Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,

суддів: ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі судового засідання ОСОБА_14,

за участю прокурора ОСОБА_15,

засудженого ОСОБА_1,

захисника засудженого ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 04 червня 2015 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000157 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року щодо нього.

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання процесуальних витрат у провадженні.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Так, 21 квітня 2014 року близько 21.00 год., на АДРЕСА_2, ОСОБА_1 під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_3 на ґрунті неприязних стосунків умисно наніс один удар лобною частиною голови в праву частину обличчя останнього, після чого наніс один удар ліктем руки в область грудної клітки, а коли потерпілий впав на асфальт, наніс один удар ногою в область правого боку ОСОБА_3, в результаті чого останньому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено вважати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та вироку суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що судом неправильно кваліфіковано його дії, оскільки він діяв у стані необхідної оборони. Наводить доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду викладених у вироку місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження та вказує, що апеляційний суд, переглядаючи його апеляційну скаргу не перевірив їх належним чином та передчасно ухвалив свій вирок.

В доповненнях до касаційної скарги засуджений наводить доводи щодо порушення його права на захист в зв'язку з не роз'ясненням головуючим суддею у суді першої інстанції його прав, визначених ст. 345 КПК України, а також надає висновок експерта № 9/з від 30.04.2015 року, відповідно до якого висновок експерта № 229 щодо тяжкості отриманих ОСОБА_3 тілесних ушкоджень не містить усіх даних, необхідних для встановлення механізму утворення спричиненої потерпілому закритої травми живота та встановлено необхідність призначення повторної судово-медичної експертизи.

У запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_3, посилаючись на безпідставність, на його думку доводів касаційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, а постановлені відносно ОСОБА_1 судові рішення - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційних вимог, думку прокурора, яка вважала, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, доповнень і заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підставі його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Наведених вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_1 та ухвалення обвинувального вироку дотримано не було.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд формулюючи обвинувачення щодо ОСОБА_1, визнане судом доведеним, послався, як на докази його винуватості, на показання потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також висновки судово-медичної експертизи потерпілого. При чому, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, не були очевидцями бійки, а про обставини описуваної у вироку події дізнались зі слів самого потерпілого. Тобто їх показання є показаннями з чужих слів, які в силу ст. 97 КПК України хоча і можуть бути визнані допустимими доказами, однак мають підтверджуватися іншими доказами у провадженні.

Разом з цим, суд, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були безпосередньо присутніми під час конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, взагалі не відобразив змісту показань останніх, належним чином їх не проаналізував та обмежившись посиланням на те, що вони є друзями та цивільною дружиною засудженого, не прийняв їх до уваги.

Крім того, відповідно до ст. 36 КК України необхідна оборона полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

З обставин, встановлених судом убачається, що саме ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків ініціював конфлікт з ОСОБА_1, який в подальшому переріс у бійку, в ході якої останній наніс удари потерпілому. Однак, при цьому, суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_3 йдучи для здійснення зауваження компанії, яка шумно відпочивала поряд з його будинком, взяв з собою собаку та садовий ніж, яким заподіяв ОСОБА_1 ножове поранення руки, в результаті чого останній вимушений був звертатися в лікарню за отриманням медичної допомоги.

Зазначені обставини залишив поза своєю увагою і апеляційний суд. Переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який наводив доводи, аналогічні за своїм змістом доводам касаційної скарги, потерпілого ОСОБА_3 та прокурора, які не погоджувались з призначеним засудженому покаранням, посилаючись на його м'якість, вказаний суд не перевірив належним чином доводів сторони захисту щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, натомість, задовольнивши апеляційні вимоги потерпілого і прокурора та призначивши ОСОБА_1 більш суворе покарання.

За таких обставин вирок суду першої інстанції та вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 не можна вважати законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, перевірити інші доводи, викладені у касаційній скарзі з доповненнями засудженого, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

При цьому, так як з огляду на положення ст. 433 КПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, прийняти до уваги і дати оцінку долученому до доповнень касаційної скарги висновку експерта № 9/з від 30.04.2015 року та, з метою усунення вищезазначених у даній ухвалі протиріч, при новому розгляді кримінального провадження вирішити питання про призначення повторної судово-медичної експертизи щодо заподіяних ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13