АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління ДР ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти та інші цінності, які надходять та вже знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «Український Інноваційний банк» (МФО 300142) та належать ОСОБА_7 , відмовлено у задоволенні клопотання в частині зупинення видаткових операцій по даному рахунку та в наданні дозволу банку на надання інформації про залишок грошових коштів на відповідному рахунку.

Згідно ухвали, слідчий суддя арештував грошові кошти на вказаному рахунку з тих підстав, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та на них було спрямоване кримінальне правопорушення, з метою унеможливлення їх відчуження до вирішення справи по суті.
Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно. Апелянт посилається на те, що арештна майно накладено необґрунтовано, так як ОСОБА_9 не є підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає, що судом не доведено, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_10 , використовувались для вчинення кримінального правопорушення. Також посилається на відсутність підстав вважати, що грошові кошти на які накладено арешт одержані в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Ставлячи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, представник вказує, що строк пропущено з поважних причин, оскільки розгляд клопотання було проведено за відсутності ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а також просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що судовий розгляд було проведено за відсутності власника майна та його представника; доводи прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянту слід відновити строк на апеляційне оскарження, зважаючи на поважність причин пропуску строку, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Проголосивши нашу державу як суверенну і незалежну, Конституція України визнала недоторканість і безпеку держави однією з найвищих цінностей, а утвердження цих цінностей як головний обов`язок держави, досягнення якого може бути ефективним лише за допомогою такого методу державного регулювання, як примус. Зазначений метод є методом процесуально оформленої, введеної в правові рамки реакції на порушення правових норм, закріплених Конституцією і законами України.
Відповідним методом державного реакції на порушення, які носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Так, розглядаючи клопотання слідчого про застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні, слідчий суддя встановив, що Головним слідчим Управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000473 від 07 жовтня 2014 року за ч.2 ст. 258-5 КК України.
Як зазначив слідчий суддя, та що відповідає матеріалам кримінального провадження, в період серпня вересня 2014 року службові особи Луганського центрального відділення Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний банк» та Свердловського відділення Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний банк», за попередньою змовою групою осіб зі службовими особами приватного підприємства «Охоронне агентство «Багіра» здійснили фінансування осіб, які задіяні у створенні терористичних груп, активні члени яких здійснюють насильство над громадянами, погроми, підпали, знищення майна, захоплення державних будівель та споруд, заручників, вчиняють опір представникам державної влади та правоохоронних органів із застосуванням зброї, а також дії направлені на підготовку до вчинення терористичних актів на території Луганської області, шляхом використання грошових коштів в сумі 4 248 097, 43 гривні, 6 700 доларів США, 2900 Євро та 12 540 російських рублів, які зберігались у сховищах та банкоматах Луганського центрального відділення ПАТ «Укрінбанк» та Свердловського відділення ПАТ «Укрінбанк».
Взявши до уваги зазначене та перевіривши доводи клопотання слідчого про необхідність арешту коштів, які знаходилися та надходять на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «Український Інноваційний банк» та належать ОСОБА_7 з метою досягнення завдань кримінального провадження, які стоять перед органом слідства, слідчий суддя задовольнив його вимоги, пославшись на те, що зазначені кошти підлягають арешту, оскільки мають ознаки, ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та на них було спрямоване кримінальне правопорушення
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, арештовуючи вказані грошові кошти, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства і доводи апеляційної з цього приводу не заслуговують на увагу.
Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно, що передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, є самостійною правовою підставою поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, та закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває . А отже, майно, яке має ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, може бути арештовано і у кримінальному провадженні, в якому не повідомлено про підозру жодній особі; й тоді, коли санкція статті КК України не передбачає конфіскації та за відсутності цивільного позову.
Стан доказів, що вказують на вчинення злочину, є достатнім для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зазначені докази були предметом належної перевірки слідчого судді.
Настання будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави у цьому кримінальному провадженні та суттєво позначалися на діяльності певних осіб, з матеріалів кримінального провадження не вбачається та апелянтом не доведено.
Застосування менш обтяжливих заходів, а саме надання можливості користуватися коштами, на що вказує апелянт, було б не доцільним, оскільки не змогло б забезпечити досягнення мети накладення арешту у цьому кримінальному провадженні.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки виправдані інтереси держави, пов`язані з посяганням на основоположні цінності держави та суспільства, у даному кримінальному провадженні вимагають вжиття такого методу державного регулювання як арешт майна.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.
З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, з викладених у ній доводів, як необгрунтовану - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління ДР ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти та інші цінності, які надходять та вже знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому у ПАТ «Український Інноваційний банк» (МФО 300142) та належать ОСОБА_7 , відмовлено у задоволенні клопотання в частині зупинення видаткових операцій по даному рахунку та в наданні дозволу банку на надання інформації про залишок грошових коштів на відповідному рахунку, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/195/2015 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_11
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1