Справа № 1/487/77/ 13
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.01.2013
м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Бобрової І.В.,

при секретарі -Пономарьовій Д.С.,

за участю прокурора -Непомнющої Н.В.,

в присутності підсудного -ОСОБА_1,
захисника -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальну
справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Коростень Житомирської області,
українця, громадянина України,
пенсіонера, інваліда 3 групи, має вищу
освіту, одруженого, що проживає:
АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст.272 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, відповідно до протоколу
загальних зборів учасників товариства
з обмеженою відповідальністю
«Анатвал»(далі-ТОВ Анатвал) від 30
червня 2009 року № 3 та наказу № 2/к був
призначений на посаду директора ТОВ
«Анатвал»і здійснював
організаційно-розпорядчі та
адміністративно-господарські функції,
покладені на нього статутом ТОВ
«Анатвал».

Так відповідно до п.п. 6.1, 6.3 Статуту ТОВ
«Анатвал», затвердженого 02.12.2011 року,
передбачено, що виконавчим органом
товариства є директор товариства, який
здійснює керівництво його поточною
діяльністю. Директор уповноважений
вирішувати всі питання, що стосуються
діяльності товариства, дотого ж керує
роботою товариства, має права приймати
на роботу і звільняти працівників
товариства, приймати заходи
заохочення, накладати стягнення,
згідно чинного законодавства України,
складати і підписувати від імені
товариства угоди, договори, контракти і
інші юридичні акти та забезпечувати їх
виконання.

9 вересня 2011 року між приватним
підприємством «Николаеввтормет»в
особі директора ОСОБА_3, з боку
замовника, і ТОВ «Анатвал»в особі
директора ОСОБА_1, з боку підрядника,
був укладений договір підряду № 7У .
Згідно умов вказаного договору, ОСОБА_1
в особі ТОВ «Анатвал»прийняв на себе
зобов'язання за допомогою власних і
залучених сил, на свій ризик, за рахунок
замовника виконати роботи по демонтажу
плавзасобу теплоходу «Ернст
Кренкель»класу КМ ЛЗ 1971 року побудови,
розташованого за адресою: м. Миколаїв,
ПАТ «Чорноморський суднобудівний
завод», з наступною погрузкою
металобрухту за допомогою обладнання
підрядника на транспортні засоби
замовника.

На виконання вищезазначеного договору,
ОСОБА_1 на підставі усного договору
підряду, в якості кранівника був
прийнятий ОСОБА_4 На протязі часу з 10
листопада 2011 року по 27 грудня 2011 року,
ОСОБА_4, будучи кранівником
автомобільного крана КС 4572 на базі
автомобіля «Камаз» 53212 держ. номер
НОМЕР_1, з використанням даного крана
виконував вантажно-розвантажувальні
роботи по демонтажу устаткування
теплохода «Ернст Кренкель». При

цьому в ході робіт також приймали
участь і інші робочі ТОВ «Анатвал», в
тому числі ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Згідно з пунктом 101 Переліку робіт з
підвищеною небезпекою, затвердженого
наказом Державного комітету України по
нагляду за охороною праці № 15 від
26.01.2005г. вантажно-розвантажувальні
роботи за допомогою машин і механізмів
належать до категорії робіт з
підвищеною небезпекою.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.1.1-8.1.4
Договору, ОСОБА_1 взяв на себе обов'язки
керуватися при проведенні робіт
вимогами нормативно-правової
документації, що регулюють питання
організації охорони праці, здійснювати
нагляд і контроль за дотриманням
працівниками вимог
нормативно-правових актів з охорони
праці, нести відповідальність за
порушення вимог охорони праці у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Таким чином, на ОСОБА_1 були покладені
обов'язки по забезпеченню дотримання
вимог законодавства про охорону праці
при виконанні умов даного договору.

