Мельничук Андрушкевич Захарчук
Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

6 липня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Мельничук Н.М.

суддів: Андрушкевича С.3., ОСОБА_1

з участю прокурора: Селюченко 1.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 та прокурора , що брав участь в розгляді справи судом першої інстанції , на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2010 року.

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, мікрорайон Східний,8 кв.55 ( Червоноармійського району , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неодруженого, утриманців не має, непрацюючого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України

засуджено за ст.309 ч.2 КК України на два роки три місяці позбавлення

волі.

Запобіжний захід залишено до набрання вироком чинності залишено тримання під вартою. Застосовано до засудженого примусове лікування від наркоманії згідно ст.96 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області 70 грн.38 коп. судових витрат.

Питання щодо речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст.81 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вказано рахувати з моменту затримання, тобто з 12 березня 2010 року.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, мікрорайон Східний, 4 кв.77 Червоноармійського району, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, утриманців не має, працює підземним

електрослюсарем на ОП „Шахта ім. Стаханова, раніше не судимий в силу ст.89 КК України,

засуджено за ст. 309 ч.2 КК України на два роки позбавлення волі. Запобіжний захід залишено до набрання вироком чинності залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області 70 грн.38 коп. судових витрат.

Питання щодо речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст.81 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 вказано рахувати з моменту затримання, тобто з 15 березня 2010 року.

Згідно вироку , 4 вересня 2009 року близько між 16 та 17 год. на узбіччі дороги поблизу с. Щеніїв Черняхівського району Житомирської області ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знайшли вирвані рослини маку з плодами- коробочками .Після цього у них виник умисел на придбання наркотичного засобу - макової соломки. Реалізуючи цей умисел , Тверд охлєбов з метою незаконного придбання, без мети збуту для власного споживання , зберігання, перевезення та виготовлення наркотичного засобу вступив у злочинну змову з ОСОБА_3 і на автомобілі перевезли макову соломку у невстановленій кількості , але не менше 824 ,77гр у висушеному стані до будинку №24 по вул.Жовтневій в с.Гуменники Коростишівського району. Того ж дня близько 18 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незаконно , без мети збуту виготовили з частини макової соломки якісно новий наркотичний засіб - екстракційний опій у невстановленій кількості, але не менш як 0,448 гр по вазі сухої речовини, та ацетильований опій у невстановленій кількості, але не менш як 0,522гр по вазі сухої речовини. Частину опію ацетильованого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вжили за допомогою інєкцій, а решту зберігали у вказаному домоволодінні. Залишок макової соломки у кількості 823 гр у висушеному стані та 0,522 гр ацетильованого опію по вазі сухої речовини незаконно без мети збуту зберігали в автомобілі НОМЕР_1.

В апеляції та доповненні до неї прокурор просив вирок змінити в звязку з неправильним застосуванням кримінального закону. На обгрунтування апеляції вказував , що в резолютивній частині вироку вказано про застосування щодо засудженого примусового лікування від наркоманії. Але у відповідності до вимог ст.96 КК України ,п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3.06.2005 року №7 та положень міжнародно-правових актів , примусовому лікуванню підлягають особи, що вчинили злочини і страждають на хвороби, які становлять небезпеку для здоровя інших осіб.

Тому просив змінити вирок суду, виключивши застосування згідно ст.96 КК України щодо ОСОБА_4 примусового лікування. Крім цього помилково у вироку судом вказано , що строк відбування покарання і ОСОБА_4 слід рахувати з 15.03.2010 року, поскільки останній затриманий 14.03.2010 року і строк відбування покарання потрібно рахувати з цієї дати. Також у вступній частині вироку помилково вказано число та місяць народження засудженого ОСОБА_3 - 8.04.1984 р., в той час як вірна дата ( народження - 18.06.1984 року. Тому прокурор просив змінити вирок суду і в І цій частині.

