Дата документу 09.07.2013
Справа № 334/5590/13-к
Провадження № 1-кп/334/230/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

09 липня 2013 року Ленінський районний суд
м. Запоріжжя у складі головуючого -
судді Турбіної Т.Ф., при секретарі
Шульженко О.С., за участю прокурора К.В.,
розглянувши у підготовчому судовому
засіданні кримінальне провадження за
обвинуваченням: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Запоріжжя, освіта середня,
не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, на
підставі ст.89 КК України раніше не
судимого,

за ч.1 ст. 317 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено,
що 18.06.2013р. у вечірній час ОСОБА_1, маючи
умисел на надання приміщення для
незаконного вживання психотропних
речовин, умисно надав приміщення своєї
квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
для вживання психотропної речовини
метамфетаміну (первітину), при цьому
ОСОБА_1 знаходячись у себе вдома за
вищевказаною адресою, використовуючи
таблетки «Ефіна», йод, медичний спирт
та сірку з бокових частин коробок з-під
сірників, за допомогою скляної колби з
пластиковим відводом провів хімічну
реакцію, у результаті якої виготовив 7
мл прозорої рідини з жовтим відтінком
- метамфетамін (первітин), яку він
розлив у 4 медичних шприци об'ємом 3 мл
по 1,5 мл психотропної речовини
метамфетамін (первітин). Далі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, знаходячись у
зазначеній квартирі вжили вказану
прозору рідину з жовтим відтінком -
метамфетамін (первітин), шляхом
внутрішньовенної ін'єкції, залишки
якої згідно з висновком експерта №471
від 26.06.2013р. були виявлені на ватних
тампонах зі змивами, які були зроблені
з долонь рук вищевказаних осіб.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфікуються за
ч.1 ст.317 КК України як надання
приміщення для незаконного вживання
психотропних речовин.

На підставі ч.1 ст.473 Кримінального
процесуального кодексу України, до
суду разом із обвинувальним актом,
надійшла угода про визнання
винуватості від 28 червня 2013 року,
укладена між прокурором прокуратури
Ленінського району м. Запоріжжя
Стариченко М.П., якому на підставі ст. 37
КПК України надані повноваження
прокурора у кримінальному провадженні
№0002235, та обвинуваченим ОСОБА_1

Розглядаючи питання про затвердження
угоди про визнання винуватості суд
виходить з наступного.

Згідно ст. 314 ч. 3 п. 1 КПК України при
прийнятті рішення у підготовчому
судовому засіданні суд має право,
зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у
кримінальному провадженні може бути
укладена угода між прокурором та
підозрюваним чи обвинуваченим про
визнання винуватості.

Згідно ст. 469 ч. 4 КПК України угода про
визнання винуватості між прокурором та
підозрюваним чи обвинуваченим може
бути укладена у провадженні щодо
кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості,
тяжких злочинів, внаслідок яких шкода
завдана лише державним чи суспільним
інтересам.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_1 під час
досудового розслідування
беззастережно та повністю визнав свою
винуватість у вчиненні кримінального
правопорушення - злочину,
передбаченого ст. 317 ч. 1 КК України в
обсязі обвинувачення. Також вказаною
угодою сторони погодили покарання за
ст.317 ч.1 КК України у вигляді 4 років
позбавлення волі із звільненням від
відбування покарання на підставі ст.75
КК України з випробуванням з іспитовим
строком на 2 роки, та з покладенням
обов'язків, передбачених ст.76 КК
України: не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої
інспекції; повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання; періодично
з`являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчі інспекції.

Під час підготовчого судового
засідання обвинувачений ОСОБА_1
стверджував, що повністю розуміє свої
права та характер обвинувачення за
ст.317 ч.1 КК України, щодо якого він
визнає себе повністю винуватим, вид
покарання та інші заходи, які будуть
застосовані до нього у разі
затвердження угоди, а також наслідки
укладення та затвердження угоди про
винуватість, передбачені ст.473 КПК
України, які йому роз'яснені судом.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_1
підтвердив, що вищезазначена угода про
визнання його винуватості укладена ним
з прокурором добровільно без
застосування будь-якого насильства,
примусу та погроз, не є наслідком
обіцянок чи дії будь-яких інших
обставин, ніж ті, що передбачені в
угоді. Під час досудового
розслідування він скарг на слідчого чи
прокурора не подавав. ОСОБА_1 пояснив,
що він дійсно надав приміщення
квартири, де він проживає, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 для вживання
метамфетаміну. Щоро кається у скоєному
злочині.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що угода про визнання
винуватості укладена між прокурором та
обвинуваченим ОСОБА_1 може бути
затверджена, оскільки кримінальне
правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1
відповідно до ст.12 КК України
відноситься до злочинів середньої
тяжкості, внаслідок якого шкода
завдана лише суспільним інтересам.

