АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/133/2015 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 121 Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого- судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
з участю прокурора ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представників потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12
обвинуваченого ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року, згідно з яким:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з вищою освітою, одружений, який має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює директором ТОВ «Укрдорресурс», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Згідно із ст. 75 КК України ОСОБА_13 звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчі інспекції.
Цим же вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 24 312 гривень 70 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду першої інстанції, 04 травня 2014 року приблизно о 20 год. 45 хв., ОСОБА_13 та ОСОБА_9 перебували біля під`їзду № 2 по АДРЕСА_3 . Під час словесного конфлікту, який в подальшому перейшов у бійку, у ОСОБА_13 на ґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 ножем, який був при ньому, наніс ОСОБА_9 два удари в ліве стегно та ліву частину грудної клітини, внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1064/Е від 09.07.2014 року, заподіяв останньому наступні тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане тороко-абдомінальне поранення рана на лівій боковій поверхні грудної клітки в проекції 7 ребра по переднє-паховій лінії, від якого відходить рановий канал направлений ззовні до середини, походу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки з пересіченням краю 7 ребра, проникає у ліву плевральну порожнину, з послідуючим пораненням лівого куполу діафрагми та проникненням у черевну порожнину, ушкодженням селезінкового кута товстої ободової кишки, з явищами гемотораксу (наявність в плевральній порожнині до 400мл. крові); б)колото-різана рана лівого стегна по зовнішній поверхні у верхній третині; в) колото-різана рана лівого стегна по задній поверхні у верхній третині.
Відповідно до п.п. 4.6. та 2.1.3 «й» «Правил», вказане тілесне ушкодження у п. а) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Відповідно до п.п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», вказані тілесні ушкодження у п.п. б), в) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Характер та морфологія виявлених ушкоджень, свідчить про те, що вони утворились від трьох травматичних дій гострого (их) предмету (ів), якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа). Часові дані, наведені в медичній документації, свідчать про те, що тілесні ушкодження були спричинені 04.05.2014 року до 20 год. 53 хв.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_13 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд при постановленні вироку помилково дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки недостатньо врахував підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_13 злочину та обставин його вчинення, а також ті обставини, що після вчинення злочину ОСОБА_13 з місця події втік, залишивши потерпілого у важкому стані без медичної допомоги. Таким чином, враховуючи вказане, прокурор вважає, що, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї потерпілий, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання та в частині стягнення майнової і моральної шкоди скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, та стягнути з ОСОБА_13 на його користь майнової шкоди в розмірі 200000 грн. та моральної шкоди в розмірі 600000 гривень. Посилається на необґрунтоване застосування ст. 75 КК України відносно обвинуваченого, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. На думку потерпілого, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_13 покарання формально, однобічно та не об`єктивно дослідив обставини справи, неправильно визначив особу обвинуваченого та взяв до уваги пом`якшуючі обставини, які не відповідають дійсності. Зокрема вказує, що судом не були враховані і правильно оцінені характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_13 суспільно-небезпечного діяння, а саме: характер та локалізацію нанесених поранень, знаряддя вчинення злочину, ті обставини, що обвинувачений був ініціатором конфлікту, після вчинення злочину позбувся ножа і втік з місця злочину, залишивши потерпілого в безпорадному стані; наслідки, які настали від вчиненого та необхідність довготривалої реабілітації; невірно оцінив дані про особу обвинуваченого, зокрема дійшов безпідставного висновку, що в обвинуваченого перебуває на утриманні двоє неповнолітніх дітей та взяв до уваги позитивну характеристику з місця роботи, де обвинувачений працює директором; необґрунтовано визнав пом`якшуючою обставиною щире каяття, яке, на переконання потерпілого, носить формальний характер. Також зазначає, що суд не врахував в достатній мірі глибину та тривалість перенесених ним та його родиною фізичних та моральних страждань, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень та їх наслідками.
На апеляційні скарги прокурора та потерпілого обвинуваченим ОСОБА_13 подані заперечення, в яких він не погоджується з доводами апеляційних скарг та просить не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі, та залишити в силі покарання, призначене судом.
В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілого обвинувачений ОСОБА_13 зазначає, що вирок суду є обґрунтованим та таким, що ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду. Обґрунтовуючи свою позицію, посилається на те, що судом було надано належну оцінку всім обставинам кримінального провадження, які мають значення для призначення покарання, а саме: ступінь тяжкості злочину, фактичні обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих. Зокрема, зазначає, що судом при призначенні покарання враховано його щире каяття у вчиненому, склад сім`ї, наявність утриманців та позитивну характеристику трудового колективу, де він працює, а також взято до уваги ті обставини, що злочин спровоковано діями потерпілого і під час взаємної бійки він також отримав тяжкі тілесні ушкодження. Обвинувачений заперечує твердження апелянтів, з приводу того, що він втік з місця події і не надав потерпілому першої медичної допомоги. При цьому зазначає, що, в результаті взаємної бійки сам отримав ушкодження і потребував медичної допомоги, а потерпілий в цей час знаходився у свідомості і поряд з ним була дружина, яка викликала медичну допомогу.
Також обвинувачений вважає, що є мотивованим вирок суду в частині часткового задоволення цивільного позову. На думку обвинуваченого, судом правильно встановлений розмір заподіяної ним моральної та матеріальної шкоди і враховано факт добровільного відшкодування збитків в сумі 50 000 гривень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та апеляційну скаргу потерпілого, пояснення потерпілого та його представників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просили залишити вирок суду без змін, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 в умисному нанесенні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, за встановлених судом фактичних обставин справи та юридична кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, і такі висновки учасниками судового провадження не оспорюються.
Переглядаючи вирок суду, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора та потерпілого про невідповідність призначеного ОСОБА_13 покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначене судом покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Слід відзначити, що принцип гуманізму у кримінальному праві це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.
Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги позицію потерпілого, який зазнав шкоди.
Разом з тим, у даному випадку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону врахував неповною мірою. Звільняючи ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_13 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів; об`єкт посягання здоров`я людини; конкретні обставини скоєння посягання, а саме: кількість нанесених ножових поранень, те, що один із ударів нанесено в життєво важливий орган і поведінку обвинуваченого після вчинення злочину; а також недостатньо оцінив наслідки від вчинених злочинних дій, а саме: суттєвий розлад здоров`я потерпілого та необхідність тривалого часу для його відновлення. Тобто, при вирішенні питання про те, чи повинен ОСОБА_13 відбувати призначене йому покарання у виді позбавлення волі, яке пов`язане з ізоляцією від суспільства, суд не дав адекватну оцінку суспільної небезпеки вчиненого злочину проти здоров`я людини, яке є тією соціальною цінністю, посягання на яку повинно суворо оцінюватись з боку держави і відповідальність за яке не повинна викликати у особи та оточуючих відчуття безкарності.
Також, взагалі залишилась поза увагою судді позиція потерпілого щодо розміру та виду покарання, яке має бути призначено обвинуваченому за вчинення злочинних дій щодо нього.
Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України не може бути визнане законним і обґрунтованим.
Згідно ст. 420 КПК України, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначеного ОСОБА_13 покарання, з постановленням по справі нового вироку.
Вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому, колегія суддів, у відповідності до вимог закону, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Приймаючи до уваги вказане, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Водночас, що стосується строку позбавлення ОСОБА_13 волі за вчинення злочину, то, на думку колегії суддів, мета його покарання може бути досягнута в більш коротший строк в порівнянні з тим, який йому призначив суд першої інстанції, який пропонується призначити в апеляційних скаргах прокурора і потерпілого, та який встановлено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_13 щиро розкаявся у вчиненому злочині, про що свідчать ті обставини, що обвинувачений визнав свою провину, виявив жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, шляхом відшкодування шкоди потерпілому в розмірі 50 000 гривень; працює та позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджують звернення трудового колективу; одружений та проживає однією сім`єю з жінкою, яка має на утриманні малолітню дитину та утримує свою неповнолітню дитину; на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; має незадовільний стан здоров`я; раніше не судимий; його громадську позицію . Також апеляційний суд бере до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання та враховує обставини вчинення злочину, зокрема, причину виникнення конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, характер їх взаємовідносин і те, що під час взаємної бійки ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим призначити ОСОБА_13 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Поряд з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі розглянуто позовні вимоги потерпілого, та на підставі наданих суду доказів прийнято вірне рішення про часткове задоволення цього позову, мотивовано його розмір, з яким колегія суддів погоджується в повному обсязі.
Рішення суду прийнято з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров`я потерпілого, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, при визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності і справедливості, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого з цього приводу є безпідставними.
Що стосується долучених до матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду копій товарних чеків на придбання ліків, на які потерпілий посилається, як на доказ при обґрунтуванні вимог цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадженні зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляти клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак потерпілий з відповідним клопотанням про дослідження товарних чеків, як доказів, до апеляційного суду не звертався, а тому апеляційний суд, процесуально позбавлений можливості досліджувати наявні в матеріалах кримінального провадження докази та при постановленні рішення в частині розгляду позовних вимог має виходити виключно із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року щодо ОСОБА_13 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В решті вирок стосовно ОСОБА_13 залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 обчислювати з часу взяття його під варту, в порядку виконання вироку.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4