Справа № 750/9689/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/588/2015
Категорія - ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, ч.2 ст.162, ч.1 ст.129 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 травня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрельники Путивльського району Сумської області, українця, громадянство України, освіта середня спеціальна, неодружений, не працює, раніше судимий: 09.09.2008 року Деснянським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.307, ст.69, ч.1 ст.321, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 02.07.2010 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 26 днів, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, ч.2 ст.162, ч.1 ст.129 КК України,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 травня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, ч.2 ст.162, ч.1 ст.129 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.162 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі; за ч.1 ст.122 КК України у вигляді одного року восьми місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.125 КК України у вигляді трьох місяців арешту; за ч.1 ст.129 КК України у вигляді чотирьох місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 732,31 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 12 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 8 000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 98,28 грн. процесуальних витрат.

Як встановив суд першої інстанції , ОСОБА_7 , 08.11.2013 року, приблизно 20.00, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, наніс удар головою в область перенісся та численні удари ногами ОСОБА_11 , чим, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1229 від 12.11.2013 року, спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритого лінійного перелому спинки носа без зміщення фрагментів, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синців та забиття м`яких тканин обличчя, правої верхньої кінцівки, забиття м`яких тканин лівої верхньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

21.01.2014 року, приблизно о 23.55, ОСОБА_7 , знаходячись на восьмому поверсі біля квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, наніс численні удари кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 , після чого, користуючись її безпорадним станом, відібрав у неї ключі від вказаної квартири та відкрито проник до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_12 та перебуває у користуванні її дочки ОСОБА_9 , чим порушив недоторканність житла останніх, де продовжив наносити численні удари ОСОБА_9 та, взявши на кухні кухонний ніж, наніс їй різані рани, чим спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді: перелому латеральної та верхньої стінок правої гайморової пазухи з наявністю гемосинуситу, посттравматичного гемофронтиту, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у формі вираженого стійкого лікворно-гепертензивного синдрому з частими лікворо-динамічними кризами, стійкого вираженого вестибулоатактичного синдрому, крововиливу під кон`юнктиву правого ока, забитих ран та саден обличчя, синців та забиття м`яких тканин голови, обличчя, правої вушної раковини, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 176 від 21.03.2014 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день, різаних ран обох нижніх кінцівок, які, згідно висновку вказаної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синців передньої черевної стінки, саден обох нижніх кінцівок, які, згідно висновку вказаної експертизи, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

23.02.2014 року, приблизно о 10.20, ОСОБА_7 , знаходячись на восьмому поверсі біля квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, раптово підбіг до ОСОБА_9 , опинившись з нею наодинці, та тримаючи у руках предмет, схожий на ніж, почав погрожувати вбивством останній, створивши реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Не погоджуючись з даним вироком, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Чернігова та пом`якшити покарання ОСОБА_7 , оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Також, просить скасувати зазначений вирок в частині задоволення частково цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого 732,31 грн. матеріальної шкоди, 12000 грн. моральної шкоди та 8000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат зазначив, що суд при розгляді справи допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Щодо призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.162 КК України, то захисник зазначає, що у квартирі по АДРЕСА_5 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , обвинувачений разом з ОСОБА_9 тривалий час проживали, коли перебували у цивільному шлюбі. Отже власник квартири не заперечував проти факту проживання в зазначеній квартирі обвинуваченого. Також, потерпіла ОСОБА_9 не може бути як користувач вказаної квартири визнана потерпілою за ч.2 вказаної статті, тому що за ч.2 застосування насильства чи з погрозою його застосування може кваліфікуватися тільки до власника житлового приміщення або іншого володіння. Стосовно ОСОБА_12 обвинувачений не здійснював жодних дій, які б кваліфікувалися насильством чи з погрозою його застосування. Отже зазначена кваліфікація органами досудового слідства дій обвинуваченого не відповідає складу злочину ч.2 ст.162 КК України.