В апеляції адвокат просив вирок суду змінити в звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. На обгрунтування апеляції вказував, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, пройшов курс лікування від наркоманії, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, працює, має на утриманні неповнолітню дитину. Призначене судом покарання є надто суворим і невмотивованим. На думку адвоката, виправлення ОСОБА_3 можливе і без ізоляції від суспільства. Тому і просив застосувати ст.ст.75,76 КК України та змінити вирок, призначивши ( ОСОБА_3 два роки позбавлення волі з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідних обовязків.

Заслухавши доповідь судді, адвоката, який підтримав подану ним апеляцію, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляцію, проти апеляції адвоката заперечував, обговоривши доводи апеляцій, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню , апеляція адвоката до задоволення не підлягає.

Висновок суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_4 та і ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованим і по суті ніким із можливих апелянтів не оскаржується.

При обранні засудженим міри покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про їх особи, конкретні обставини справи та призначив покарання , яке є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню засудженими нових злочинів.

При цьому суд , призначаючи покарання ОСОБА_3 , врахував всі дані про особу засудженого, на які посилається адвокат та обставини, які помякшують покарання, що вказані у апеляції.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого умисного злочину і судом уже застосовувалась до нього ст.75 КК України.

Однак, ОСОБА_3 знову вчинив умисний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

З наведених підстав колегія суддів вважає , що апеляція адвоката до задоволення не підлягає.

Разом з тим, твердження в апеляції прокурора про те, що суд безпідставно призначив засудженому примусове лікування від наркоманії, є обґрунтованим.

У відповідності до вимог ст.96 КК України, примусове лікування може бути застосовано судом, незалежно від призначеного покарання , до осіб, які вчинили злочини і мають хворобу, що становить небезпеку для здоровя інших осіб. При цьому необхідно дотримання ряду умов, зокрема, засуджена до покарання особа повинна страждати на хворобу, що становить небезпеку для здоровя інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 хворіє наркоманією, потребує примусового лікування , протипоказань для лікування немає.( а.с.299)

Проте, даний акт судово-наркологічної експертизи не містить висновку про те , що ОСОБА_4 страждає на хворобу , що становить небезпеку для інших осіб.

Згідно міжнародно-правових актів, „Основ законодавства України про охорону здоровя та розяснень Пленуму Верховного Суду України від 3.06.2005 року №7 „Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, алкоголізм та наркоманія до вищезгаданих хвороб не належать, а є соціально небезпечними захворюваннями.

Отже, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що суд першої інстанції помилково призначив засудженому примусове лікування від наркоманії.

Згідно ст.373 КПК України, апеляційний суд змінює вирок , коли зміна вироку не погіршує становища засудженого.

У вироку суду вказана дата народження ОСОБА_3 - 8.04.1984 року та дата затримання ОСОБА_4 -15.03.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 затриманий 14.03.2010 року. ( а.с.266 т.1)

Згідно ксерокопії паспорта ОСОБА_3 народився 18 червня 1984 року в м. Димитров Донецької області.( а.с.236 т.1)

Крім цього , судом не зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 їх перебування під вартою в період досудового слідства - з 8.09.2009 року по 11.09.2009 року.( а.с.37,46,92,94 т.1) Тому , в порядку ст.365 КПК України , колегія суддів вважає за потрібне виправити цю помилку.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити, апеляцію адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2010 року щодо ОСОБА_3 змінити.

Змінити у вступній частині вироку число і місяць народження ОСОБА_3 з 8.04.1984 року на 18.06.1984 року.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської облаті від 13 травня 2010 року щодо ОСОБА_4 змінити.

Виключити з резолютивної частини цього вироку вказівку про початок строку відбування покарання ОСОБА_4 з 15.03.2010 року на 14.03.2010 року.

Зарахувати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в строк відбування покарання перебування їх під вартою з 8.09.2009 року по 11.09.2009 року в порядку ст. 365 КПК України.

Врешті вирок залишити без зміни.

Судді: