Вирок

Іменем України

22.11.2013
Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Мартьяновій С.М.

при секретарі Франків А.В.

з участю прокурора Олексів О.В.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Львові
кримінальне провадження,
зареєстроване у єдиному реєстрі
досудових розслідувань за №0000069
від 27.11.2012р. по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Львова, українця, громадянина
України, працюючого системним
адміністратором у ТзОВ „Галичина",
раніше не судимого, зареєстрованого за
адресою :АДРЕСА_1, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2;

за участю сторін:

обвинуваченого - ОСОБА_2,

за ч.4 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в :

26.04.2007року ОСОБА_2 шляхом обману та
зловживанням довірою отримав право на
майно ОСОБА_3, а саме отримавши від
потерпілого генеральне доручення на
автомобіль останнього марки
„Фольксваген Таурек", д.н.з.НОМЕР_1, як
плату за зобов"язання виконати роботи
щодо придбання та приватизації
земельної ділянки по АДРЕСА_3 на
користь ОСОБА_3, які виконав частково.

Дії ОСОБА_2 слід вірно кваліфікувати за
ч.1 ст.190 КК України, оскільки він
отримав право на майно шляхом обману та
зловживання довірою.

ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину у
вчиненні шахрайства в особливо великих
розмірах не визнав та пояснив, що він
мав намір виконати дії по вирішеню
питання з закріплення земельної
ділянки на розі вулиць АДРЕСА_3 на праві
власності за ОСОБА_3, оскільки дані
роботи ним були виконані частково, а
тому повернув ОСОБА_3 надані ним кошти в
повному обсязі, про що свідчить акт від
24.04.2013р. Крім цього, зазначив, що ніколи
не мав у власності автомобіль марки
„Фольксваген Таурек", д.н.з.НОМЕР_1 та не
розпоряджався таким, хоча декілька
місяців й користувався таким за
генеральним дорученням наданим ОСОБА_3.
При укладенні доручення ОСОБА_3 на його
ім"я щодо даного автомобіля умислу
заволодіти таким у нього не було.

Потерпілий ОСОБА_3 повідомив суд, що
претензій матеріального та морального
характеру до ОСОБА_2 немає.

Органами досудового слідства
інкриміновано ОСОБА_2 вчинення
шахрайства в особливо великих
розмірах, оскільки він згідно
генерального доручення наданого
ОСОБА_3 в квітні 2007року набув право
власності на автомобіль, як
передоплату за виконання зобов"язань,
які вподальшому не виконав. Проте
потерпілим ОСОБА_3 було надано
доручення обвинуваченому ОСОБА_2 на
автомобіль марки „Фольксваген Таурек",
д.н.з.НОМЕР_1 у квітні 2007року, а в липні
2007року потерпілим ОСОБА_3 було надано
доручення на цей же автомобіль марки
„Фольксваген Таурек", д.н.з.НОМЕР_1
ОСОБА_4, про що не заперечив і сам
потерпілий. Враховуючи, що факт
укладення генерального доручення
ОСОБА_3 на ім"я ОСОБА_2 щодо автомобіля
марки „Фольксваген Таурек",
д.н.з.НОМЕР_1 не оспорювався ні
обвинуваченим, ані потерпілим, інші
докази, що б підтверджували наведене, в
тому числі і показання ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, судом не досліджувались.

Оскільки автомобіль марки
„Фольксваген Таурек", д.н.з.НОМЕР_1 не
вибував з власності потерпілого
ОСОБА_3, про що й не заперечив в судовому
засіданні останній, суд прийшов
висновку, що врахування вартості
автомобіля в період інкримінованих
ОСОБА_2 дій без проведення експертного
дослідження та кваліфікація органами
досудового слідства дій вчинених
ОСОБА_2 як шахрайства за кваліфікуючою
ознакою - вчиненого в особливо великих
розмірах є недоведеною та
безпідставною. Крім цього, органами
досудового слідства не встановлено
наявність збитків за користування
ОСОБА_2 автомобілем в період кінця
квітня - липня 2007року та не здобуті такі
й під час розгляду справи в суді.

Даного висновку суд приходить і з
підстав системного аналізу положень
норм глави 68 Цивільного Кодексу
України, так як за договором доручення
право власності від довірителя ( в
даному випадку ОСОБА_3) до повіреного
(ОСОБА_2) на майно не переходить, а
повірений зобов"язаний вчиняти дії
відповідно до змісту даного йому
доручення.

У силу ст. 62 Конституції України, вирок
не може ґрунтуватися на припущеннях. У
разі суперечливих доказів усі сумніви
стосовно доведення вини підсудного
повинні тлумачитися на його користь.
Відтак, дії обвинуваченого слід вірно
кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України,
оскільки він придбав право на майно
шляхом обману та зловживання довірою.

Призначаючи обвинуваченому покарання,
суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого ним злочину, особу винного
ОСОБА_2, який має на утриманні двох
малолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, те, що на обліках в
психоневрологічному та наркологічному
диспансерах не перебуває, відсутність
претензій матеріального та морального
характеру з боку потерпілого,
позитивної характеристики за місцем
проживання, та вважає, що необхідним й
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів буде
покарання у виді штрафу.

Керуючись ст.ст.370,373-374КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні
злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК
України та призначити йому покарання у
виді штрафу у розмірі 50(п»ятдесяти)
неоподатковуваних мінімумів громадян
в сумі 850 гривень (вісімсот п»ятдесят
гривень).

Запобіжний захід - особисте
зобов"язання - після вступу вироку в
законну силу скасувати .

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Львівської області
протягом тридцяти днів з дня його
проголошення з дотриманням вимог ст.394
КПК України. Вирок набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги вирок, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після ухвалення
рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя
Мартьянова С.М.