ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№ 5-7254ск14
ПОСТАНОВА

09 липня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4, розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_3 у касаційному порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ст. 384, ст. 350, ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 384 КПК України 1960 року касаційні скарги на вироки та постанови районного суду, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків та постанов, мають право подати: засуджений, його законний представник і захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого.

ОСОБА_2 не надано документів, які підтверджували б, що він, відповідно до ст. 384 КПК України 1960 року є особою, що має право подачі касаційної скарги щодо ОСОБА_3

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року касаційна скарга повинна містити вказівку на те, в чому полягає незаконність судового рішення та доводи на її обґрунтування.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції може бути лише: істотне порушення кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції повинен керуватися ст. 370-372 КПК України 1960 року.

Разом з тим, у касаційній скарзі ОСОБА_2, зазначаючи про незаконність оскаржуваних судових рішень та порушуючи питання про їх зміну, посилаючись на неправильне застосування вимог кримінального закону, не наводить належних доводів та чітких аргументів на підтвердження своєї позиції. Так, обґрунтування вимог касаційної скарги містить істотні суперечності, оскільки ОСОБА_2 одночасно посилається на взаємовиключні обставини: зазначає про наявність у діях ОСОБА_3 ознак необхідної оборони, що може тягнути кримінальну відповідальність у випадках, передбачених статтями 118 та 124 КК України, при цьому просить перекваліфікувати діяння, вчинене ОСОБА_3 на ст. 119 КК України, зазначаючи, що дії вчинено ним з необережності.

Крім цього, обґрунтовуючи касаційні вимоги ОСОБА_2 у тому числі наводить доводи, що стосуються однобічності на неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду обставинам справи та фактично не погоджується із встановленими по справі обставинами, оцінкою доказів судами, не враховуючи, що в силу вимог ст. 398 КПК України 1960 року, це не може бути підставою для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

У зв'язку з наведеним, справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених вище недоліків, якщо вона надійде у межах строку, визначеного ч. 2 ст. 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії даної постанови.

Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, п.15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України,

постановив:

відмовити ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 для перевірки у касаційному порядку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4