Дата документу Справа № 316/627/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1193/15 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №316/627/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.121 ч.1 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094, за апеляційною прокурора у кримінальному провадженні на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодара Запорізької області, громадянина України, маючого спеціальну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначає, що суд неправильно застосував Закон про кримінальну відповідальність, а саме неправильно застосував ст.75 КК України, оскільки судом не достатньо враховано, що злочин обвинувачений скоїв у стані алкогольного сп`яніння, він посередньо характеризується за місцем проживання та помилково визначено, як обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування збитків потерпілому, оскільки цивільний позов потерпілим не був заявлений. Крім того, прийшовши до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, суд належним чином не вмотивував своє рішення.

Тому просить вирок відносно ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України скасувати, ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання в виді 5 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 , законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 просять вирок суду залишити без змін, посилаючись на те, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, оскільки сам потерпілий, який теж знаходився у стані алкогольного сп`яніння, спровокував бійку, першим став наносити обвинуваченому удари по голові, від яких ОСОБА_6 впав на землю, а потерпілий сів на нього зверху та продовжував його бити. Після конфлікту обидва хлопця з пораненнями були доставлені до лікарні.

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено:
за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання і роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді домашнього арешту.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_10 , законний представник неповнолітнього потерпілого, захисник просять розглядати кримінальне провадження без їх участі, апеляційний розгляд, відповідно до ст.405 ч.4 КПК України, здійснюється за її відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 24 січня 2015р., приблизно о 22 годині 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля третього під`їзду буд. АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_10 , наніс останньому один удар ножем в область лівої половини грудної клітини на межі задньопідмязової та лопаточної смуги, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини зліва з пораненням лівої легені, яке супроводжувалося лівостороннім пневмогемотороксом та відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 10.03.2015 року кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння і правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, журналу судового засідання, розгляд справи відносно ОСОБА_6 відбувався відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, тобто за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому головуючий не тільки належним чином з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, але й роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та даним про його особу є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України і роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про призначення судами кримінального покарання», суди, призначаючи покарання, в кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для попередження нових злочинів, і повинно мати на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покараня з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд в повній мірі дотримався вимог зазначених законів.

Зокрема встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується, потерпілий, законний представник неповнолітнього потерпілого претензій до нього не мають.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, судом визнано щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому.

Судом дано належну оцінку як конкретним обставинам вчиненого злочину, так і тій обставині, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що визнано обставиною, яка обтяжує покарання.

При вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд врахував також думку потерпілого, його законного представника, які не мають до обвинуваченого жодних претензій, та вказували, що винним в конфлікті є сам потерпілий, який спровокував бійку.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд необґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не міг враховувати в якості обставини, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування збитків потерпілому, оскільки цивільний позов потерпілим не був заявлений, є безпідставними, оскільки така обставина є в переліку обставин, що пом`якшують покарання, які містяться в ст.66 КК України, а добровільне відшкодування збитків при відсутності цивільного позову свідчить тільки про щире каяття винного у скоєному злочині.

З урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання, суд прийняв обґрунтоване рішення про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті, за якою він засуджений, та прийняв рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання, встановивши максимальний іспитовий строк, передбачений ч.3 ст.75 КК України.

За таких обставин доводи прокурора про незаконність вироку внаслідок його м`якості не можуть бути прийняті до уваги, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4