Згідно зі ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Преамбулою Закону України «Про охорону
праці»встановлено, що даний закон
визначає основні положення щодо
реалізації конституційного права
працівників на охорону їх життя і
здоров'я в процесі трудової діяльності,
на належні, безпечні і здорові умови
праці, регулює за участю відповідних
органів державної влади відносини між
роботодавцем і працівником з питань
безпеки, гігієни праці, виробничого
середовища і встановлює в Україні
єдиний порядок організації охорони
праці.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про
охорону праці»роботодавець
зобов'язаний забезпечити за свій
рахунок придбання, комплектування,
видачу та утримання засобів
індивідуального захисту відповідно до
нормативно-правових актів охорони
праці та колективного договору.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про
охорону праці»роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. З цією метою
роботодавець забезпечує
функціонування системи управління
охороною праці, а саме: створює
відповідні служби і призначає
посадових осіб, забезпечує вирішення
конкретних питань охорони праці,
затверджує інструкції про їх обов'язки,
права та відповідальність за виконання
покладених на них функцій, а також
контролює їх дотримання; розробляє за
участю сторін колективного договору і
реалізує комплексні заходи для
досягнення встановлених нормативів та
підвищення існуючого рівня охорони
праці; розробляє і затверджує
положення, інструкції, інші акти з
охорони праці, що діють в межах
підприємства, та встановлює правила
виконання робіт і поведінки
працівників на території підприємства,
у виробничих приміщеннях, на
будівельних майданчиках, робочих
місцях відповідно до
нормативно-правових актів з охорони
праці, здійснює контроль за
додержанням працівником технологічних
процесів, правил поводження з машинами,
механізмами, устаткуванням та іншими
засобами виробництва, використанням
засобів колективного та
індивідуального захисту, виконанням
робіт відповідно до вимог охорони
праці; організовує пропаганду
безпечних методів праці та
співробітництво з працівниками у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про
охорону праці»на підприємстві
роботодавець створює службу охорони
праці відповідно до типового
положення, затвердженого центральним
органом виконавчої влади з нагляду за
охороною праці, або в порядку
сумісництва призначає особу, яка має
відповідну підготовку. Ліквідація
служби охорони праці допускається
тільки у разі ліквідації підприємства
чи припинення використання найманої
праці фізичною особою.

У відповідності зі ст. 18. Закону України
«Про охорону праці»працівники під час
прийняття на роботу і в процесі роботи
повинні проходити за рахунок
роботодавця інструктаж, навчання з
питань охорони праці, надання першої
медичної допомоги потерпілим від
нещасних випадків і правил поведінки у
разі виникнення аварії. Працівники,
зайняті на роботах з підвищеною
небезпекою або там, де є потреба у
професійному доборі, повинні щороку
проходити за рахунок

роботодавця спеціальне навчання і
перевірку знань відповідних
нормативно-правових актів з охорони
праці. Посадові особи, діяльність яких
пов'язана з організацією безпечного
ведення робіт, при прийомі на роботу і
періодично, один раз на три роки
проходять навчання, а також перевірку
знань з питань охорони праці за участю
профспілок. Не допускаються до роботи
працівники, у тому числі посадові
особи, які не пройшли навчання,
інструктаж і перевірку знань з охорони
праці. У разі виявлення у працівників, у
тому числі посадових осіб,
незадовільних знань з питань охорони
праці, вони повинні у місячний строк
пройти повторне навчання і перевірку
знань.

Відповідно до п.п. 6, 7 «Порядку видачі
дозволів на виконання робіт підвищеної
небезпеки та на експлуатацію
(застосування) машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1107 від 26.10.2011 року,
роботодавець на виконання робіт
підвищеної небезпеки, або на
експлуатацію машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки,
зобов'язаний одержати в
територіальному органі
Держнаглядохоронпраці передбачений
цим Порядком дозвіл.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3., 1.4. «Положення
про службу охорони праці НПАОП 0.00-4.35-04»,
затвердженого наказом Державного
комітету України по нагляду за
охороною праці № 255 від 15.11.2004, служба
охорони праці створюється
роботодавцем для організації
виконання правових,
організаційно-технічних,
санітарно-гігієнічних,
соціально-економічних і
лікувально-профілактичних заходів,
спрямованих на запобігання нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій в процесі праці. Служба охорони
праці підпорядковується безпосередньо
роботодавцю і створюється на
підприємствах з кількістю працюючих 50
і більше осіб. На підприємстві з
кількістю працюючих менше 50 осіб
функції служби охорони праці можуть
виконувати в порядку сумісництва
(суміщення) особи, які мають відповідну
підготовку. На підприємстві з
кількістю працюючих менше 20 осіб для
виконання функцій служби охорони праці
можуть залучатися фахівці на
договірних засадах, які мають
виробничий стаж роботи не менше трьох
років і пройшли навчання з охорони
праці.

