 12 плашок та електропереноска. Оперативник ОСОБА_13 в присутності усих пояснив, що ці речі ОСОБА_7 раніше викрав та добровільно видає.

Вказані речі були передані потерпілому ОСОБА_10 під розписку.

Однак допитаний потерпілий ОСОБА_10 не підтвердив, що ці передані речі саме його та чим він міг це підтвердити. Потерпілий підтвердив, що ОСОБА_7 говорив йому, що крадіжки він не скоював, але пропонував віддати йому майно, яке належить ОСОБА_7 однак не було викрадене в потерпілого.

Натомість, згідно пояснень ОСОБА_10 , досліджених в ході судового розгляду та долучених до матеріалів кримінального провадження /а.с.94/ в нього було викрадено бензокосу марки Садко голубого кольору, зварювальний апарат, водяний насос марки малиш та інше майно.

Під час вилучення 28.02.2014 року в ОСОБА_7 вилучено бензокоса зеленого кольору, насос малиш, 12 пляшок олії та електропереноска.

Апеляційним судом давалося доручення прокуратурі Дніпропетровської області щодо перевірки застосування щодо ОСОБА_7 з боку працівників міліції фізичного та психологічного впливу, яке в ході досудового слідства не знайшло свого підтвердження та слідчим прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає що в ході судового слідства не знайшло підтвердження факт крадіжки ОСОБА_7 майна потерпілого ОСОБА_10 , оскільки в ході огляду місця пригоди не було добуто ніяких доказів про присутність ОСОБА_7 на місці скоєння злочину, він вину в скоєнні крадіжки не визнавав і не визнає, також маються сумніви в тому, що речі, які начебто вилучені в ОСОБА_7 28.02.2014 року належать потерпілому, оскільки таких доказів не було добуто. Потерпілий заявляв про крадіжку бензокоси Садко голубого кольору, а вилучалася така коса зеленого кольору. Крім того, поняті, які були присутні під час вилучення в ОСОБА_7 речей не підтвердили, що він їх добровільно видавав, оскільки речі були в кабінеті міліції і пояснення давав оперативник ОСОБА_13 , а ОСОБА_7 тільки мовчки підтверджував його слова.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що вказана невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки згідно доказів, які були досліджені в ході розгляду кримінального провадження в суді та встановлених фактичних даних у кримінальному провадженні не добуто достатньо доказів про наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а тому вирок суду підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 411, 417 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року стосовно ОСОБА_7 скасувати

Кримінальне провадження №0000623 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України закрити в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4