АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/423/15 Справа № 208/5475/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001115 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , який працює на Дніпродзержинському сталеливарному заводі, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року.

Прокурор в поданій ним апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, обставин вчинення кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким за ч. 2 ст. 186 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року, та остаточно визначити до відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

Вимоги своєї апеляційної скарги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як на підставу вимог апеляційної скарги, прокурор посилається на наступні обставини:

- при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який має не зняту та непогашену судимість, вчинив новий корисливий злочин в період іспитового строку, визначеного вироком суду, за місцем проживання характеризується посередньо;

- в порушення норм ч. 4 ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд першої інстанції визначив покарання, яке є меншим, ніж було призначене за попереднім вироком.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане покарання, призначене вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року, та визначено до відбування покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 7 місяців.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він, будучи раніше судимим за ст. 185 КК України, 17 травня 2014 року, перебуваючи біля будинку № 7 по пр. Комсомольському в місті Дніпродзержинську, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка тримала у своїй руці жіночу сумочку з особистими речами, реалізуючи свій спонтанний умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та корисливий характер свого діяння, проходячи повз потерпілої, різким ривком правої руки вихопив із правої руки ОСОБА_9 вказану вище жіночу сумочку, в якій знаходилися мобільний телефон, грошові кошти, одяг, косметика та банківська картка, після цього з місця пригоди втік. Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 2300 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, підтримала у повному обсязі, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які кожен окремо заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.

Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні та правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються. Вказані обставини оспорюються самим обвинуваченим, однак вимоги його апеляційної скарги відповідно до роз`яснень, які викладені Пленумом Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року № 1 "Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку", мають бути вирішені шляхом постановлення відповідної ухвали, а вимоги апеляційної скарги прокурора шляхом ухвалення вироку, оскільки в ній порушуються питання про погіршення становища обвинуваченого. За викладених обставин, колегія суддів при розгляді вимог апеляційної скарги прокурора питання стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України не перевіряються.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до норм ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, застосування закону, який не підлягає застосуванню, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Нормами ч. 4 ст. 71 КК України визначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається із вироку Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року ОСОБА_6 було призначене покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років.

Таким чином невідбута частина покарання становить 4 роки 7 місяців і 12 днів. Суд першої інстанції на підставі норм ст. 71 КК України визначив до відбування покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 7 місяців, тобто остаточне покарання є меншим, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КПК України, відповідно до положень Загальної частини того ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. При цьому суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив, що при призначенні міри покарання він виходив з наявності обставин, які обтяжують покарання рецидив злочинів, обставин, які пом`якшують покарання наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до норм ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність у обвинуваченого не знятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, вчинення нового корисливого злочину в період іспитового строку, встановленого вироком суду, прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого: за місцем мешкання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, має матір-пенсіонерку, яка за станом здоров`я потребує допомоги, його відношення до скоєного.

Разом з тим суд першої інстанції фактично не в повній мірі врахував зазначені обставини. Зокрема, вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі з визначенням іспитового строку відповідно до норм ст. 75 КК України в 3 роки. В період зазначеного іспитового строку ОСОБА_6 знову вчинив корисливий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України. Обидва злочини відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, однак за формою вчинення відкрите викрадення чужого майна становить більшу суспільну небезпеку, ніж таємне викрадення.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що призначене вироком суду першої інстанції за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що доводи прокурора у апеляційній скарзі стосовно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року, та остаточно визначити до відбування покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 6 місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачу касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення, засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Судді: