н/п 1-кп/644/174/15
ВИРОК
іменем України
20 січня 2015 року м.Харків
Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки м.Харкова, громадянки України, не працюючої, освіта середня,
розлучена, раніше не судима, має на утриманні неповнолітню дитину та
матір, яка є інвалідом другої групи, зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -
в с т а н о в и в :
18 серпня 2014 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, в ході сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на заподіяння останньому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, діючи умисно і цілеспрямовано, нанесла ОСОБА_7 один удар кухонним ножем в грудну клітину та один удар кухонним ножем у поперекову область, спричинивши останньому, згідно висновку експерта № 2034/14-С від 17.09.2014р. тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини з пораненням внутрішньої грудної артерії, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та колото-різаної рани поперекової області, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_7 тривалістю понад 6 днів, але не більш трьох тижнів. Після нанесення зазначених ударів ОСОБА_8 відбросила кухонний ніж у сторону, а ОСОБА_7 вибіг з квартири на сходи, де йому сусіди викликали медичну допомогу.
Обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у встановлених вище судом обставинах визнала частково, щиро розкаялася і пояснила, що умислу на позбавлення життя свого співмешканця ОСОБА_7 вона не мала. 18.08.2014р. після того, як вони повернули додому із гостей, між нею та ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої вона нанесла ОСОБА_7 один удар долонею руки по обличчю, після чого останній повалив її на диван, сів зверху та почав наносити удари руками по голові та тулубу, а потім взяв рукою за шию та почав душити та продовжувати наносити удари. ОСОБА_8 , відчуваючи загрозу для свого життя, вивернулась і піднявшись з дивану, підбігла до столу, з якого взяла кухонний ніж з метою налякати свого співмешканця. В цей час ОСОБА_7 наздогнав її позаду і, схвативши за волосся, знову наніс удар по тулубу. Тоді, ОСОБА_8 розвернулась і ножем нанесла ОСОБА_7 декілька ударів по тулубу, з метою припинити дії останнього. Після цього ОСОБА_7 випустив її і побіг з квартири на сходи, а вона відкинула ніж і залишилась у квартирі.
Проте, вина ОСОБА_8 в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується наступними доказами:
· показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що після того, як вони прийшли з гостей додому, вони почали сваритись з ОСОБА_8 , а потім він її почав бити, утримуючи однією рукою за шию, проте подробиць сварки та бійки він не пам`ятає, оскільки був дуже п`яний. Пам`ятає лише, що після удару ножем в область грудей, він вибіг з квартири і присів на сходах. При яких обставинах він отримав удар від ОСОБА_8 він не пам`ятає;
· висновком експерта № 2034/14-С від 17.09.2014р. колото-різана рана грудної клітини з пораненням внутрішньої грудної артерії, колото-різана рана поперекової області, що мають місце у ОСОБА_7 виникли від дії гострого колюче-ріжучого предмету. Ці пошкодження не є характерними для само причинення. По ступеню тяжкості проникаюча колото-різана рана грудної клітини відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, колото-різана рана поперекової області належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше трьох тижнів. Ці тілесні ушкодження могли бути утворені і за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту;
· протоколом проведення слідчого експерименту від 20.08.2014р., під час якого ОСОБА_8 пояснила, що після того, як ОСОБА_7 утримуючи її рукою за шию , наніс їй декілька ударів по обличчю та голові, вона підійшла до кухонного столу і взявши ніж, повернулась до ОСОБА_7 та нанесла йому один удар ножем в область тулуба, після чого кинула ніж на пол, а ОСОБА_7 вибіг з кімнати у коридор;
· протоколом огляду місця події від 18.08.2014р., під час якого було вилучено змиви крові з місця події, ніж зі слідами речовини схожої на кров, розірваний ланцюжок з підвіскою, наволочка, покривало і рушник зі слідами крові;
· висновками експерта № 1078-Ц/14, 548-Ис/14 та № 1046-Ц/14 згідно до яких на ножі, тампонах-змивах та покривалі, які було вилучено з місця огляду події 18.08.2014р. виявлено сліди крові людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_7 не виключається;
· висновками експерта № 549-Ис/14, № 534-Ис/14 і № 533-Ис/14 згідно до яких, на вилучених з місця події наволочці, рушнику, спортивні куртці та брюках, що належать ОСОБА_8 виявлено кров людини, походження якої від ОСОБА_7 не виключається, також виявлено кров людини, походження якої від ОСОБА_8 виключити не можливо та кров людини, яка могла утворитись внаслідок змішування крові групи В з ізогемагглютиніном анті-А, походженням від ОСОБА_7 з кров`ю групи А з ізогемагглютиніном анті-В, яка походить від ОСОБА_8 ;
· висновком експерта № 3155-ае/14 від 17.09.2014р., згідно до якого ОСОБА_8 на час огляду мала численні синці в області голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які були отримані від неодноразової ударної травматичної дії тупих твердих предметів, та могли бути отримані в термін та за механізмом, який зазначила ОСОБА_8 під час слідчого експерименту;
· висновком № 770 лікаря обласного наркологічного диспансера від 19.08.2014р. згідно до якого ОСОБА_8 під час огляду перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа вчинила всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник вважали, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст.124 КК України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.
