Справа № 583/2112/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1

з участю секретаря с/з - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка Сумської області з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Камертон» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 26 червня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обтове, Кролевецького району Сумської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, жителя АДРЕСА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 07.08.2014 року, сержанта з матеріально-технічного забезпечення 4 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , старшини за призовом у зв`язку з мобілізацією на особливий період, раніше не судимого, -

за ч. 4 ст.407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи на підставі Указу Президента України № 607/2014 від 21 липня 2014 року «Про часткову мобілізацію» призваним 07 серпня 2014 року на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 за призовом під час мобілізації на особливий період, в той же день був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). Далі, у зв`язку із створенням в АДРЕСА_3 нового військового формування, старшина ОСОБА_4 був переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), наказом командира по стройовій частині якої від 29.11.2014 р. №45 останній був призначений на посаду сержанта з матеріально-технічного забезпечення 4 інженерно-будівельної роти. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. У такий спосіб, з моменту видання першого у вказаній сфері Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду старшина ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів. 18.11.2014 року на підставі розпорядження начальника штабу Сухопутних військ Збройних Сил України підрозділи військової частини - польова пошта НОМЕР_1 були передислоковані для виконання завдань за призначенням до АДРЕСА_4 , куди також виїхав і старшина ОСОБА_4 . В подальшому, під час перебування підрозділів військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у польовому таборі, що в АДРЕСА_4 , 23.01.2015 р. стан здоров`я старшини ОСОБА_4 значно погіршився - загострення пневмонії, у зв`язку з чим він доповів про це командиру військової частини майору ОСОБА_5 , який, у свою чергу, негайно викликав до розташування військової частини карету швидкої медичної допомоги. Після цього, ОСОБА_4 каретою швидкої медичної допомоги доставлено до Новопавлівської сільської амбулаторії Межівського району Дніпропетровської області, де йому надали першу медичну допомогу, а потім каретою швидкої медичної допомоги - до аеропорту м. Дніпропетровськ, звідки літаком направлено до Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 18, для проходження лікування. У вказаному військовому госпіталі старшина ОСОБА_4 лікувався в період з 23.01.2015 р. до 06.02.2015 р. з діагнозом: «Стан після не госпітальної пневмонії в середній частині правої легені, що ускладнена правобічним реактивним парапневмонічним плевритом». За результатами лікування, згідно з довідкою військово-лікарської комісії Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 142 від 05.02.2015 р., військовими лікарями командуванню частини рекомендовано надання ОСОБА_4 відпустки терміном на 30 календарних діб для проведення реабілітації після лікування. Про закінчення лікування, виписку з військового госпіталю та рекомендацію лікарів щодо відпустки терміном на 30 календарних днів, старшина ОСОБА_4 одразу ж 06 лютого 2015 року у телефонному режимі доповів командиру військової частини - польова пошта НОМЕР_1 майору ОСОБА_5 , який дозволив ОСОБА_4 вибути у відпустку за станом здоров`я для проходження реабілітації після лікування терміном на 30 діб за місцем проживання. Крім того, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_4 після закінчення терміну відпустки за станом здоров`я 08 березня 2015 року повернутись до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , для продовження виконання службових обов`язків у штабі вказаної військової частини. Отримавши дозвіл командування частини, 06.02.2015 старшина ОСОБА_4 вибув з розташування військового шпиталю з м. Київ до місця свого проживання у АДРЕСА_1 . У відповідності до вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з лікування. Однак, 08 березня 2015 року, після закінчення терміну відпустки за станом здоров`я для проходження реабілітації після лікування, старшина ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для повернення на службу у встановлений час, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, у встановлений командуванням військової частини термін не з`явився вчасно на службу до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині старшина ОСОБА_4 постійно перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався та займався домашніми справами. В подальшому старшина ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконного нез`явлення до місця служби, прибув до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 , що по АДРЕСА_5 , лише 28 червня 2015 року, де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 155 від 28.06.2015 р. останній відданий як такий, що повернувся у розташування військової частини, зарахований у розпорядження командира вказаної військової частини, на всі види матеріального забезпечення та приступив до виконання обов`язків військової служби. Отже, старшина ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 в період з 08 березня 2015 року до 27 червня 2015 року включно, тобто протягом 112 діб.

Таким чином, сержант з матеріально-технічного забезпечення 4 інженерно - будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старшина ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період з 08 березня 2015 року до 27 червня 2015 року, тобто протягом 112 діб, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний після закінчення терміну відпустки за станом здоров`я для проходження реабілітації після лікування повернутись до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та проходити військову службу за призовом під час мобілізації, маючи об`єктивні причини для повернення на службу у встановлений командуванням частини час з відпустки, 08 березня 2015 року не з`явився вчасно на службу до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, вказавши, що дійсно, він з дозволу командира 06 лютого 2015 року вибув у відпустку за станом здоров`я для проходження реабілітації після лікування терміном на 30 діб за місцем проживання в АДРЕСА_1 . Крім того, командир в/ч також наказав йому 08.03.2015 року повернутись до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , для продовження виконання службових обов`язків у штабі вказаної військової частини. Однак 08.03.2015 р. він до місця проходження служби не повернувся, так як після проходження обстеження у лікувальному закладі у нього було ускладнення, тому знаходився вдома, де знаходився до 28.06.2015 р., і того ж дня тобто 28.06.2015 р. добровільно повернувся до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) для проходження військової служби, так як весь цей час він усвідомлював, що порушує закон. У скоєному щиро розкаявся.

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що учасники судового провадження не оскаржують фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності їх позицій, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.

В судовому засіданні встановлено, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого стану.

Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, визнає повністю.

При обранні обвинуваченому міри покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, брав участь Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Таким чином, суд вважає за необхідне із застосуванням ст. 69 КК України, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню доньку, з 08.12.2014 р. по 30.12.2014 р. перебував службовому відрядженні у складі сил Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, а саме - арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судових витрат по справі немає.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді 1 (одного) місяця арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України відбування арешту здійснювати на гауптвахті.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не обирати.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного його поміщення на гауптвахту.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайсуду
Сумської області ОСОБА_1