Справа №484/4473/14-к 26.02.2015 26.02.2015 26.02.2015
УХВАЛА
26 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
секретаря судового засідання: ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новостанкувате Добровеличківського району Кіровоградської області, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- за ч. 2 ст. 289 КК України,
за участі:
прокурора: ОСОБА_7
Провадження № 11-кп/784/116/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
ВСТАНОВИВ :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Захисником ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник послалася на те, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим, оскільки суд не врахував даних про особу обвинуваченого. Вказала, що ОСОБА_6 активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілим, частково в сумі 5 тис. грн. відшкодував моральну шкоду, та в повному обсязі матеріальну, має намір в повному обсязі відшкодувати моральну шкоду, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має постійне місце проживання та сім`ю, на його утриманні перебуває малолітня дитина, виховує, крім того, доньку дружини від першого шлюбу.
Обставини, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2014р. близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , знаходились в барі «Теремок», який розташований по вул. Одеській в м. Первомайську Миколаївської області, де вживали спиртні напої. Після чого вони вирішили повернутися до місця свого мешкання - с. Грузького Кіровоградського району Кіровоградської області. Вийшовши на проїжджу частину дороги вони помітили, що на узбіччі дороги стоїть автомобіль таксі бази «Рідне місто». ОСОБА_9 та ОСОБА_6 сіли до легкового автомобіля марки «Opel Ascona» червоного кольору, 1984 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_10 , після чого вони запропонували йому довезти їх до м. Кіровограда. На вказану пропозицію ОСОБА_10 погодився. Під час руху автомобіля ОСОБА_6 з метою справлення природних потреб попросив водія зупинитися. ОСОБА_10 зупинив автомобіль перед дорожнім знаком «Мигія», після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_6 вийшли з нього. В цей час у ОСОБА_6 виник корисливий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, що належить ОСОБА_10 .. Виконуючи задумане, ОСОБА_6 сів на заднє сидіння салону автомобіля (за водієм), а ОСОБА_9 - на переднє сидіння. Після того як ОСОБА_6 зачинив двері, останній одразу за допомогою двох пляшок зпід пива по черзі наніс два удари ОСОБА_10 в голову, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою волосистої частини голови, забою шиї, які, відповідно до висновку СМЕ, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_10 швидко вийшов з салону автомобіля та відійшов від нього на відстань близько 10 метрів. В цей час ОСОБА_6 пересів на місце водія, за допомогою ключів, які залишив ОСОБА_10 в замку запалювання, привів в дію двигун автомобіля та почав рух в бік с. Мигія Первомайського району Миколаївської області. Своїми навмисними протиправними діями ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортним засобом марки «Opel Ascona», вартістю 32 000 грн., спричинивши матеріальний збиток ОСОБА_10 на вказану суму.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді; захисника, яка просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній; прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення; дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого в скоєнні вказаного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин встановлених судом, - відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким з учасників процесу не оспорюється.
Покарання призначено судом у повній відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України з урахуванням тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував потерпілому завдану шкоду в сумі 5 000 грн.; пом`якшуючих обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування збитку, обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п.п. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що в силу ч. 4 ст. 12 КК України визнається тяжким злочином. Кваліфікуючою ознакою даного злочину було застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Проте, в даному випадку, фізичне насильство було засобом заволодіння транспортним засобом.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). А з матеріалів кримінального провадження, обставин справи, викладених у вироку, які не оспорюються учасниками судового провадження вбачається, що саме в ОСОБА_6 виник корисливий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, саме він наніс потерпілому удари пляшкою по голові та заволодів автомобілем останнього.
Стосовно тверджень захисника ОСОБА_5 з приводу щирого каяття обвинуваченого, активного сприяння ним розкриттю злочину, частково відшкодування шкоди в сумі 5 000 грн., перебування на його утриманні малолітньої дитини, то всі зазначені обставини були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні міри покарання, та суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Тому, підстави для застосування до ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.
Крім того, апеляційна скарга містить доводи про те, що суд, задовольняючи цивільний позов потерпілого, не врахував при цьому вже відшкодованої ОСОБА_6 суми 5 000 грн..
Проте, на виконання вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку чітко визначені підстави для часткового задоволення позову. Так, суддею у вироку зазначено, що потерпілий, заявлений цивільний позов на суму 25 000 грн., уточнив, та з врахуванням відшкодованих йому обвинуваченим коштів в сумі 5 000 грн., просив стягнути 20 000 грн. Суддя ж прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого на суму 10 000 грн., що спростовує доводи захисника про не врахування судом частково відшкодованого збитку.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни або скасування вироку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11