В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.10.2014 Справа №607/6116/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000149 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Доброводи Збаразького району Тернопільської області, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше судимої 05 грудня 2013 року Збаразьким районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.185 КК України до 60 годин громадських робіт, які відбула 05 лютого 2014 року,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 08 лютого 2014 року в обвинуваченої ОСОБА_3 , яка перебувала в м.Тернополі, виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який вона тоді ж і в тому ж місці, знаючи номер кредитної картки «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_5 та її персональні дані, зателефонувала на номер гарячої лінії «37-00», за яким зв`язалась із оператором, надавши йому необхідну інформацію від імені ОСОБА_5 , після чого переказала з її картки за № НОМЕР_1 на картку ОСОБА_7 за № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 2082, 08 грн., якими в подальшому таємно повторно незаконно заволоділа, знявши їх в банкоматі «ПриватБанку» №САТЕ2507, що в м.Тернополі по вул.Сагайдачного, 2, в подальшому витративши їх на особисті потреби, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 шкоду на вищевказану суму.

Крім цього, 09 лютого 2014 року в обвинуваченої ОСОБА_3 , під час перебування в смт.В.Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який вона тоді ж, знаючи номер кредитної картки «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_5 та її персональні дані, зателефонувала на номер гарячої лінії «37-00», за яким зв`язалась із оператором, надавши йому необхідну інформацію від імені ОСОБА_5 , переказала з її картки за № НОМЕР_1 на картку ОСОБА_7 за № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1198, 08 грн., якими в подальшому таємно повторно незаконно заволоділа, знявши їх в банкоматі «Райффайзен банк Аваль» №А0108661, що в м.Тернополі по вул.Живова, 7, в подальшому витративши їх на особисті потреби, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 шкоду на вищевказану суму.

Також, 28 лютого 2014 року в обвинуваченої ОСОБА_3 , під час перебування в смт.В.Березовиця Тернопільського району, виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який вона тоді ж, знаючи номер кредитної та зарплатної карток «ПриватБанк», які належали ОСОБА_5 та її персональні дані, зателефонувала на номер гарячої лінії « НОМЕР_3 », за яким зв`язалась із оператором, надавши йому необхідну інформацію від імені ОСОБА_5 , переказала з її зарплатної картки за №731681 на її кредитну картку за № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 1 042, 08 грн., після чого знову зателефонувала на номер гарячої лінії «37-00», за яким зв`язалась із оператором, надавши йому необхідну інформацію від імені ОСОБА_5 , перерахувала із картки за № НОМЕР_1 вказані грошові кошти на картку ОСОБА_7 за № НОМЕР_2 , якими надалі таємно повторно незаконно заволоділа, шляхом зняття 3-ома частинами в банкоматі «ПриватБанку» №САТЕ4381, що в м.Тернополі по вул.Руській, 21, в подальшому витративши їх на особисті потреби, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 шкоду на вищевказану суму.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України не визнала та в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 на початку лютого 2014 року дав їй, обвинуваченій, свою картку з метою, щоб вона, ОСОБА_3 , отримала грошові кошти в сумі 400 грн. від свого знайомого. В подальшому, на ОСОБА_7 мобільний телефон прийшло смс-повідомлення про те, що на його картку поступали, зокрема, в тому числі, 08 та 28 лютого 2014 року, грошові кошти в сумах приблизно 2000 грн., 1000 грн. та ще якісь грошові кошти, в загальній сумі понад 3 000 грн., які вона, обвинувачена, знімала з картки ОСОБА_7 та витрачала разом з ОСОБА_7 на особисті потреби, не розпитуючи ОСОБА_7 про походження даних грошових коштів. При цьому, мобільний телефон потерпілої вона, обвинувачена, не блокувала. Їй, обвинуваченій, відомий номер «3700», за яким здійснюється безготівковий перерахунок грошових коштів на інші рахунки, а також було відоме дівоче прізвище та дата народження потерпілої. Не заперечила того, що приблизно в 2011 році вони разом з ОСОБА_7 приїжджали до дому ОСОБА_5 в с.Забойки Тернопільського району Тернопільської області. Повідомила, що дійсно вона, обвинувачена, разом із потерпілою, після 28 лютого 2014 року приходили в банківську установу, щоб вона, ОСОБА_3 , взяла там грошові кошти в кредит, з метою віддати їх ОСОБА_5 , проте їй кредиту тоді не надали.

Незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченою ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, її винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень повністю доводиться сукупністю доказів, що були зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, які були проаналізовані та оцінені судом у судовому засіданні, які повністю доводять її винуватість у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченою ОСОБА_3 знайома, оскільки остання зустрічалась з її сином ОСОБА_7 і обвинувачена разом з вказаним сином приїжджала до неї, потерпілої, додому в с.Забойки Тернопільського району Тернопільської області, приблизно в 2012 році. Вона, потерпіла отримувала зарплату спочатку 2014 року на банківську картку, де також нараховувались кредитні кошти на іншу картку. Так, після того як інші працівники отримали заробітну плату, а потерпіла не отримала, вона з метою з`ясування цього питання, надалі, виявила під час намагання зняти грошові кошти в банкоматі, що 28 лютого 2014 року з її, потерпілої, банківської картки було знято всі грошові кошти, після чого вона, потерпіла, звернулась на «гарячу лінію» банку. Крім цього, їй, потерпілій, повідомили в бухгалтерії підприємства, де вона працює про те, що в бухгалтерію декілька разів приходила, з опису працівників, обвинувачена, яка розпитувала про те, коли буде заробітна плата потерпілої. Надалі, в банку вона, потерпіла, дізналась також про те, що грошові кошти з її картки було переведено на іншу її, потерпілої, сина ОСОБА_7 , який свою картку давав в користування ОСОБА_3 . Вказала, що обвинувачена заблокувала її, потерпілої, мобільний телефон і, щоб його розблокувати, остання змушена була викупляти свій номер. При цьому, вона, потерпіла, тоді ж виявила, що з її іншої картки також зникли кредитні кошти, де був «мінусовий» показник. Також підтвердила, що дійсно вона, потерпіла, разом із обвинуваченою, після 28 лютого 2014 року, приходили в банківську установу, щоб ОСОБА_3 взяла грошові кошти в кредит з метою віддати їх їй, ОСОБА_5 , однак обвинуваченій кредиту тоді не надали;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що з обвинуваченою ОСОБА_3 знайомий це його подруга. Так, на початку лютого 2014 року до нього, свідка, який мав у користуванні банківську картку «ПриватБанку» з останніми цифрами «0889», звернулась обвинувачена з проханням, щоб останній надав їй вказану картку з метою нібито отримати грошові кошти від свого знайомого « ОСОБА_8 », на що він, свідок, надав ОСОБА_3 вказану картку, на якій в той час не було грошових коштів, повідомивши при цьому пін-код. Що далі відбувалось із вказаною карткою він, свідок, не знає. ОСОБА_3 повернула йому, свідку, його картку приблизно на початку березня 2014 року і коли він, свідок, розпитував обвинувачену про грошові кошти ОСОБА_5 , то ОСОБА_3 йому повідомляла, що нічого з цього приводу не знає. Приблизно в 2011 році вони, свідок разом з ОСОБА_3 , приїжджали до дому ОСОБА_5 в с.Забойки Тернопільського району Тернопільської області. Також додав, що обвинуваченій ОСОБА_3 могли бути відомі анкетні дані його матері, потерпілої, в тому числі і дівоче прізвище, з його, свідка, військового квитка, який бачила обвинувачена. Вона, обвинувачена, знімаючи в лютому 2014 року в присутності його, ОСОБА_7 , грошові кошти з його ж картки, повідомила, що ці грошові кошти перерахував їй її знайомий « ОСОБА_9 ». При цьому, будь-яких дій він, свідок, з приводу перерахування коштів з картки ОСОБА_5 на свою протягом лютого 2014 року, не виконував.

Крім наведених доказів, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, об`єктивно повністю стверджується також документами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

· заявами ОСОБА_5 від 05 березня 2014 року, в яких вона просиить працівників міліції притягнути до відповідальності невідомих їй осіб, які 08, 09 та 28 лютого 2014 року зняли з її карток 2082 грн., 1198 грн. та 1042 грн., відповідно, при невідомих ОСОБА_5 обставинах;

(т.2, а.м.к.п. 8, 32, 97)

- протоколом огляду предметів від 10 березня 2014 року, відповідно до якого слідчим в присутності понятих було оглянуто належну ОСОБА_7 пластикову картку «ПриватБанку» № НОМЕР_2 , зафіксовано її ознаки;

(т.2, а.м.к.п. 75-76)

· виписками по руху коштів на рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_2 , ОСОБА_5 за №№ НОМЕР_4 та НОМЕР_1 , з яких вбачається нарахування та перерахунок грошових коштів з рахунків ОСОБА_5 на картку ОСОБА_7 по номеру телефону «3700» в період, коли карткою ОСОБА_7 користувалась ОСОБА_3 ;

(т.2, а.м.к.п. 87-101)

· оглянутим в судовому засіданні диском з інформацією, а саме фотографіями з банкоматів САТЕ2507 та САТЕ4381 «ПриватБанку», на яких обвинувачена ОСОБА_3 , чого вона не заперечила в судовому засіданні, 08 та 28 лютого 2014 року знімає грошові кошти за допомогою картки ОСОБА_7 ;

(т.2, а.м.к.п.115)

· протоколом огляду веб-сторінки http://privatbank.ua/ua/udalenniy-banking/platezhi-po-telefonu/ від 24 березня 2014 року, відповідно до якого оглянуто наведену сторінку, в якій зазначено правила користування коротким номером «3700» «ПриватБанку».