Таку кваліфікацію дій ОСОБА_8 суд вважає не правильною і кваліфікує її дії за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження,небезпечне для життя в момент заподіяння. При цьому суд враховує наступне.
ОСОБА_8 під час конфлікту зі ОСОБА_7 не висловлювала погрози вбивством на адресу останнього, заздалегідь не підшуковувала знаряддя злочину, удари ножем наносила хаотично, а не цілеспрямовано, про що говорить локалізація пошкоджень: одне поранення в область грудної клітини, інше в поперекову область. Після нанесення ударів ножем, не продовжувала свої дії, хоча усвідомлюючи, що ОСОБА_7 був живий, проте ослаблений і не міг завдати опору, отже вона мала реальну можливість продовжувати наносити йому удари ножем, або виконувати інші дії, направлені на доведення свого умислу на позбавлення життя ОСОБА_7 до кінця, чого не зробила, бо не мала умислу на позбавлення його життя. Натомість вона дала можливість ОСОБА_7 залишити квартиру і вийти на сходи, де йому сусіди викликали «швидку допомогу». Отже, ОСОБА_8 не мала причин, які б могли завадити їй довести свій злочинний намір до кінця, як би він був спрямований на позбавлення ОСОБА_7 життя.
Пленум Верховного Суду України у Постанові № 2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» звернув увагу судів на те, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Що стосується доводів сторони захисту щодо перевищення ОСОБА_8 меж необхідної оборони, то суд також не може погодитись з даною кваліфікацією, оскільки після того як ОСОБА_7 перестав наносити ОСОБА_8 тілесні ушкодження, остання, як вона сама показала під час проведення слідчого експерименту, встала з дивану та маючи можливість покинути квартиру і уникнути продовження сварки, підійшла до столу і взявши ніж, нанесла ОСОБА_10 два удари ножем.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленум ВСУ від 26.04.2002 року №1 стан необхідної оборони утворює лише таке посягання, яке досягає ступеню суспільної небезпечності, притаманної саме злочину, а дії, спрямовані на припинення правопорушення та заподіяння шкоди, яке формально й містить ознаки злочину, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, не утворюють стану необхідної оборони.
Вивченням особи ОСОБА_8 встановлено, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, працює без офіційного працевлаштування, розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом 2 групи, за місцем мешкання характеризується задовільно.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд вважає щире каяття та визнання своєї вини обвинуваченою.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
При призначені виду та міри покарання ОСОБА_8 , суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, дані про особу обвинуваченої, попередню неправомірну поведінку самого потерпілого, який спровокував наступні дії обвинуваченої і його думку щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, і вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливо без ізоляції її від суспільства і до неї доцільно застосувати ст.75 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Питання щодо речових доказів суд визначає з урахуванням положень ст.100 КПК України.
Судові витрати по справі суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь держави.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити їй покарання у вигляді 5 ( п`яти) років позбавлення волі.
В силу ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 3 ( три) роки не вчинить нового злочину і виконає наступні покладені на неї відповідно до ст.76 КК України судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання чи роботи.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді утримання під вартою до набрання вироком законної сили змінити на домашній арешт, звільнивши ОСОБА_8 з під вартою в залі суду.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі за проведення судових дактилоскопічних експертиз НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області у розмірі 2113 гривень 02 коп.
Речові докази по справі, що знаходяться в камері речових доказів Орджонікідзевського РВ: кухонний ніж, рушник, покривало, наволочка, тампон зі змивами, спортивні брюки та куртка, після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді:

20.01.2015