Справа № 11-52/2007
року Головуючий:
в 1-й інстанції: Артемчук В.М.
122 ч.І КК України Доповідач:
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» січня
2007 року колегія
суддів судової палати
з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області
в складі:

головуючого-судді:
Дуфнік Л.М.,

суддів:
Бережного С.Д., Бойко Л.В., з участю прокурора: Бірюченко С.В.,

адвокатів:
ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
та законного представника неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_4.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією адвоката ОСОБА_2.
в інтересах засудженого ОСОБА_1. на вирок Дунаєвецького районного суду від
«17» листопада 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1р. н.,
уродженця с Нижнє,
Деражнянськогоо р-ну, Хмельницької обл.,
жителя с Ганнівка,
Дунаєвецького р-ну, Хмельницької обл.,
українця, гр-на України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого,
одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого

засуджено за ст. 122 ч.І КК України до 1 року 6 місяців
обмеження волі.

До вступу вироку
в законну силу,
запобіжний захід залишено
засудженому попередній - підписку про невиїзд.

Стягнуто з засудженого на користь ОСОБА_4. 2136 грн. 90 коп. матеріальної
та 5000 грн. моральної шкоди.

Долю речових
доказів вирішено у відповідності до ст. 81 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_1. засуджено за те, що він 06
червня 2004 року біля 22 год.
в с Ганнівка, Дунаєвецького р-ну, Хмельницької області, на вулиці, на ґрунті
неприязних відносин, умисно наніс неповнолітньому ОСОБА_5. кілька ударів в
область спини, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забою
нирок, що спричинило розвиток вторинного післятравматичного гломерулонигріта та
післятравматичну геморагічну анемію, що відносяться до категорії середніх, що
привели до тривалого розладу здоров'я.

В апеляції адвокат ОСОБА_2. в інтересах засудженого ОСОБА_1. просить скасувати вирок
місцевого суду, а справу - повернути прокуророві на додаткове розслідування.

При цьому
апелянт посилається на:

·
неповноту та необ'єктивність судового розгляду справи;

·
невідповідність висновків суду, викладених у вироку
фактичним обставинам справи; Відсутність незаперечних доказів вини ОСОБА_1. у вчиненні
злочину.

Зокрема, на думку захисника, покази свідків у справі суперечливі, а
конфлікт між ОСОБА_1. та неповнолітнім ОСОБА_4. відбувся у травні, а не у
червні, як зазначено у вироку.

В запереченнях на апеляцію законний представник ОСОБА_4. просить залишити
вирок райсуду без
зміни, а апеляцію - без задоволення, оскільки на її думку, рішення суду є
законним та об'єктивним, а доводи апеляції - надуманими, так як ґрунтуються
лише на емоціях, а не на достовірних доказах.

В своїх
запереченнях на апеляцію прокурор вважає її безпідставною, оскільки, на його
думку, вина засудженого доведена сукупністю доказів по справі, яким судом дана
належна правова оцінка; дії засудженого кваліфіковано вірно, міра покарання
відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, і тому просить залишити
вирок без зміни, а апеляцію - без задоволення.

Заслухавши
доповідача, доводи захисника засудженого адвоката ОСОБА_2. на підтримку
своєї апеляції, міркування прокурора про законність і обґрунтованість вироку
суду, пояснення законного представника потерпілого ОСОБА_4. та представника
потерпілого ОСОБА_3., які просили залишити вирок без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляція задоволенню не підлягає.

Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1винним в умисному
заподіянні ОСОБА_5. середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

До цього висновку суд дійшов на підставі перевірених в судовому засіданні
доказах, яким дав належну оцінку у вироку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечує конфлікту з
потерпілим, однак зазначає, що ці дії мали місце не 6 червня, а 22 травня 2004
року, і що він не наносив ударів ОСОБА_5.

Разом з тим, як вбачається з показів потерпілого, як на досудового
слідстві, так і в суді, 6 червня 2004 року у вечірній час ОСОБА_1 заподіяв йому
тілесні ушкодження, від яких він продовжує лікуватися і до теперішнього часу.

Ці покази ОСОБА_4узгоджуються
з даними протоколів очних ставок з засудженим ОСОБА_1ом на а.с. 55, та з
ОСОБА_6 на ас. 57, з яких вбачається, що потерпілий обвинувачував саме ОСОБА_1в
заподіянні йому тілесних ушкоджень.

Свої покази потерпілий підтвердив і при проведенні відтворення обстановки і
обставин події з його участю (а.с. 140-145).

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4. як під час
досудового слідства, так і в районному суді та суді апеляційної інстанції
підтвердила, що 6 червня 2004 року її син у вечірній час прийшов додому зі
слідами побоїв. Зі слів сина знає, що тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_1.

З показів свідка ОСОБА_7. вбачається, що 6 червня 2004 року вона була
очевидцем побиття потерпілого засудженим.

Об'єктивно вина ОСОБА_1 в заподіянні потерпілому тілесних
ушкоджень середньої тяжкості, у вигляді забою нирок з розвитком післятра вматичного гломерулонефріта гематурічної
форми з подальшим розвитком нефроптозу лівої нирки, які могли утворитись
внаслідок травми, причиненої ОСОБА_4 06.06.2004 року, підтверджуються
висновками судово-медичних експертиз на а.с. 46-47, 106, 256.

Згідно ксерокопії посвідчення на а.с. 147 ОСОБА_5. призначена пенсія за
станом здоров'я.

Посилання в апеляції на те, що конфлікт мав місце не 6 червня, а 22 травня
2004 року не підтверджується матеріалами справи, які належним чином перевірені
і оцінені районним судом.

Підстав не довіряти показам потерпілого, свідків, законного представника
потерпілого та письмовим доказам в матеріалах справи не має. Не навів таких
підстав і засуджений ОСОБА_1.

Доводи апеляції про необхідність скасування вироку з
поверненням справи на додаткове розслідування не заслуговують на увагу,
оскільки суд, повно оцінивши наявні докази по справі, обґрунтовано прийшов до
висновку про доведеність вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч.І
ст. 122 КК України.

Призначена засудженому міра покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину
й особі винного, який не дав згоди на застосування до нього Закону України «Про
амністію».

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляції захисника.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Дунаєвецького районного суду від 17 листопада 2006
року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію захисника засудженого без
задоволення.