Зазначає, що органами досудового слідства в повній мірі не з`ясовано та не встановлено фактичних обставин при яких потерпілий ОСОБА_13 отримав легкі тілесні ушкодження. Жоден з наведених доказів, які надані стороною обвинувачення в рахунок підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину не підтверджують вчинення обвинуваченим винних, протиправних та незаконних дій стосовно нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, більш того зазначені докази є суперечливими, неоднозначними та надуманими.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_7 у погрозі вбивством ОСОБА_9 , скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. На думку захисника, досудовим слідством не з`ясовано обстановки висловлювання обвинуваченим погрози стосовно вбивства потерпілої ОСОБА_9 . Фактично, на час ймовірного скоєння вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_14 достовірно знав, що відносно нього за заявою ОСОБА_9 вже було розпочато кримінальне провадження і тому підстав погрожувати вбивством потерпілій у нього не було. ОСОБА_9 навмисно вигадала ці погрози з метою помститися за образи.

З приводу обвинувачення в умисному заподіянні ОСОБА_9 середньої тяжкості ушкоджень, тобто в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, захисник зазначає, що висновок досудового слідства що обвинувачений наніс різані рани, яким спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 середньої тяжкості не відповідає фактичним даним наданим самим же досудовим слідством до матеріалів справи.

При призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував той факт, що ОСОБА_15 проживає разом з непрацездатними батьками, які є інвалідами загального захворювання, його позитивні характеристики.

Вказує, що цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_9 є незаконним, безпідставним та необґрунтованим. З документів, які надала потерпіла взагалі не видно для кого купувались ліки. З чеків не вбачається які саме ліки та на яку суму були придбані ОСОБА_9 . З приводу відшкодування моральної шкоди зазначає, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Що стосується стягнення з відповідача витрат на оплату послуг представника потерпілого, то вказане обґрунтування не відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України про визначення розміру щодо відшкодування розміру правової допомоги.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Чернігова та пом`якшити покарання ОСОБА_7 . Також, просить скасувати зазначений вирок в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 .

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з ОСОБА_9 він знайомий приблизно з 2002 року і певний час проживав з нею у цивільному шлюбі.

08.11.2013 року він зустрівся з ОСОБА_11 біля свого під`їзду. В процесі розмови з ОСОБА_11 він почав хватати обвинуваченого за куртку, після чого обвинувачений штовхнув його і він впав. Потім ОСОБА_11 почав вставати і знову впав. ОСОБА_11 тілесних ушкоджень він не наносив.

21.01.2014 року, приблизно о 23.00, і 22.01.2014 року, приблизно о 01.00, йому на мобільний телефон телефонувала ОСОБА_9 та попросила прийти до неї. Коли він зайшов у квартиру то побачив, що у ОСОБА_9 , яка сиділа на ліжку, праве око збоку було опухле. Чи було у неї ще щось не пам`ятає, але все з нею було нормально. Потім вони випили шампанського та заснули. Коли прокинулись, то у квартиру зайшла матір ОСОБА_9 . Він вийшов із квартири та став на сходинках, бо зрозумів, що щось тут не так, що це підстава, щоб його посадити. ОСОБА_9 вийшла покурити та сказала, що буде викликати швидку, але навіщо не казала. Потім вона пішла до квартири, а він на вулицю та бачив, як приїхала швидка. Потім, приблизно через півгодини, він зателефонував ОСОБА_9 , яка сказала, що вона знаходиться у лікарні. Коли він приїхав до ОСОБА_9 у лікарню, то у неї сидів їх дільничний, який сказав, що він тепер буде сидіти за те, що побив ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_9 сказала, що матір змусила її написати на нього заяву.

