У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Нікітіна Ю.І., Пекного С.Д.

прокурора

Парусова А.М.

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 1 квітня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника прокурора Полтавської області на вирок Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 5 червня 2007 року.

Зазначеним
вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Полтави, освіта середня, не

одруженого, не працюючого,

раніше не судимого, -

засуджено:

- за ч.5 ст.185 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до
позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, без конфіскації майна;

- за ч.4 ст.187 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до
позбавлення волі строком на 4 роки, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених
покарань, остаточну міру покарання призначено у виді позбавлення волі строком
на 4 роки 6 місяців, без конфіскації майна.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням із іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків,
передбачених п.3 ч.1 ст.76 КК України.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 7 серпня 2003 року, за попередньою змовою з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, засудженими вироком Шишацького районного суду Полтавської
області від 3 жовтня 2006 року, з метою заволодіння чужим майном прибули на
автомобілі під керуванням ОСОБА_1 в с. Ковалівку Полтавського району
Полтавської області, де почали спостерігати за домоволодінням потерпілої
ОСОБА_4. Приблизно о 17 годині, після того, як потерпіла пішла з дому,
залишивши ключа біля вхідних дверей, у певному місці, ОСОБА_1, забезпечуючи
таємність дій спільників, залишився в автомобілі спостерігати за оточуючою
обстановкою, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діючи таємно та скориставшись залишеним
потерпілою ключем від вхідних дверей будинку, проникли в дім, де відшукали та
таємно викрали гроші та речі на загальну суму 31077 гривень 77 копійок, після
чого викраденим майном розпорядилися на свій розсуд.

Крім того, в серпні 2003 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, після того як ОСОБА_3 одержав відповідну інформацію та довів її до
відома інших спільників, вирішили здійснити протиправне заволодіння майном
потерпілого ОСОБА_4, який мешкав в с. Білоцерківка Великобагачанського району
Полтавської області.

З цією метою, 3 вересня 2003 року, на автомобілі під керуванням ОСОБА_1
зазначені особи прибули до згаданого населеного пункту, де почали спостерігати
за будинком потерпілого ОСОБА_4, після чого, дочекавшись поки будинок залишили
власники, використовуючи маски на обличчях, ввірвалися до будинку. В той час,
коли ОСОБА_2, погрожуючи пістолетом-запальничкою потерпілій ОСОБА_5 та вдаривши
їй рукою в обличчя, разом з ОСОБА_3 почали шукати майно потерпілого ОСОБА_4,
ОСОБА_1 відвів у іншу кімнату та утримував там малолітню дитину потерпілого, та
за вказівкою ОСОБА_2 став біля вікна однієї з кімнат з метою невикриття дій
спільників. В результаті розбійного нападу зазначені вище особи заволоділи
грошовими коштами та майном ОСОБА_4 на загальну суму 176572 гривні 32
копійки.

В апеляційному порядку зазначений вирок не переглядався.

У касаційному поданні заступник прокурора Полтавської області, не
оскаржуючи висновки суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікацію дій
засудженого ОСОБА_1, зазначає, що судом безпідставно застосовано положення
ст.ст.69, 75 КК України, оскільки ОСОБА_1 вчинив два епізоди особливо тяжких
злочинів, за попередньою змовою, заподіявши потерпілим матеріальні збитки в
особливо великих розмірах на суму понад 200000 гривень, які на протязі
досудового слідства та при розгляді справи в суді залишилися невідшкодованими.

З цих підстав просить вирок скасувати у зв'язку з істотними порушеннями
кримінально-процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання
тяжкості злочину та особі засудженого, внаслідок м'якості покарання, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подання, перевіривши
матеріали кримінальної справи і обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що подання заступника прокурора Полтавської області підлягає
задоволенню.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи та вірно
кваліфіковано дії ОСОБА_1. Висновок суду про доведеність винності засудженого у
вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідають фактичним обставинам справи
і підтверджуються сукупністю доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, судом не враховано, що ОСОБА_1 вчинив
два епізоди особливо тяжких злочинів за попередньою змовою з ОСОБА_6 та
ОСОБА_2, чим потерпілим заподіяно матеріальних збитків на суму понад 200000
грн., які на протязі досудового слідства та при розгляді справи в суді
залишилися не відшкодованими.

Також при призначенні покарання судом необґрунтовано визнано обставинами,
що пом'якшують покарання ОСОБА_1 активне сприяння розкриттю злочину та давність
скоєних ним злочинних дій, тоді як засуджений, згідно матеріалів справи, з
10.03.2004 р. по 15.01.2007 р. знаходився у розшуку, намагаючись уникнути
відповідальності за вчинені злочини та був затриманий працівниками міліції.

Крім того, не можна погодитись з висновком суду щодо другорядності ролі
засудженого під час скоєння інкримінованих йому діянь, оскільки дії ОСОБА_1,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3 при вчиненні ними злочинів були спрямовані на заволодіння
майном у особливо великих розмірах та характеризувалися організованістю.
Зокрема, при таємному викраденні майна у потерпілої ОСОБА_4., ОСОБА_1 не тільки
перевозив спільників до місця вчинення злочину, але й спостерігав за
обстановкою навколо будинку при безпосередньому вчиненні злочину ОСОБА_3 та
ОСОБА_2. При розбійному нападі на родину ОСОБА_4 ОСОБА_1 утримував неповнолітню
дитину потерпілого та спостерігав з вікна за обстановкою поблизу будинку, діючи
як співвиконавець розбійного нападу, та забезпечуючи таємність дій своїх
спільників.

Про недругорядність ролі ОСОБА_1 у вчиненні злочинів також свідчить факт
отримання ним значної частки викраденого майна та грошей потерпілих - більш ніж
20000 грн., виробів з золота та побутової техніки, якими він розпорядився на
власний розсуд.

У відповідності з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд
повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Також, згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
24.10.2003 р. №7 “Про практику призначення судами кримінального покарання”,
рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з
випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Проте судом зазначені вимоги закону належним чином не виконано.

Зокрема, при призначенні засудженому ОСОБА_1 покарання судом не враховано,
що відповідно до санкції ч.5 ст.185 КК України, вчинення даного злочину
карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з
конфіскацією майна; санкція ч.4 ст.187 КК України передбачає покарання у виді
позбавлення волі на строк від восьми до п'ятнадцяти років з конфіскацією майна,
а тому згідно ст.12 КК України ці злочини відносяться до особливо тяжких.

За таких обставин, доводи касаційного подання є переконливими, а тому вирок
Миргородського міськрайонного суду Полтавської області підлягає скасуванню.

Якщо при новому розгляді справи буде встановлено винність ОСОБА_1 у тому ж
обсязі, то призначене йому покарання слід вважати м'яким.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційне подання заступника прокурора Полтавської області задовольнити.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 5 червня
2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а кримінальну справу направити до того ж суду
на новий судовий розгляд.

судді:

Синявський О.Г.

Нікітін Ю.І.

Пекний С.Д.