Ухвалаіменем україни

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_1,

секретаря ОСОБА_10

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 08 липня 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого 06 квітня 2006 року вироком Апеляційного суду Сумської області, (зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 07 вересня 2006 року) за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

вироком Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК України 9 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 146 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, визначено 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 липня 2014 року вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 ставить питання про скасування вироку та ухвали суду, призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, посилається на постановлення вироку незаконним складом суду. Вважає, суддя першої інстанції, котрий розглядав справу щодо співвиконавців злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проявив упередженість під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_2 Даючи повторну оцінку доказам у справі, суд керувався переконанням, яке вже було сформоване під час попереднього розгляду справи щодо інших засуджених. Це перешкодило суду ухвалити законне рішення. Засуджений наніс лише два удари по тулобу потерпілого. Заподіяні тілесні ушкодження не знаходяться у прямому причинному зв'язку зі смертю потерпілого.

За вироком суду ОСОБА_2 за попередньою змовою зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (засудженими за ці злочинні діяння іншим вироком суду), вчинили злочини за наступних обставин.

25 грудня 2011 року о 22 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 викрали ОСОБА_5 із будинку АДРЕСА_2. Використовуючи автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, силою помістили потерпілого в багажник. Небезпечним для життя та здоров'я способом, привезли його до домоволодіння ОСОБА_3

Діючи спільно, засудженні нанесли ОСОБА_5 численні удари руками та ногами по голові та тулобу. ОСОБА_4 декілька разів зі значною силою, вдарив потерпілого табуреткою по голові, від чого вона зламалася. Діями засуджених потерпілому спричинено закриту черепно-лицьову травму, переломи кісток лицевої частини черепа та численні крововиливи - тяжкі тілесні ушкодження, які потягли його смерть.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарги, прокурора, який заперечив проти касаційної скарги захисника та вважав, що вирок та ухвала суду скасуванню не підлягає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у злочинах, вчинених за викладених у вироку обставин, ґрунтується на доказах, зібраних та оцінених судом відповідно до вимог КПК України.

Доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_2, оскільки смерть ОСОБА_5 не перебуває у прямому причинному зв'язку із ударами, які він наносив по тулобу потерпілого, перевірялися судом першої та апеляційної інстанцій, і не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, як убачається з вироку суду, характер та локалізація ударів, які були нанесені потерпілому, узгодженість дій засуджених, свідчить про попередню змову та прямий умисел ОСОБА_2, інших виконавців злочину на заподіяння ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи, встановити послідовність нанесення ударів потерпілому та внаслідок яких саме дій, розвинувся комплекс тілесних ушкоджень, котрий мав за собою причинно-наслідковий зв'язок зі смертю потерпілого є неможливим, оскільки в своїй сукупності всі вони сприяли його смерті ( т. 3, а.с. 4-7, т. 4, а.с. 105-123).

Наведені досліджені судом докази, які покладені в обґрунтування вироку щодо ОСОБА_2, узгоджуються із іншими доказами у справі, тому кваліфікація дій засудженого у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України є вірною.

Не ґрунтуються на вимогах закону твердження захисника про ухвалення вироку незаконним складом суду.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що постановою слідчого від 19 квітня 2012 року виділено матеріали з кримінальної справи в окреме провадження щодо ОСОБА_2 у зв'язку з оголошенням його в розшук.

Внаслідок цього, справа щодо ОСОБА_2 була розглянута окремо від справи щодо інших співучасників злочину - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до вимог статей 75, 76 КПК України визначено виключний перелік підстав, які є обставинами, що виключають участь судді, чи унеможливлюють його повторну участь у розгляді кримінального провадження.

Посилаючись у скарзі на істотне порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону, а саме вимог ст. 75 КПК України, захисник не обґрунтовує та не наводить жодної конкретної обставини, що виключає участь судді в кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, сумніватися в тому, що суддя, котрий розглядав кримінальні провадження щодо ОСОБА_2 та інших співучасників злочину був необ'єктивним та упередженим у колегії суддів підстав немає.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи справу за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_2 та його захисника, дав вичерпну відповідь на всі доводи, які наведені в їхніх апеляціях.

Ухвала Апеляційного суду Сумської області від 08 липня 2014 року відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять інших вказівок на порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 08 липня 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6