№ 243/816/15-к
№ 1-кс/243/121/2015
В И Р О К
Іменем України
03 лютого 2015 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов`янська Донецької області в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001794 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні дружину інваліда 2 групи та малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого монтажником ТОВ «Донбастеплоелектромонтаж»,, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

В С Т А Н О В И В :
На початку квітня місяця 2014 року на території Донецької області України, громадянином Російської Федерації ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме - єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

В квітні місяці 2014 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, перебуваючи в місті Слов`янську Донецької області, вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного незаконного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердивши свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, невстановленою особою в квітні 2014 року ОСОБА_4 було призначено на посаду бійця та передано йому у використання автоматичну вогнепальну зброю, набої до неї, формений одяг та військове спорядження.

Продовжуючи протиправну діяльність, у період з квітня 2014 року по червень 2014 року ОСОБА_4 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира по здійсненню визначених йому завдань, а саме здійснював чергування на блокпосту «Красний міст», розміщеному на перехресті вулиць Володарського та Червоноармійської в м. Слов`янську Донецької області, з вогнепальною зброєю, незаконно зупиняв автотранспорт та оглядав його, перевіряв документи громадян зі зброєю в руках, а також виконував інші протиправні накази, направлені проти представників владі із застосування вогнепальної зброї, які отримував від своїх керівників з числа незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки».

Таким чином, дії ОСОБА_4 та невстановлених осіб, носили тривалий характер, а саме в період з середини квітня 2014 року до початку червня 2014 року, та виразились у активній участі в діяльності не передбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади.

28 січня 2015 року між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області юристом 3-го класу ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0001794 від 19 грудня 2014 року та ОСОБА_4 укладено Угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно наданої суду разом з обвинувальним актом Угоди про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: 2. а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, б) сприяти досудовому слідству. 3. сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років, застосувати ст. 75 КК України і у відповідності з цією статтею кримінального закону звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з випробуванням на строк три роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст. 76 КК України, а саме : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Згідно даної угоди прокурор Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0001794 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст. 260 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, підозрюваний визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною Угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років. Застосувати ст. 75 КК України і у відповідності із цією статтею кримінального закону звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з випробуванням.

В Угоді передбачені наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження Угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Перед ухвалення рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права:

- мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Сторони просять затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити Угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена Угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що підозрюваний цілком розуміє права, визначені п.п. 1.4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і що угода відповідає вимогам закону і вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0001794 та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення підозрюваному узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

У відповідності до ч.1 ст. 377 КПК України « Якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання».

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, -

З А С У Д И В:
Затвердити Угоду від 28 січня 2015 року про визнання винуватості між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0001794 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років.

Застосувати ст.ст. 75,76 КК України і у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк три роки , зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до органів кримінально - виконавчої інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 « тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі Харківської області » - скасувати, звільнити його з-під варти негайно в залі суду.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1