17.02.2014 року або 18.02.2014 року із Німеччини приїхав його знайомий ОСОБА_16 , який запросив його до себе попити пиво. Він з ОСОБА_17 прийшов до ОСОБА_16 , який проживає на четвертому поверсі у одному під`їзді з ОСОБА_9 . Він, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 піднялись на сьомий поверх, де не зачинено місце біля сміттєпроводу, і щоб дідусь та бабуся ОСОБА_16 не бачили, що до нього приходять гості. Потім він почув, що із квартири вийшла ОСОБА_9 покурити. Він піднявся до неї та спитав навіщо вона написала заяву, а ОСОБА_9 відповіла, що її змусила це зробити матір та почала бігти з площадки. У цей час із квартири вийшла її подруга ОСОБА_18 , прізвища якої не знає, після чого вони разом з ОСОБА_9 зайшли у квартиру, а він, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 також розійшлись. Потім він декілька разів бачив ОСОБА_9 та проводив її на роботу. ОСОБА_9 ножем він не погрожував та ніколи у житті не носив з собою ножів.

Аналогічні пояснення були надані обвинуваченим і в суді апеляційної інстанції.

Проте, покази обвинуваченого та доводи апеляційної скарги його захисника в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні іншими доказами.

Зокрема, із пояснень ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_7 вдарив його головою у перенісся і він впав. Потім, коли він впав, то закривав голову руками, так як йому наносили удари в область голови. Скільки було нанесено ударів сказати не може, але ОСОБА_7 удари руками не наносив. Він впав тільки один раз і більше не піднімався.

З пояснень потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що вона розповіла ОСОБА_11 про конфлікт зі ОСОБА_7 за місцем її проживання, після чого ОСОБА_11 повідомив її що ОСОБА_7 його побив. ОСОБА_11 сказав, що ОСОБА_7 вдарив його по носу головою, після чого, коли він лежав, то бив ногами, а він обличчя закривав руками. Це відбулося біля будинку ОСОБА_7

21.01.2014 року, о дванадцятій годині ночі, коли вона вийшла з ліфту на восьмому поверсі, то отримала удар рукою в обличчя справа у ділянку скроні від ОСОБА_7 . Потім були удар за ударом і вона впала. Удари ОСОБА_7 наносив їй кулаком в обличчя, при цьому лівою рукою її тримав, а правою бив. Потім він її підняв, забрав з руки ключі та відчинив двері квартири, після чого затягнув до квартири. Далі вона пам`ятає, що лежала на ліжку і у неї із носа дуже сильно текла кров. ОСОБА_7 був біля неї на ліжку з ножем, який підставляв їй до горла та казав, що йому втрачати нічого, і що все рівно її вб`є. Чи наносив удари у квартирі не пам`ятає. До 21.01.2014 року у неї тілесних ушкоджень не було. Всі ці тілесні ушкодження спричинив їй ОСОБА_7

23.02.2014 року, коли вона хотіла викинути сміття, то до неї по сходах знизу підбіг ОСОБА_7 та з під куртки дістав ніж. Вона стала кричати, після чого із її квартири вибігла ОСОБА_19 , яка затягнула її до квартири і вони зателефонували на 102. Куди потім дівся ОСОБА_7 не знає.

Події, які відбувалися 23.02.2014 року повністю підтвердила свідок ОСОБА_19 , а також наголошувала, що на її думку була реальна загроза життю ОСОБА_9 , і в тому стані ОСОБА_7 міг нести загрозу життю ОСОБА_9 .

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_9 , показала, що приблизно о 09.00, вона приїхала до м.Чернігова, але донька спочатку не відповідала по телефону, а потім відповіла, що зустріти її не вийде, оскільки побита. Коли вона зайшла до квартири, то побачила доньку у прихожій навприсядки, яка тримала у руках ікону, а у ОСОБА_7 у руках був ніж. Потім ОСОБА_7 пішов на кухню та поклав ніж на кухонний столик, після чого вийшов із квартири. Коли ОСОБА_7 пішов, то вона підняла доньку, у якої все обличчя було побито і воно все було у крові, в якій були також і коси.