З приписів пунктів 1.2, 2.1., 2.1.4, 2.2,
2.2.3, 2.2.8, 2.2.14, «Типової інструкції для
осіб, відповідальних за безпечне
ведення робіт з переміщення вантажів
кранами (НПАОП 00.0-5.06-94)», затвердженої
наказом Державного комітету України по
нагляду за охороною праці № 107 від
20.10.1994 року випливає, що в кожному цеху,
на будівельному майданчику або іншій
дільниці роботи вантажопідіймальних
кранів, в кожній зміні наказом
(Розпорядженням) повинен бути
призначений працівник, відповідальний
за безпечне проведення робіт
вантажопідіймальними кранами (далі -
відповідальний працівник), з числа
начальників змін, змінних майстрів,
виконробів, начальників дільниць або
цехів після перевірки у нього знань
правил, відповідних інструкцій для
кранівників, стропальників, інструкцій
заводів-виробників з експлуатації
вантажопідіймальних кранів, інших
нормативно-правових актів з охорони
праці та нормативних документів у
встановленому порядку.

У разі відсутності можливості
призначення зазначених відповідальних
працівників власниками кранів або
організаціями, які їх експлуатують,
функції останніх можуть виконувати
працівники інших підприємств або
організацій, що мають у своєму штаті
кваліфікованих працівників, які
пройшли в установленому порядку
перевірку знань та здатні забезпечити
виконання обов'язків відповідальних
працівників, відповідальних за
безпечне проведення робіт з
переміщення вантажів кранами. Порядок
виконання обов'язків цими працівниками
та їх взаємовідносини з власниками
кранів або організацією, яка їх
експлуатує, повинні бути обумовлені
договором. В окремих випадках
допускається призначення працівників,
відповідальних за безпечне проведення
робіт з переміщення вантажів кранами,
бригадирів, ланкових, завідуючих
складами та інших. Вимоги в частині
проведення перевірок їх знань Правил,
інструкцій кранівника та стропальника
пред'являються ті ж, що і для
працівників.

Працівник, відповідальний за безпечне
проведення робіт з переміщення
вантажів кранами, зобов'язаний
постійно контролювати виконання
машиністами та стропальниками
інструкцій. Для забезпечення
безпечного проведення робіт з
переміщення вантажів відповідальна
особа повинна: ??інструктувати
машиністів кранів та стропальників з
безпечного виконання очікуваних робіт
на місці їх проведення, звертаючи
особливу увагу на недопущення
перевантаження крана,

правильність установлення стрілових
самохідних кранів, правильність
стропування та зачіплювання вантажів,
безпеку виконання робіт при
навантаженні та розвантаженні
напіввагонів та платформ тощо,
дотримання стропальниками умов
особистої безпеки. Не допускати до
обслуговування кранів ненавчений і не
атестований персонал. Не дозволяється
перебувати людям в кабіні чи в кузові
автомобіля при його навантажуванні та
розвантажуванні.

Відповідно до п. 7.4.10 «Правил
улаштування і безпечної експлуатації
вантажопідіймальних кранів»,
затверджених наказом Державного
комітету України по нагляду за
охороною праці та гірничого нагляду
від 18.06.2007г № 132 (далі - Правила будови і
безпечної експлуатації
вантажопідіймальних кранів),
підвішування вантажу на гак
вантажопідіймального крана повинні
виконувати стропальники. Як
стропальники можуть бути допущені інші
працівники (такелажники, монтажники, та
інші), навчені за фахом,
кваліфікаційною характеристикою,
якого передбачено виконання робіт зі
стропування вантажів. У посвідченнях
таких працівників має бути зроблений
запис про присвоєння їм суміжної
професії стропальника.

