У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.

суддів

Пивовара В.Ф., Гошовської Т.В.

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27
листопада 2008 року кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за касаційним поданням
заступника прокурора АР Крим на вирок Джанкойського міськрайонного суду АР Крим
від 1 лютого 2008 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого 5 жовтня
2007 року за

ч.2 ст.186 КК України на
4 роки позбавлення

волі, а на підставі
ст.75 КК України звільненого від
відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням
іспитового строку 2 роки,

засуджено:

- за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК України з
застосуванням ст.69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією
½ частини майна, а на підставі ст.70 КК України остаточно визначено
покарання за сукупністю злочинів 4 роки 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією ½ частини майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України
ОСОБА_1 остаточно визначено покарання з урахуванням самостійного виконання
вироків 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ½ майна.

Його ж виправдано за ст.304 КК України
за відсутністю складу злочину.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим
у тому, що він 8 травня 2007 року, близько 21 години, за попередньою змовою
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, матеріали справи щодо яких виділено в окреме провадження,
перебуваючи на прилеглій території біля 202 км автодороги
“Красноперекопськ-Джанкой-Феодосія”, вчинив розбійний напад на ОСОБА_4
заволодівши вказаним у вироку майном потерпілого на загальну суму 1006 грн. 50
коп. Під час розбійного нападу ОСОБА_1
погрожував ОСОБА_4 застосуванням ножа і вчинив його побиття, спричинивши
потерпілому легкі тілесні ушкодження.

28
червня 2007 року, близько 17 години, ОСОБА_1, перебуваючи на території
Джанкойської школи-інтернату, що розташована по вул.Керчинській, 38 у
м.Джанкої, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя
та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів грошима ОСОБА_5. у сумі 150 грн.

11
липня 2007 року, близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_1, перебуваючи біля
магазину “Русь”, що розташований по вул.Радянській у м.Джанкої, погрожуючи
застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я
потерпілого, відкрито заволодів грошима
ОСОБА_5. у сумі 20 грн.

18
липня 2007 року, близько 18 години, ОСОБА_1, перебуваючи біля магазину “Русь”,
що розташований по вул.Радянській у м.Джанкої, погрожуючи застосуванням
насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів грошима ОСОБА_5. у сумі 50
грн.

19
липня 2007 року, близько 17 години, ОСОБА_1, перебуваючи біля воріт
Джанкойської школи-інтернату, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів вказаним у
вироку майном ОСОБА_5. на загальну суму 252 грн. 50 коп. та грішми у сумі 50 грн.

В
апеляційному порядку справа не розглядалась.

У
касаційному поданні прокурор просить вирок щодо ОСОБА_1 змінити, посилаючись на
необгрунтоване призначення йому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Зазначає про те, що за попереднім вироком ОСОБА_1 на підставі ст.75 КК України
звільнено від відбування покарання з випробуванням і тому вироки повинні
виконуватись самостійно.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора на підтримання подання, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що
подання слід залишити без задоволення.

Висновки
суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих злочинів та
кваліфікацію його дій за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, грунтуються на
досліджених в судовому засіданні та детально наведених у вироку доказах в їх
сукупності та взаємозв`язку, і такі висновки суду не оспорюються в поданні
прокурора.

Відповідно
до п.23 ППВСУ “Про практику призначення судами кримінального покарання” від 24
жовтня 2003 року, якщо особа, щодо якої було прийнято рішення про звільнення
від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у
першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить
відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного
складання покарань не допускається. У такому випадку кожний вирок виконується
самостійно.

А
як вбачається з матеріалів справи, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання,
дотримався цих вимог постанови Пленуму ВСУ, зазначивши у резолютивній частині
вироку про те, що вироки (даний, який
оспорюється у касаційному порядку, та від 5 жовтня 2007 року, за яким ОСОБА_1
засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, а на підставі
ст.75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням, із
встановленням іспитового строку 2 роки) повинні виконуватись самостійно. Тому
твердження прокурора про неправильне застосування судом матеріального закону,
тобто ч.4 ст.70 КК України під час визначення ОСОБА_1 покарання за сукупністю
злочинів, позбавлені підстав.

Враховуючи
викладене, керуючись ст. ст.394-396 КПК України, колегія суддів,

у
х в а л и л а :

касаційне подання заступника прокурора АР Крим на
вирок Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 1 лютого 2008 року щодо
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Судді:

Пивовар В.Ф. Верещак В.М. Гошовська Т.В.