Свідок ОСОБА_17 , показав, що 08.11.2013 року, приблизно о 20.00-21.00, він стояв біля свого під`їзду, з якого вийшов ОСОБА_7 та привітався з ним. ОСОБА_7 побачив хлопця та підійшов до нього, після чого почалась гучна словесна перепалка. ОСОБА_11 почав хватати ОСОБА_7 за рукав, а ОСОБА_7 два рази його відштовхнув, після чого ОСОБА_11 впав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується також:

- висновком судово-медичної експертизи №1229 від 12.11.2013 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_11 маються тілесні ушкодження, які виникли від дії тупих, твердих предметів, в тому числі і в результаті нанесення руками, ногами з боку сторонніх осіб, і могли утворитись 08.11.2013 року;

- висновком судово-медичної експертизи №176 від 21.03.2014 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_9 маються численні тілесні ушкодження. Комплекс даних тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , по давності утворення, може відповідати даті 21.01.2014 року, як на це вказано у постанові про призначення експертизи;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.04.2014 року в ході якого ОСОБА_11 , повідомив про обставини нанесення йому ОСОБА_7 удару головою, а потім, про нанесення йому ударів у ділянку голови;

- протоколом огляду місця події від 05.03.2014 року, відповідно до якого, слідчим, під час огляду квартири АДРЕСА_3 , на сходинковій площадці біля ліфту виявлені плями бурого кольору. У квартирі виявлені частини скляної фоторамки з частинами фотокартки, поліетиленовий пакет, у якому знаходиться ніж , на клинку якого маються плями бурого кольору. На ліжку виявлено рушник світлого кольору, наволочка синього кольору, простирадло, наволочки рожевого та світлого кольору з плямами речовини бурого кольору, а також вилучено речі зі слідами речовини бурого кольору;

- висновком №62 від 27.03.2014 року судово-медичної експертизи рушника, наволочки, простирадла, зіскобу зі стіни та фрагмента шпалери;

- висновком №62 від 11.04.2014 року судово-медичної експертизи ножа, відповідно до якого, при дослідженні клинка ножа(об.№1), наданого на дослідження, виявлена кров без домішок поту, а за даними цитологічного дослідження, можна припустити, що вона належить особі жіночої статі і враховуючи групу крові потерпілої ОСОБА_9 , походження від неї епітеліальних клітин не виключається;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2014 року, в ході якого ОСОБА_9 , повідомила про обставини нанесення їй 21.01.2014 року, у нічний час, ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Таким чином, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , які в повній мірі узгоджуються між собою, висновками експертизи та іншими вище переліченими доказами, які обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, ч.2 ст.162, ч.1 ст.129 КК України. Адвокатом в апеляційній скарзі не ставиться питання про зміну або скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 також просив пом`якшити міру покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, серед яких є злочини середньої тяжкості, обставини, при яких було вчинено злочини, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність цивільного позову потерпілої, що шкода завдана злочином обвинуваченим не відшкодована, думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому максимального покарання у вигляді позбавлення волі, особу винного - його вік, сімейний стан, зокрема те, що він неодружений, але проживає з батьками пенсіонерами, освіту обвинуваченого, стан його здоров`я, відповідно даних, що надані прокурором та повідомлені самим обвинуваченим, що обвинувачений не працює, його матеріальний стан, формально позитивну характеристику на обвинуваченого за місцем проживання, що обвинувачений не притягувався до адміністративної відповідальності, але засуджувався, і нові злочини вчинив в період непогашеної судимості.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу витрат, пов`язаних з оплатою послуг представника потерпілого.

Згідно з ч 2. ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілою сплачено представнику адвокату ОСОБА_10 8000 гривень. Вказані витрати підтверджені документально, а саме квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17 лютого 2014 року, а тому суд першої інстанції вірно стягнув дані витрати з обвинуваченого.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника адвоката з приводу занадто великої суми моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних страждань потерпілого, характер вимушених змін у його повсякденному житті, ступінь вини обвинуваченого і враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції є цілком адекватним стражданням потерпілої.

З приводу відшкодування матеріальної шкоди, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження частково задовольнив позовні вимоги, при цьому дані витрати були підтверджені документально, зокрема квитанціями та чеками.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 травня 2015 року щодо відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4