Також, згідно з п. 7.5.15 «Правил
улаштування і безпечної експлуатації
вантажопідіймальних кранів», для
забезпечення безпечного проведення
робіт вантажопідіймальними кранами
мають бути розроблені та затверджені
підприємством (організацією), що
здійснює ці роботи, проект виробництва
на виконання цих робіт, технологічні
карти складування вантажів,
навантаження і розвантаження рухомого
складу, з якими ознайомлюється (під
розпис) працівник, відповідальний за
безпечне проведення робіт
вантажопідіймальними кранами,
машиністи кранів і стропальники.

Пп.10 п. 7.5.27 «Правил улаштування і
безпечної експлуатації
вантажопідіймальних
кранів»передбачає, що підйом,
переміщення та опускання вантажу не
повинно здійснюватись, якщо під ним
знаходяться люди.

Згідно п.9 Правил, особи, винні у
порушенні вимог даних Правил, несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України.

Державним нормативним актом про
охорону праці «Правилами охорони праці
при виконанні робіт на висоті»,
затверджених наказом Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду № 62 від 27.03.2007 року, пп. 1.12, 1.3., 1.6
- встановлено, що роботодавець
зобов'язаний на кожному робочому місці
забезпечити виконання заходів,
зазначених в цих Правилах, а також:
забезпечити проведення профілактичних
медичних оглядів; щорічне навчання та
щорічну перевірку знань працівників,
які виконують роботи на висоті,
забезпечити працівників необхідними
засобами захисту, технологічною
оснасткою, спеціальним одягом та
спеціальним взуттям, призначати
працівників, відповідальних до
виконання робіт на висоті. До виконання
робіт на висоті допускаються особи не
молодше 18 років, які пройшли: медичний
огляд відповідно до вимог Положення
про медичний огляд працівників певних
категорій; спеціальне навчання та
перевірку знань з питань охорони праці
відповідно до вимог Типового положення
про порядок проведення навчання і
перевірки знань з питань охорони праці.

Відповідно до п.1.5 Правил, для створення
безпечних умов при виконанні робіт на
висоті необхідно: забезпечити
наявність, міцність і стійкість
огороджень, риштувань, настилів, драбин
тощо, забезпечити працівників
необхідними засобами захисту та
використовувати їх за призначенням,
враховувати метеорологічні умови, а
також стан здоров'я працівників, які
виконують роботи на висоті.

Згідно п. 4.1.12 Правил, до засобів захисту
від падіння з висоти належать: пояси
запобіжні; каски; страхувальні канати;
запобіжні верхолазні пристрої;
уловлювачі з вертикальним канатом;
огородження, захисні сітки, знаки
безпеки тощо; верхолазне спорядження,
яке використовується разом із
вищезазначеними засобами захисту.

Типове положення «Про порядок
проведення навчання і перевірки знань
з питань охорони праці, (НПАОП 0.00-4.12-05)»,
затверджене наказом Державного
комітету України по нагляду за
охороною праці від 26.01.2005 року № 15 (далі
- Положення), встановлює порядок
навчання та перевірки знань з питань
охорони праці посадових осіб та інших
працівників у процесі трудової
діяльності, а також учнів, курсантів,
слухачів та студентів навчальних
закладів під час трудового і

професійного навчання.

Згідно п.1.3 Положення, його вимоги є
обов'язковими для виконання усіма
центральними, місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, бюджетними установами
та суб'єктами господарювання,
незалежно від форми власності та видів
діяльності.

