Провадження №1-кп/447/73/15
Справа №447/647/15-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2015 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене в ЄРДР під № 0000700 від 03.12.2014 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с.Глібовичі, Перемишлянського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, на утриманні малолітня дитина, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 03.12.2014 року приблизно о 17 год. 25 хв., керуючи мікроавтобусом "MERCEDES-BENS SPRINTER 211 CDI" реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним автодорогою Київ -Чоп у напрямку до м.Києва, при проїзді її ділянки в районі 585 км + 800 м у с.Розвадів Миколаївського району Львівської області біля зупинки громадського транспорту «Розвадів» порушив вимоги Р1 п.п.1.5. 1.10 (в частині значення термінів "небезпека для руху", "пішохідний перехід"); Р2 п.2.3 б), д), Р12 п. 12.3; Р18 п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближені по лівій смузі до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1; 5.35.2 "Пішохідний перехід" дод.1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 "зебра" дод. 2 ПДР України, перед яким у сусідній правій смузі зупинився попутний маршутний автобус, який пропускав пішохода, не зменшив швидкості та не зупинився щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину дороги по ньому справа наліво по ходу його руху, в результаті чого скоїв на нього наїзд.

Внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_5 пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку експерта №73/14 судово-медичної експертизи від 31.12.2014 отримав наступні тілесні ушкодження: відрив 1-го шийного хребця від основи черепа, розрив продовгуватого мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку в потиличній ділянці і в ділянці мозочка; відкритий перелом обох кісток лівої гомілки, закритий перелом обох кісток правої гомілки, перелом 2,3 ребер зліва по середньо-підпаховій лінії; рани в лобній ділянці, на передньо - внутрішній поверхні середньої третини лівої гомілки, на внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу; садна на обличчі, на тильній поверхні правої кисті, на зовнішній поверхні правого кульшового суглобу, на передній поверхні правого і лівого колінних суглобів, на зовнішній поверхні правого стегна, на зовнішній поверхні лівої стопи. В момент первинного контакту з травмуючим засобом потерпілий знаходився у вертикальному, або близькому до такого положенні і був звернутий до травмуючого засобу лівою боковою поверхнею тіла. Смерть гр. ОСОБА_6 , 1982 року народження, наступила від травматичного розриву продовгуватого мозку внаслідок відриву 1-го шийного хребця від основи черепа.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми вищевказаними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав в повному обсязі, розкаявся у скоєному та пояснив, що 03.12.2014 року приблизно о 17 год. 25 хв., він їхав своїм атомобілем біля с.Розвадів Миколаївського району Львівської області. На пішохідному переході він здійснив наїзд на ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину дороги справа наліво по ходу його руху. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась через його неуважність.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні просила суд обвинуваченого суворо не карати і не позбавляти його волі.

Враховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, а тому вислухавши думку учасників судового провадження, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінивши встановлені по справі обставини , суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить із вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України ОСОБА_5 вчинив злочини віднесений до категорії тяжких.

Згідно ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого немає.

Згідно ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щиросердечне каяття.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що він раніше несудимий, на «Д» обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, працює водієм ТзОВ "Бастіон Тайм», по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, заподіяну шкоду відшкодовує, згідно угоди про порядок відшкодування шкоди від 06.04.2015 року, що підтверджується відповідними розписками.

За таких обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання підсудному слід обрати у межах санкції статті, за якою кваліфікується злочин у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України. Суд також вважає недоцільним застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, під час ДТП обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, у обвинуваченого немає іншої спеціальності, і робота водієм є його основним джерелом заробітку, та має фінансові зобов`язання перед потерпілою у майбутньому.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_5 .

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370,373,374 КПК України, -

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У відповідності з ст.ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 міс., якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця свого проживання кримінально-виконавчу інспекцію, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_5 домашній арешт залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави 1400 (одна тисяча чотириста) грн. 25 коп. витрат за проведення Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України у Львівській області експертиз.

Речові докази по справі, а саме мікроавтобус "MERCEDES-BENS SPRINTER 211 CDI" реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться, на зберіганні у ОСОБА_5 залишити у власності останнього.

Вирок може бути оскаржений у порядку та строки передбачені ст. 394,395 КПК України

Суддя: ОСОБА_1