Справа №477/908/15-к 13.07.2015 13.07.2015 13.07.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 201 5 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4
Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, № 00174 за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Жовтневого району Миколаївської області на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28.04.2015 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Жовтневого району Миколаївської області ОСОБА_8 просить вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року відносно ОСОБА_5 змінити в частині призначення примусового лікування з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та виключити з резолютивної частини вироку рішення

____________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/460/15 Головуючий першої інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_9
Доповідач апеляційної інстанції:
ОСОБА_1
суду про застосування до ОСОБА_5 примусового лікування від алкоголізму відповідно до ст. 96 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_5 визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі із застосуванням до ОСОБА_5 примусового лікування від алкоголізму відповідно до ст. 96 КК України.

На підставі ст. 124 КПК України з ОСОБА_5 постановлено стягнути на користь експертної установи процесуальні витрати з залучення експертів в сумі 9971, 64 грн. та процесуальні витрати в сумі 245, 52 грн.

Судом задоволено заявлений потерпілою ОСОБА_10 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на її користь витрат на поховання сина та відшкодування моральної щкоди та стягнуто 20 000 грн.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дії засудженого та доведеності вини, вважає незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначення примусового лікування. Зазначає, що виходячи з аналізу норм законодавства України і положень міжнародно-правових актів примусовому лікуванню на підставі ст. 96 КК України підлягають незалежно від виду покарання, лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб. Вважає, що підставою для застосування примусового лікування, передбаченого ст. 96 КК України, є сукупність юридичних і медичних критеріїв, а саме складу злочину та наявність хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи про наявність у суб`єкта злочину такої хвороби. Проте вважає, що вказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_5 примусового лікування судом не виконано.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
26 лютого 2015 року приблизно о 23 годині ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебував в будинку АДРЕСА_1 , де розпивав алкогольні напої з ОСОБА_11 .

Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в область обличчя та штовхнув останнього в бік ліжка. Після чого, ОСОБА_5 прижав потерпілого коліном лівої ноги до ліжка та схопивши лівою рукою за шию, став душити. З метою позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_5 взяв зі столу кухонний ніж, яким наніс потерпілому ОСОБА_11 два різних поранення шиї, що спричинило смерть потерпілого на місці події.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 96 КК України застосував до ОСОБА_5 примусове лікування від алкоголізму, посилаючись на те, що таке лікування йому не протипоказане відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 136 від 27.03.2015 року.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухав пояснення прокурора, яка просила вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року відносно ОСОБА_5 змінити в частині призначення примусового лікування, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та виключити з резулятивної частини вироку рішення суду про застосування до ОСОБА_5 примусового лікування від алкоголізму відповідно до ст. 96 КК України, захисника ОСОБА_7 , який просив прийняти рішення на розсуд суду, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 96 КК України примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 3 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», виходячи з комплексного аналізу норм законодавства України і положень міжнародно-правових актів примусовому лікуванню на підставі ст. 96 КК підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб (алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони є соціально небезпечними захворюваннями). Підставою для застосування примусового лікування, передбаченого ст. 96 КК, є сукупність юридичного і медичного критеріїв - встановлення у діянні винного складу злочину та наявність у нього хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, а умовами - висновок судово-медичної експертизи про наявність у суб`єкта злочину такої хвороби, його потребу в лікуванні та засудження такої особи до покарання будь-якого виду. Відсутність будь-якого з критеріїв, що належать до підстави й умов застосування примусового лікування, виключає можливість його застосування.

В судово-медичній експертизі №136 від 27.03.2015 року зазначено, що у ОСОБА_5 спостерігається ознаки синдрому залежності від алкоголю

(хронічний алкоголізм). В даній експертизі немає положення, де зазначено, що дана хвороба становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що виключає можливість застосування ст. 96 КК України, а тому рішення суду в частині застосування до ОСОБА_5 примусового лікування від алкоголізму є безпідставним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність застосування до ОСОБА_5 примусового лікування від алкоголізму, а тому апеляція старшого прокурора Жовтневого району Миколаївської області підлягає задоволенню.

Керуючись ст.405, 407, 408, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу старшого прокурора Жовтневого району Миколаївської області задовольнити.
Виключити з резолютивної частини вироку жовтневого районного суду Миколаївської області від 28.04.2015 р. рішення суду про застосування щодо ОСОБА_5 примусового лікування від алкоголізму відповідно до ст. 96 КК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3