Справа №150/91/15-к
Провадження по справі №1-кп/150/14/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суду Вінницької області у складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000008 від 16.01.2015 року з угодою про визнання винуватості відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , здійснюючи догляд за своєю сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється інвалідом другої групи, внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду, з метою отримання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає з інвалідом першої чи другої групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, 15 квітня 2013 року подав до Управління соціального захисту населення Чернівецької районної державної адміністрації заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг.

При поданні ОСОБА_4 вказаної заяви працівниками соціального населення Чернівецької РДА ОСОБА_6 та ОСОБА_7 йому було роз*яснено під підпис ст.13-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року, №1192, де вказано, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання особою соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг, особа зобов*язується повідомити органи праці та соціального захисту населення так, як у таких випадках нарахування допомоги припиняється.

В період часу з 29.07.2013 року по 03.09.2013 року інвалід другої групи ОСОБА_5 перебувала на повному державному утриманні, а саме на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.В. Ющенка.

ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману, з метою незаконного отримання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає з інвалідом другої групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, знаючи, що основною умовою отримання даної допомоги є спільне проживання та догляд за інвалідом, порушуючи вимоги ст.13-1 Постанови Кабінету Міністрів України №1192 від 02.08.2000 року «Про порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду та догляд за ним», не повідомив Управління соціального захисту населення Чернівецької РДА про те, що ОСОБА_5 з 29.07.2013 року по 03.09.2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.В. Ющенка.

Внаслідок цього працівниками Управління соціального захисту населення Чернівецької РДА було незаконно зараховано та перераховано на рахунок ОСОБА_4 державні кошти на загальну суму 1147 гривень.

У подальшому ОСОБА_4 достовірно знаючи, що в період з 29.07.2013 року по 03.09.2013 року не здійснював догляд за інвалідом другої групи ОСОБА_5 , незаконно отримав грошові кошти у сумі 1147 гривень, чим завдав державі збитку на вказану суму.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, суду показав, що здійснює догляд за своєю сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється інвалідом другої групи, внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду. 15 квітня 2013 року ним було подано до Управління соціального захисту населення Чернівецької районної державної адміністрації заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг. При поданні ОСОБА_4 вказаної заяви працівниками соціального населення Чернівецької РДА ОСОБА_6 та ОСОБА_7 йому було роз*яснено під підпис у яких випадках нарахування допомоги припиняється. ОСОБА_5 в період часу 29.07.2013 року по 03.09.2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.В. Ющенка. Однак, ОСОБА_4 не повідомив Управління соціального захисту населення Чернівецької РДА про це і отримав грошову допомогу як особа, яка здійснює догляд за інвалідом другої групи, в розмірі 1147 гривень. Зазначив, що зазначені кошти ним в добровільному порядку відшкодовано в повному обсязі.

В скоєному щиро кається, просить затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та прокурором Чернівецького району, та призначити затверджену сторонами міру покарання.

Прокурор при проведенні підготовчого судового засідання підтримує угоду про визнання винуватості, укладену на досудовому розслідуванні між ним та підозрюваним ОСОБА_4 , просить призначити затверджену сторонами міру покарання.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.190 ч.1 КК України шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Частиною 4 статті 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

30.01.2015 року в ході досудового розслідування між прокурором Чернівецького району та підозрюваним ОСОБА_4 у відповідності до ст., ст.468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_4 зобов*язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти розслідуванню кримінального провадження, виявлення та припинення інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень, співпрацювати з правоохоронними органами. Сторонами узгоджено міру покарання ОСОБА_4 1 /один/ рік обмеження волі. Звільнити від відбування призначеного покарання на підставі п. «є» с.1 Закону України «Про амністію», відповідно до якого осіб, які на день набрання чинності цим Законом, мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, якщо в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Обвинувачений має матір 84 - річного віку, яка не має інших працездатних дітей, підтвердженням чого є довідка, видана виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 27.01.2015 року, №257.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення у відповідності з ст. 12 КК України є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, має на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» матір, яка досягла 84-річного віку, у якої немає інших працездатних дітей, згідно п. є) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 року» на нього поширюється вказаний закон.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. Обвинувачений ОСОБА_4 дав свою згоду про застосування до нього амністії.

Наведене свідчить про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень Закону України «Про амністію у 2014».

Таким чином, відповідно до Закону України «Про амністію у 2014 році», враховуючи згоду обвинуваченої про застосування відносно неї положень вищезазначеного Закону, суд вважає за необхідне, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. є) ст. 1 Закону, як такого, що засуджується за вчинення злочину невеликої тяжкості і має на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» матір, яка досягла 84-річного віку, у якої немає інших працездатних дітей.

Відповідно до ч.2, 5 ст.469 КПК України угоду про визнання винуватості укладено між сторонами після повідомлення ОСОБА_4 про підозру за ініціативою прокурора.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угоду про визнання винуватості укладено між прокурором Чернівецького району та підозрюваним у провадженні щодо кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є невеликої тяжкості.

На виконання умов укладеної між сторонами угоди ОСОБА_4 сприяв розслідуванню кримінального провадження, при проведенні підготовчого судового засідання беззастережно визнав обвинувачення в обсязі підозри за ст.190 ч.1 КК України.

Частиною 1 статті 475 КПК України встановлено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 , відповідає вимогам КПК України та закону, підстав, передбачених пунктами 1-6 частиною 7 статті 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З*ясувавши у обвинуваченого, що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України та переконавшись, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, суд в силу положень ст.475 КПК України приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної в ході досудового розслідування між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 , та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання у вигляді одного року обмеження волі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у відповідності до ст.67 КК України не знаходить обставин, що обтяжують покарання, умови укладеної між сторонами угоди ОСОБА_4 виконав, сприяючи розслідуванню кримінального провадження та беззастережно визнавши при проведенні підготовчого судового засідання обвинувачення в обсязі підозри за ст.190 ч.1 КК України.

Керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ПРИСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 січня 2015 року в ході досудового розслідування відповідно до статей 468, 469, 472 КПК України, між прокурором Чернівецького району та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014», - звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання.
Наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1