Згідно пунктів 3.1, 3.17, 3.19 Положення,
працівники при прийомі на роботу і в
процесі роботи, а також учні, курсанти,
слухачі та студенти під час трудового і
професійного навчання проходять на
підприємстві за рахунок роботодавця
інструктажі, навчання та перевірку
знань питань охорони праці, надання
першої допомоги потерпілим від
нещасних випадків, а також правил
поведінки у разі виникнення аварії. Не
допускаються до роботи працівники, у
тому числі посадові особи, які не
пройшли навчання, інструктаж і
перевірку знань з питань охорони праці.
Відповідальність за організацію і
здійснення інструктажів, навчання та
перевірки знань працівників з питань
охорони праці покладається на
роботодавця.

Відповідно до пунктів 4.1, 6.1, 6.3, 6.4, 6.7, 6.10
Положення, посадові особи та інші
працівники, зайняті на роботах, з
підвищеною небезпекою, проходять
щорічне спеціальне навчання і
перевірку знань відповідних
нормативно-правових актів з охорони
праці. Працівники, при прийомі на
роботу, періодично, повинні проходити
на підприємстві інструктажі з питань
охорони праці, надання першої медичної
допомоги потерпілим від нещасних
випадків, а також правил поведінки та
дій при виникненні аварійних ситуацій,
пожеж і стихійних лих. Первинний
інструктаж проводиться до початку
роботи безпосередньо на робочому місці
з працівником. Вступний інструктаж
проводиться з усіма працівниками, які
приймаються на постійну або тимчасову
роботу незалежно від освіти, стажу
роботи та посади. Програма та
тривалість інструктажу затверджується
керівником підприємства. Запис про
проведення вступного інструктажу
здійснюється в журналі реєстрації
вступного інструктажу з питань охорони
праці, а також у наказі про прийняття на
роботу. Цільовий інструктаж
проводиться з працівниками при
проведенні робіт, на які відповідно до
законодавства оформлюються
наряд-допуск, наказ або розпорядження.

Крім того, п. 7.1 Положення передбачено,
що знову прийняті на підприємство
працівники після первинного
інструктажу на робочому місці до
початку самостійної роботи повинні під
керівництвом досвідчених,
кваліфікованих працівників пройти
стажування протягом не менше 2-15 змін
або дублювання протягом не менше шести
змін . Стажування або дублювання
проводиться, як правило, під час
професійної підготовки на право
виконання робіт з підвищеною
небезпекою у випадках, передбачених
нормативно-правовими актами з охорони
праці.

Згідно пунктів 1.5, 1.9, 4.3.3, 5.4 «Положення
про розробку інструкцій з охорони
праці»затвердженого наказом
Держнаглядохоронпраці № 9 від 29.01.1998,
інструкції, що діють на підприємстві,
належать до нормативних актів про
охорону праці, що діють в рамках
конкретного підприємства. Такі
інструкції розробляються на основі
чинних державних міжгалузевих і
галузевих нормативних актів про
охорону праці, примірних інструкцій та
технологічної документації
підприємства з урахуванням конкретних
умов виробництва та вимог безпеки,
викладених в експлуатаційній та
ремонтній документації
підприємств-виготовлювачів
обладнання, що використовується на
даному підприємстві. Вони
затверджуються роботодавцем і є
обов'язковими для дотримання
працівниками відповідних професій або
при виконанні відповідних робіт на
цьому підприємстві. Постійний контроль
за додержанням працівниками вимог
інструкцій покладається на
роботодавця. Роботодавець несе
відповідальність за організацію
своєчасної розробки (перегляду) та
забезпечення всіх працівників
необхідними інструкціями. Інструкції
видаються працівникам на руки
безпосередніми керівниками робіт під
розпис у журналі реєстрації
інструктажів з питань охорони праці
під час проведення первинного
інструктажу або вивішуються на його
робочому місці.