Під час перевірки угоди встановлена її
відповідність вимогам ст.472 КПК
України, можливість виконання
обвинуваченим взятих на себе
зобов'язань. Умови угоди відповідають
інтересам суспільства, не порушують
права, свободи чи інтереси сторін або
інших осіб.

Під час підготовчого судового
засідання підсудний ОСОБА_1 визнав
повністю свою винуватість у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.317 КК України і
пояснив, що розуміє роз'яснені судом
права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК
України, що він має право на судовий
розгляд, під час якого прокурор
зобов'язаний довести кожну обставину
щодо кримінального правопорушення, у
вчиненні якого її обвинувачують, має
право мовчати і факт мовчання не матиме
для суду жодного доказового значення,
мати захисника, у тому числі на
отримання правової допомоги
безоплатно у порядку та випадках,
передбачених законом або захищатися
самостійно, допитати під час судового
розгляду свідків обвинувачення, подати
клопотання про виклик свідків і подати
докази, що свідчать на її користь.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_1
зрозумілі наслідки укладення та
затвердження вищевказаної угоди,
передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а
також характер обвинувачення, в якому
він визнав себе винуватим і вид
покарання та інші заходи, які будуть
застосовані до нього у разі
затвердженням судом угоди, передбачені
п.п.3-4 ч.4 ст.474 КПК України.

Під час підготовчого судового
засідання на підставі пояснень
обвинуваченого ОСОБА_1 суд переконався,
що укладення сторонами угоди про
визнання винуватості є добровільним,
тобто не є наслідком застосування
насильства, примусу, погроз або
наслідком обіцянок чи дії будь-яких
інших обставин ніж ті, що передбаченні
в угоді.

Обставинами, які пом'якшують покарання
підсудного ОСОБА_1, згідно ст.66 КК
України, суд визнає: щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання,
згідно ст.67 КК України, судом не
встановлено.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд
переконався, що угода може бути
затверджена, він ухвалює вирок, яким
затверджує угоду і призначає узгоджену
сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов до
висновку про можливість затвердження
угоди про визнання винуватості між
прокурором і обвинуваченим ОСОБА_1 і
призначення останньому узгодженої
сторонами міри покарання.

Долю речових доказів суд вважає
необхідним вирішити відповідно до
вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 469, 472, 473, 474, 475 КПК
України суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання
винуватості від 28 червня 2013 року у
кримінальному провадженні,
зареєстрованому в Єдиному реєстрі
досудових розслідувань за №0002235
від 05.06.2013 року, укладену між
прокурором прокуратури Ленінського
району м. Запоріжжя Стариченко Миколою
Петровичем та обвинуваченим ОСОБА_1.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.317 КК
України і призначити йому покарання у
вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75, 76 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування призначеного
покарання з встановленням іспитового
строку, якщо він протягом 2 (двох) років
іспитового строку не вчинить нового
злочину і виконає покладені на нього
обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої
інспекції; повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання; періодично
з`являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у
вигляді особистого зобов'язання до
набрання вироком законної сили
залишити без змін.

Речові докази - ватні тампони в
кількості 8 штук, упаковані в 4 паперові
конверти та поміщені в поліетиленовий
пакет-файл, передані на зберігання в
камеру схову при Ленінському РВ ЗМУ, -
знищити.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Запорізької області
через Ленінський районний суд м.
Запоріжжя протягом 30-ти днів з дня його
проголошення:

- засудженим виключно з підстав:
призначення судом покарання,
суворішого, ніж узгоджене сторонами
угоди; ухвалення вироку без його згоди
на призначення покарання; невиконання
судом вимог, встановлених частинами
четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК
України, в тому числі не роз'яснення
йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав:
призначення судом покарання, менш
суворого, ніж узгоджене сторонами
угоди; затвердження судом угоди у
провадженні, в якому згідно з частиною
четвертою ст. 469 КПК України угода не
може бути укладена.

Копію вироку негайно вручити прокурору
і обвинуваченому.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.