Справа №489/8977/14-к 08.04.2015 08.04.2015 08.04.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0005288 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

За участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:

Провадження №11-кп/784/156/15 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Захисник в апеляційній скарзі просив оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді 1-ої інстанції.

У відповідності з ч. 3 ст. 403 КПК України до початку апеляційного розгляду захисник змінив та уточнив вимоги апеляційної скарги, просив вирок відносно його підзахисного ОСОБА_10 скасувати, виправдати останнього за недоведеністю його вини у пред`явленому обвинуваченні.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання - 5 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 1400 грн.. Вирішено питання про речові докази.

На обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані. Так, звертає увагу на те, що потерпіла до лікарні не зверталась, свідків застосування до неї насильства не було, судово-медична експертиза не призначалась. На думку апелянта, з огляду на зазначене, неможливо кваліфікувати кримінальне правопорушення як грабіж, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Тобто висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Також захисник стверджує, що потерпіла в суді 1-ої інстанції була допитана поверхнево, суддя задавав їй навідні запитання, але при цьому не з`ясував обставин, які необхідні для вирішення справи по суті. Зазначає, що суд перевірив зібрані у справі докази формально, не надавши їм належної оцінки, в тому числі з точки зору їх належності та допустимості Крім того, захисник вважає, що суд повинен був допитати всіх свідків по справі, дослідити докази в повній мірі, встановити всі обставини справи, на підставі чого прийняти законне та обґрунтоване рішення. Вказує, що з боку його підзахисного була само обмова із приводу його причетності до вчинення кримінального правопорушення, для виявлення якої суд повинен був повно, всебічно та неупереджено дослідити наявні по справі докази.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 04.10.2014р. близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №118-а по вул. 11-та Лінія в м. Миколаєві, діючи повторно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося у нанесенні декількох ударів по ногам, в область голови та тулуба потерпілої ОСОБА_8 , відкрито викрав належні останній жіночу сумку вартістю 400 грн., мобільний телефон «Нокіа» 6300 вартістю 300 грн., мобільний телефон «Самсунг Гелексі» вартістю 650 грн., гаманець вартістю 200 грн., грошові кошти в сумі 50 грн., окуляри вартістю 100 грн., заподіявши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 1700 грн.

Дії ОСОБА_6 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, який просив оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини підзахисного у вчиненні злочину, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, потерпілу і прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши повторно в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України обставини, встановлені під час кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається, обвинувачений ОСОБА_6 в суді 1-ої інстанції, хоча показань про обставини вчинення злочину не давав, але визнавав свою вину у пред`явленому обвинуваченні.

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину не визнав, заявив, що обмовив себе під психологічним тиском працівників міліції. Стверджував, що ніякого відношення до викрадення майна у потерпілої ОСОБА_8 не має, заперечував, що передав своєму знайомому ОСОБА_11 для продажу мобільний телефон «Нокіа», викрадений у потерпілої, пояснив, що віддав ОСОБА_12 свій мобільний телефон для користування після звільнення останнього з місць позбавлення волі у травні 2014 року.

Проте, до таких тверджень обвинуваченого суд ставиться критично, оскільки вони повністю спростовуються наданими стороною обвинувачення доказами, які досліджені в ході судового слідства.

Так, потерпіла ОСОБА_8 як в суді 1-ої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції прямо вказала на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу, яка вчинила грабіж, за наступних обставин: 04.10.2014р. близько 19.30 год., коли вона поверталась додому по вул. 11-та Лінія, ОСОБА_6 , який йшов за нею, притиснув її до забору, та, застосувавши фізичну силу, вирвав з її рук сумку, в який знаходились два мобільних телефонів «Нокіа 6300» та «Самсунг Гелексі», гаманець, гроші в сумі 50 грн., окуляри З викраденим майном ОСОБА_6 з місця злочину зник. Того ж вечора вона звернулась з заявою про злочин до міліції. Вона запам`ятала обличчя ОСОБА_6 , його статуру та голос, тому одразу впізнала його серед інших осіб, пред`явлених їй для впізнання на досудовому слідстві. В ході досудового розслідування їй було повернуто викрадений у неї мобільний телефон «Нокіа 6300», який вона впізнала серед інших мобільних телефонів, пред`явлених їй для впізнання. Цей телефон, який вона впізнала по зовнішнім ознакам, безперечно належить їй, оскільки в ньому збереглися її особисті записи.