Але, ОСОБА_1, будучи особою,
зобов'язаною дотримуватися правил
безпеки при проведенні небезпечних
робіт, а також контролювати дотримання
працівниками технологічної,
виробничої і трудової дисципліни,
правил і норм охорони праці, техніки
безпеки при виконанні робіт з
підвищеною небезпекою діючи в
порушення вище приведених вимог
нормативних актів, не маючи дозвілу
органів Госгорпромадзора на
проведення робіт з підвищеною
небезпекою, не

пройшовши щорічне спеціальне навчання
і перевірку знань відповідних
нормативно-правових актів з охорони
праці, не розробивши проект з
безпечного проведення демонтажних
робіт, не розробивши і не забезпечивши
всіх працівників необхідними
інструкціями, не прийнявши відповідних
запобіжних заходів, не забезпечивши
працівників необхідними засобами
захисту, не забезпечивши безпечне
проведення вантажно-розвантажувальних
робіт, не провівши інструктаж і
перевірку знань з охорони праці, не
впевнившись у наявності посвідчень
стропальників у працівників ТОВ
«Анатвал»ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які
фактично не проходили навчання за
спеціальністю стропальника і не мали
відповідних посвідчень, що дають право
на виконання робіт зі стропування
вантажів, допустив останніх до
виконання
навантажувально-розвантажувальних
робіт, що й стало безпосередньою
причиною подальшого травмування
ОСОБА_6, заподіяння йому при цьому
тяжких тілесних ушкоджень, які
спричинили смерть.

Так, 26 грудня 2011 року в 11 годин 15 хвилин,
машиніст автомобільного крана ОСОБА_4,
перебуваючи на території ЧСЗ,
розташованого за адресою: м. Миколаїв,
вул. Індустріальна, 1, приступив до
навантаження за допомогою
автомобільного крана «Камаз» 5321 2 КС-4572,
держ. номер НОМЕР_1, металобрухту з
теплохода «Ернст Крендель»в кузов
автомобіля «Камаз»держ. номер. НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_7 При цьому,
металобрухт на теплоході
завантажувався в металевий ящик, який
був прикріплений до стріли
автомобільного крана за допомогою
чотирьох строп.

Після подачі чергової партії металу
для розвантаження його в кузов
автомобіля «Камаз»держ. номер. НОМЕР_2,
ОСОБА_6 і ОСОБА_5, що знаходилися в
кузові автомобіля, відчепили дві
стропи з отворів в бортах скриньки,
залишивши дві стропи зачепленими за
ящик. Після цього, ОСОБА_6 і ОСОБА_5,
бажаючи зихистити себе від можливого
отримання травми при висипанні
металобрухту з ящика, стали
підніматися на козирок кузова
автомобіля. ОСОБА_6, піднявшись першим
на козирок автомобіля «Камаз», подав
ОСОБА_4 команду на підйом ящика. При
цьому, ОСОБА_4, бачивши, що ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 не покинули кузов автомобіля,
легковажно розраховуючи на те, що
метал, який висипається з ящика, не
завдасть шкоди їх здоров'ю й життю, за
допомогою вантажної лебідки крана
приступив до підйому ящика. У момент
підйому ящика відбулося різке
висипання металу в кузов автомобіля,
внаслідок чого відбулося
контактування ящика з правим бортом і
передньою частиною кузова автомобіля
«КАМАЗ». Від різкого удару сталося
розгойдування кузова автомобіля, і
ОСОБА_6, який перебував в положенні
стоячи на правому краю козирка кузова,
втратив рівновагу і, не втримавшись на
ногах, впав через кабіну автомобіля
«КАМАЗ»на бетонну поверхню майданчика
пірсу. При цьому під час падіння ОСОБА_6
ударився головою об передню частину
кабіни вантажного автомобіля «Вольво»,
що стояв поруч.

В результаті падіння, ОСОБА_6 були
заподіяні тілесні ушкодження у
вигляді: тупої поєднаної травми тіла, у
вигляді крововиливу під тверду
оболонку в скронево-тім'яній ділянці
праворуч, крововиливу під павутинну
оболонку по всій поверхні головного
мозку і правої мигдалини мозочка,
переломів кісток склепіння та основи
черепа, множинних переломів ребер по
декільком анатомічним лініям,
компресійного перелому тіла 1-го
поперекового і лівого поперечного
відростка другого поперекового хребця,
забиття внутрішніх органів (речовини
головного мозку і мозочка, правої
нирки), від яких він 7 січня 2012 помер у
Лікарні швидкої медичної допомоги.
Згідно з висновком судово-медичної
експертизи № 46 від 20.02.2012 року за
ступенем тяжкості вказані тілесні
ушкодження, виявлені у ОСОБА_6,
відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень, які спричинили
смерть, і знаходяться в прямому
причинному зв'язку зі смертю.

