АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, яка працює директором ПТ «Ломбард «Сімейна скарбниця» Компанії «Діафорс консалтинг Лімітед» і компанія», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 та ч. 3 ст. 191 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6
Повертаючи даний обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вмотивував постановлене рішення тим, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки при формулюванні обвинувачення не викладено об`єктивної сторони злочинів, які інкримінуються обвинуваченій, не зазначено, які конкретно дії чи бездіяльність спрямовані на вчинення злочинів передбачених ст. 190 та ст.191 КК України вчинила обвинувачена ОСОБА_6 та які вони потягли за собою злочинні наслідки, натомість вказано, що ОСОБА_6 , являючись службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, покладені на неї керівництвом підприємства, здійснила інкасацію, після чого у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, заволоділа предметами інкасованого майна. Тобто, при складанні обвинувального акту прокурором не в повному обсязі дотримано вимог ст. 291 КПК України, що перешкоджає розгляду справи.
Як зазначає апелянт, судом безпідставно вказано, що при формулюванні обвинувачення не описано об`єктивної сторони злочинів, які інкримінуються обвинуваченій, не зазначено, які конкретно дії чи бездіяльність спрямовані на вчинення злочинів передбачених ст. 190 та ст. 191 КК України та які потягли за собою злочинні наслідки, вчинила обвинувачена. Стороною обвинувачення в обвинувальному акті зазначено необхідні ознаки об`єктивної сторони, а саме те,
Справа № 11-кп/796/999/2015
Категорія: ч. 2, 3 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_9
що обвинувачена ОСОБА_6 здійснила інкасації відповідно до актів прийому-передачі інкасаційного мішка та актів-відомостей, після чого заволоділа предметами інкасованого майна, чим завдала матеріальної шкоди потерпілому. Більш детально описати обов`язкові ознаки об`єктивної сторони не виявилось можливим, та це жодним чином не свідчить на відсутність в діях обвинуваченої ознак складів інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи захисника та обвинуваченої, котрі заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків викладені в ст. 291 КПК України, відповідно до п. 5 ч. 2 якої, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає зазначеним вимогам.
Так, у ньому, як при викладі фактичних обставин вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 та ч.3 ст. 191 КК України так і при формулюванні обвинувачення за цими епізодами, які є повністю ідентичними, зазначається, що ОСОБА_6 , являючись службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, покладені на неї керівництвом підприємства, здійснила інкасацію, після чого у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном переслідуючи корисливий мотив, заволоділа предметами інкасованого майна. Як правильно вказав суд першої інстанції такий виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення не в повній мірі відповідає об`єктивній стороні злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, яка передбачає відповідальність за привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Із наведеного формулювання обвинувачення не зрозуміло які саме дії щодо майна, інкасацію якого проводила обвинувачена, вона вчинила.
Також, при викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення по епізоду, кваліфікованому за ч.2 ст. 190 КК України, вказується, що ОСОБА_6 ,28.08.2013 року, не являючись службовою особою, будучи звільненою з посади наказом від 27.08.2013 року, повторно, шляхом обману, здійснила інкасацію та заволоділа предметами інкасованого майна. При цьому не зазначається кого саме та як саме обманула обвинувачена з метою отримання доступу до інкасованого нею майна.
Крім цього, по всім епізодам обвинувачення в обвинувальному акті зазначається, що майно, яким заволоділа ОСОБА_6 належить ПТ «Ломбард «Сімейна скарбниця» Компанії «Діафорс консалтинг Лімітед» і компанія», яке і є потерпілим по справі та якому завдано матеріальну шкоду на суму 151035 грн. 54 коп. В той же час в списку осіб, які підлягають виклику до суду, потерпілим значиться ОСОБА_10 , про заподіяння якому будь-якої шкоди в обвинувальному акті не йдеться взагалі.
Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та повернув вказаний вище процесуальний документ прокурору для усунення недоліків.
Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду, яка є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3