(т.2, а.м.к.п. 120-122)

Таким чином суд, проаналізувавши та оцінивши зібрані докази у кримінальному провадженні, критично оцінює суперечливі показання обвинуваченої ОСОБА_3 , які вона давала в процесі провадження судового розгляду, вважає їх неправдивими, неспроможними та спрямованими на уникнення нею кримінальної відповідальності за скоєні нею кримінальні правопорушення, а також такими, що повністю спростовуються сукупністю зібраних та досліджених доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, суд приходить до висновку, що вищевказана позиція ОСОБА_3 повністю спростовується як узгодженими між собою, послідовними та правдивими показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_7 , так і об`єктивними даними, які містяться в документах кримінального провадження та фотографіях на диску, які це підтверджують.

Так, під час судового розгляду допитана обвинувачена ОСОБА_3 , чого не заперечила потерпіла ОСОБА_5 , після 28 лютого 2014 року, разом ходили в банківську установу, щоб обвинувачена взяла кредит з метою повернути грошові кошти потерпілій, що зовсім не узгоджується з позицією обвинуваченої, яка фактично заперечила те, що знала про те, чиї кошти знімає з картки ОСОБА_7 , разом з тим, роблячи спроби після цього вжити заходи до їх повернення потерпілій.

Сам свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив пояснення ОСОБА_3 про те, що остання не повідомляла йому про походження грошових коштів, які приходили на картку ОСОБА_7 , говорячи, що вони від « ОСОБА_8 ».

Водночас, також про суперечливість показань ОСОБА_3 свідчить те, що вона, як пояснила в судовому засіданні, маючи картку ОСОБА_7 , на яку повинен був перерахувати грошові кошти її знайомий « ОСОБА_9 » в сумі 400 грн., і отримуючи значно більші суми грошових коштів, які знімала, не цікавлячись про їхнє походження в ОСОБА_7 , повідомляючи останньому, що він ствердив під час судового розгляду, про те, що дані грошові кошти від « ОСОБА_8 », разом з тим, вказуючи під час судового розгляду про те, що їй не було відомо від кого саме поступали дані грошові кошти.

Крім цього, обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечила факту своєї обізнаності про анкетні дані потерпілої ОСОБА_5 , а також про користування коротким номером «3700», повідомивши, що їй відома дана послуга і те, які питання ставить оператор, оскільки її, обвинуваченої, сестра щомісяця перераховує останній грошові кошти на іншу банківську картку за допомогою цієї ж послуги.

Разом з тим, підлягає уточненню в обвинуваченні місце перебування ОСОБА_3 08 лютого 2014 року в той час, коли в неї виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_5 в м.Тернополі, оскільки її перебування тоді в с.Забойки Тернопільського району Тернопільської області не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зважаючи на наведене, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує її дії за ч.2 ст.185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до середньої тяжкості злочинів проти власності, особу винуватої, її молодий вік, яка раніше судима за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, проте за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, здійснює догляд за інвалідом І групи по місцю проживання, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яких судом не встановлено.

Враховуючи наведене, відсутність обтяжуючих покарання обставин, характер кримінальних правопорушень, позицію потерпілої, яка в судовому засіданні просила призначити обвинуваченій покарання, пов`язане із ізоляцією від суспільства, а також особу обвинуваченої ОСОБА_3 , вважає, що їй слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді арешту.

Водночас, приходячи до переконання про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді арешту, яке належить відбувати реально, суд виходить із того, що ОСОБА_3 раніше судима за вчинення аналогічного кримінального правопорушення проти власності, ніде не працює, а тому вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 неможливі без її ізоляції від суспільства і що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 , а саме про стягнення з останньої матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину на загальну суму 7 000 грн., який слід вирішити наступним чином.

Як слідує з положень ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд вважає, що остаточно заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 в її користь матеріальної шкоди загальну суму 7 000 грн. підлягає до часткового задоволення.

Частково задовольняючи позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд виходить з того, що матеріально підтвердженими відповідними доказами, а саме розрахунками, що містяться у матеріалах кримінального провадження, є грошові кошти, таємно викрадені обвинуваченою в потерпілої на загальну суму 4 322, 24 грн., а також відсотки за неповернення кредитних коштів на загальну суму станом на 06 серпня 2014 року 470, 8 грн., що загалом становить суму 4 793, 04 грн., яка і підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_5 в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Що ж стосується решти позовних вимог потерпілої до обвинуваченої в частині стягнення суми заподіяної матеріальної шкоди, то в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: диск з інформацією, що зберігається при матеріалах кримінального провадження слід залишити там же, а картку «ПриватБанку» № НОМЕР_2 , яка повернута ОСОБА_5 необхідно залишити у її розпорядженні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначити їй за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Строк відбування призначеного судом ОСОБА_3 покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченої ОСОБА_3 задовольнити частково стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_5 4 793, 04 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченої ОСОБА_3 відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: диск з інформацією, що зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити там же, а картку «ПриватБанку» № НОМЕР_2 , яка повернута ОСОБА_5 залишити у її розпорядженні.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1