В судовому засіданні підсудний свою
вину в інкримінованому йому злочині
визнав у повному обсязі. Пояснив, що вій
дійсно підтверджує обставини
викладені в обвинувальному виновку,
щиро розкаюється в скоєному, просить
суворо його не карати.

Враховуючи, що підсудний свою
вину по ч.2 ст. 272 КК України визнав
повністю, з урахуванням поглядів
учасників судового розгляду, суд на
підставі ст. 299 ч. 3 КПК

України, вважає недоцільним
досліджувати інші докази в відношенні
фактичних обставин справи, які не
заперечуються сторонами.

Оцінивши докази в сукупності, суд
вважає доведеною вину ОСОБА_1 у
вчиненні інкримінованого йому злочину
і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 272 КК
України, як порушення правил безпеки
під час виконання робіт з підвищеною
небезпекою на виробництві або
будь-якому підприємстві особою, яка
зобов'язана їх дотримувати, якщо це
порушення створило спричинило смерть
потерпілого.

Призначаючи покарання, суд
враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, дані про особу винного,
обставини, що пом'якшують і обтяжують
його покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_1
скоїв злочин, який згідно ст.12 КК
України відноситься до категорії
тяжких.

ОСОБА_1 раніше не судимий і вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, на обліку в
Миколаївському наркологічному
диспансері та в Миколаївській обласній
психіатричній лікарні не перебуває, за
місцем проживання характеризується
позитивно.

Обставинами, що пом'якшують покарання
ОСОБА_1 -є щире каяття у вчиненому
злочину, активне сприяння його
розкриттю та повне відшкодування
матеріальної шкоди в добровільному
порядку.

Обставин, що обтяжують покарання
ОСОБА_1 судом не встановлено.

Враховуючи, помякшуючи покарання
обсатвини - щире каяття, суб'єктивне
ставлення ОСОБА_1 до скоєного, активне
сприяння розкриттю злочину,
добровільне відшкодування моральної
та матеріальної шкоди потерпілій; дані
про особу ОСОБА_1, те що він є інвалідом
ІІІ групи, хворієж на низку захворювань
серцево-судинної системи, гарно
характеризується за місцем роботи та
проживання, за час трудової діяльності
неодноразово заохочувався за високі
позазники в роботі, суд вважає за
можливе застосувати:

- ст.69 КК України та призначити ОСОБА_1
за ч. 2 ст.272 КК України основне
покарання передбачене санкцією статті
без застосування додаткового
покарання, у вигляді позбавлення права
обіймати певні посади чи займатися
певною діяльністю.

- ст.75 КК України і звільнити
ОСОБА_4 від відбування покарання з
випробуванням та покласти обов'язок
передбачений ст. 76 п.п. 2,3,4 КК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст.272 КК
України та призначити йому покарання,
із застосуванням ст.69 КК України до
додаткового покарання, у вигляді двох
років позбавлення волі.

Застосувати ст.75 КК України та
звільнити засудженого від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, якщо він на протязі
іспитового строку -двох року не
вчинить нового злочину. Застосувати ст.
76 КК України та покласти на нього
обов'язки: повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання, роботи,
навчання, періодично з'являтися для
реєстрації в органи
кримінально-виконавчої інспекції, не
виїзджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органів
кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_1, до
вступу вироку в законну силу, залишити
попередній -підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до
Апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м. Миколаєва протягом 15 діб з моменту
його проголошення, а засудженим в той
же строк з моменту вручення копії
вироку.

Суддя
підпис Боброва І.В.

З оригіналом згідно

суддя