У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Школярова В.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні в
м. Києві 5 лютого 2008 року кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на судові рішення щодо них,

встановила:

вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16
травня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Носівка
Чернігівської області та жителя м. Ніжина Чернігівської області, раніше
неодноразово судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК
України на 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Носівка
Чернігівської області та жителя м. Ніжина Чернігівської області, раніше
неодноразово судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК
України на 5 років позбавлення волі.

Згідно
з вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винуватими та засуджено за те, що
вони 17 та повторно 18 лютого 2006 року в нічний час, за попередньою змовою між
собою, з метою заволодіння чужим майном, розбивши вікно, проникли у
будинок АДРЕСА_1, звідки таємно викрали належне потерпілій ОСОБА_3 майно, загальною вартістю 1 243 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 30 серпня
2007 року вирок щодо засуджених залишено
без зміни.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_2 вважає, що
досудове слідство та судовий розгляд справи проведено неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Звертає увагу на те, що судом при постановленні
вироку належним чином не враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого
злочину, те, що він розкаявся у вчиненому, а також не враховано стан його
здоров'я. Просить судові рішення щодо
нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, або із
застосуванням ст. 69 КК України пом'якшити йому покарання;

-
засуджений ОСОБА_1 посилається на те, що він, визнаючи свою вину на досудовому
слідстві, обмовив себе. Вважає, що досудове слідство та судовий розгляд справи
проведено неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду
не відповідають фактичним обставинам справи. Його винуватість у вчиненні
крадіжки не є доведеною. Зазначає про те, що він не брав участі у судових
дебатах і йому не було надано останнього слова. З цих підстав просить судові
рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарг, колегія суддів вважає, що засудженим слід відмовити у задоволенні їх
касаційних скарг з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості
засуджених у вчиненні злочину, за який їх засуджено, відповідають фактичним обставинам
справи, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну
оцінку, і є правильними.

Приймаючи до уваги те, що у
судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовилися давати показання, суд першої
інстанції цілком обґрунтовано визнав за достовірні докази їх показання про
обставини вчинення ними викрадення майна потерпілої ОСОБА_3, які вони давали
під час досудового слідства, у тому
числі у присутності свого захисника та понятих
під час відтворення обстановки та обставин події, тобто в умовах, які
виключали будь-який тиск на них із боку
працівників слідства.

Достовірність цих показань ОСОБА_1
та ОСОБА_2 об'єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом і наведених
у вироку доказів.

Так, згідно даних висновку судової дактилоскопічної
експертизи, убачається, що сліди рук, виявлені на розбитому вікні будинку
потерпілої ОСОБА_3, належать ОСОБА_2.

Показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стверджується, що вночі 17 та 18 лютого 2006 року обидва засуджені
залишали свій дім, а поверталися під ранок з великою кількістю чужих речей, в
тому числі привели два велосипеда.
Частину з цих речей вони здали в пункт прийому металобрухту.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що близько 4-ї години ночі 18 лютого 2006
року вона бачила, як засуджені везли на санках пральну машину, а на велосипеді
- сумку.

Згідно з даними наявних в
матеріалах справи протоколів огляду, вилучення та пред'явлення для впізнання
убачається, що за місцем
проживання засуджених, свідка ОСОБА_7 було виявлено та вилучено пральну машину,
електросамовар, велосипед. Ці речі потерпіла
ОСОБА_3 упізнала і пояснила, що
вони були викрадені з її будинку.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_7
18 лютого ОСОБА_2 продав йому велосипед,
який наступного дня у нього вилучили.

Таким чином, місцевий суд,
дослідивши зібрані докази та давши їм належну оцінку, дійшов правильного
висновку про винуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні за попередньою змовою таємного
викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, тому доводи ОСОБА_1
про недоведеність його участі у вчиненні цього злочину, є безпідставними.

Злочинні дії ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання засудженим
суд урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про їх особу
(неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, негативно
характеризуються за місцем проживання). Також ураховано обтяжуючу покарання
обставину - рецидив злочину, а пом'якшуючих покарання обставин судом не
встановлено. Отже, призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім
для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 про необхідність скасування
вироку з тих підстав, що не було
судових дебатів та він був позбавлений
права звернутися до суду з останнім словом, не заслуговують на увагу, оскільки,
як убачається із протоколу судового засідання, судові дебати були проведені
відповідно до вимог ст. 318 КПК України, а скористатися останнім словом
засуджений сам відмовився (т.2 а.с. 219, 220).

Крім того, як видно з матеріалів справи,
такі ж, як і в касаційних скаргах, твердження засуджені висловлювали у своїх
апеляціях. Апеляційний суд визнав їх безпідставними. Свої висновки, з якими
погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином умотивував.
Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і
належним чином оцінив.

Таким чином, при перевірці справи
не виявлено передбачених ст. 398
КПК України підстав для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
касаційному порядку, немає підстав і для призначення справи до розгляду з
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384
КПК України.

Керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційних
скарг засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Школяров В.Ф. Глос Л.Ф.