Показання потерпілої ОСОБА_8 послідовні, чіткі та конкретні, тому не викликають сумнівів в їх достовірності. Її показання повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, в тому числі:

даними протоколу прийняття 04.10.2014р. о 20 год. 15 хв. заяви про вчинене кримінальне правопорушення, зареєстрованого у ЖЄОЗіП Ленінського РВ міліції м. Миколаєва того ж дня за № 12975, згідно якого ОСОБА_8 повідомила про відкрите викрадення у неї майна невідомою особою біля будинку № 118-а по вул. 11-та Лінія в м. Миколаєві ( а. с. 19);

даними протоколу огляду місця події від 04.10.2014р., відповідно до якого місцем вчинення злочину є земельна ділянка біля металевого забору по АДРЕСА_3 (а. с. 20-22);

даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.11.2014р., з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 серед пред`явлених їй осіб впізнала ОСОБА_6 як особу, яка вчинила відносно неї грабіж (а. с. 34-36). Як вбачається, під час проведення вказаної слідчої дії, а також в суді 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не висловлював зауважень з приводу впізнання його потерпілою та не заперечував своєї причетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;

Згідно заяви ОСОБА_13 та протоколу огляду мобільного телефону від 10.10.2014р., ОСОБА_13 добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон «Нокіа 6300», чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , який придбав 08.10.2014р. в кіоску по продажу мобільних телефонів на ринку «Фенікс» по пр-кту Октябрьському, 344 (а. с. 24, 25 -27). Як вбачається з протоколу пред`явлення речей для впізнання від 20.11.2014р., потерпіла ОСОБА_8 впізнала серед пред`явлених їй мобільних телефонів викрадений у неї 04.10.2014р мобільний телефон «Нокіа 6300», ІМЕІ НОМЕР_1 , який видав ОСОБА_13 .. Впізнала по ознакам: по марки моделі, чорному кольору, зовнішньому вигляду, наявності потертості покриття середньої клавіші, яка має світло сірий колір, а всі інші клавіші чорного кольору (а. с. 28-30, 31).

З показань допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_11 вбачається, що вказаний мобільний телефон він продав за 90 грн. в кіоск по продажу мобільних телефонів на ринку «Фенікс». Цей мобільний телефон йому передав ОСОБА_6 , який просив допомогти йому його продати. Коли працівники міліції по фото встановили його ( ОСОБА_11 ) як особу, яка продала телефон в кіоск, він був допитаний, як свідок, та розповів про вказані обставини продажу телефону слідчому. Суду пояснив, що дійсно після свого звільнення з місць позбавлення волі в травні 2014 року ОСОБА_6 давав йому для користування свій мобільний телефон, але це був інший телефон, а не той, який він на прохання ОСОБА_6 продав у кіоск.

Таким чином, вказані докази у своєї сукупності повністю доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_8 ..

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 обмовив себе, є голослівними, спростовуються дослідженими по справі доказами.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого. як того просить апелянт.

Що стосується первинних вимог апелянта про скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді 1-ої інстанції, то апелянтом не наведено жодної з підстав такого рішення, передбачених ст. ст. 412, 415 КПК України.

Що стосується тверджень апелянта про неможливість кваліфікувати дії ОСОБА_6 як грабіж, оскільки застосуванням насильства стосовно потерпілої не підтверджується доказами, є безпідставними.

Диспозиція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає декілька кваліфікуючих ознак, кожна з яких за наявності утворює склад цього злочину, а саме: грабіж, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно,або за попередньою змовою групою осіб.

Як вбачається, дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою грабіж, вчинений повторно.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за аналогічні корисливі злочини, відкрито викрав майно, належне потерпілій ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Проте, з огляду на те, що при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України суд 1-ої інстанції не вказав як кваліфікуючу ознаку застування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а прокурором та потерпілої апеляційна скарга з цього приводу не подавалась, тому з мотивувальної частини вироку, а саме з формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, необхідно виключити посилання суду на застосування ОСОБА_6 щодо потерпілої насильства, що не є небезпечним для її життя чи здоров`я. Тому в цій частині вирок підлягає зміні у відповідності п.4 ч.1 ст. 408 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку, а саме з формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, посилання суду на застосування ОСОБА_6 щодо потерпілої насильства, що не є небезпечним для її життя чи здоров`я.

В іншій частині вирок відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді