Справа №1-218/10 15.06.2010 15.06.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-352 / 2010 року Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категоріям. 1 ст.115 КК України Доповідач апеляційного суду суддя Карпій В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Дзюби Ф.С.

суддів: Карпія В.М., Фаріонової О.М.

за участю:

прокурора: Максимишина О.Л.

15 червня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та старшого помічника прокурора Ленінського району м. Миколаєва на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 Казахстану, без визначеного місця проживання, раніше судимий:

-вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 17.05.1985 року за ч. 1 ст. 142, ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 101, ч. З ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, звільнився 07.12.1996 року за відбуттям строку покарання;

-вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 02.09.1997 року за ч. 1 ст. 196 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, звільнився 02.09.1998 року за відбуттям строку покарання;

-вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 14.10.1999 року за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 196 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за постановою Вінницького обласного суду від 30.07.2001 року невідбуте покарання скорочено на 1 рік 5 місяців 19 днів на підставі Закону України «Про амністію»;

-вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 30.05.2003 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, звільнився 04.05.2007 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 3 дні;

-вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 10.04.2008 року за ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі

строком на 1 рік 4 місяці, звільнився 10.08.2009 року за відбуття! строку покарання;

- засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення вол строком на 13 років.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 3690 грн. і моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Також стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області судові витрати в сумі 619 грн. 74 коп. за проведення одорологічної експертизи.

Згідно вироку суду, 04 вересня 2009 року близько 22.20 години на території будівельного об'єкта на перехресті вул. Херсонське Шосе і вул. 1 Лінії у м. Миколаєві, ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою вбивства, завдав сплячому на землі ОСОБА_4 палицею ударів в область тулуба і голови, в результаті чого настала смерть останнього.

В апеляції засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації вчиненого та призначеного покарання, просить зменшити суму задоволеної судом моральної та матеріальної шкоди, завданій потерпілій ОСОБА_3 Вважає, що потерпіла не надала доказів на суму моральної шкода в розмірі 100 тисяч гривень і бажає скористатися обставинами смерті свого брата.

В апеляції старший помічник прокурора Ленінського району м. Миколаєва просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок і призначити покарання засудженому ОСОБА_2 у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вказує, що, всупереч рекомендаціям Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що суд має виходити з особливостей кожного конкретного злочину, обставин його вчинення і ступеню тяжкості наслідків, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_2 покарання не взято до уваги позитивні характеристики, щире каяття та повне визнання вини засудженого ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляції і вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції засудженого ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за обставин, які наведені у вироці, підтверджується доказами, дослідженими у суді першої інстанції.

Судом вірно кваліфіковано дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вбивство.

При призначенні покарання ОСОБА_2, судом відповідно до вимог ст. 65-67 КК України взято до уваги фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу засудженого, який характеризується позитивно та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння. Судом зазначено, що виправлення засудженого неможливе без ізоляції від суспільства і призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

У зв'язку з вищевказаним, доводи прокурора в апеляції щодо занадто суворого покарання, призначене засудженому ОСОБА_2, колегія суддів вважає необгрунтованими і, вважає за необхідне, в цій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 324 КПК України при постановленні вироку вирішується питання про те, чи підлягає задоволенню пред'явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому.

На підставі ч. 1 ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю або частково або відмовляє в ньому.

Як видно з вироку суду, цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 було задоволено і стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 3690 грн. і моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Так, колегія суддів вважає, що стягнута судом сума матеріальної шкоди в розмірі 3690 грн. є цілком обґрунтована, підтверджується дослідженими доказами, які містяться у матеріалами кримінальної справи, а тому призначена до відшкодування законно.

Проте, під час призначення суми моральної шкоди суд не врахував той факт, що ОСОБА_2 багато років провів, відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, не одружений, не має дітей, ніде не працював і не має постійного місця проживання і, що все вищевказане свідчить про його незадовільний матеріальний стан, який підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов життя ОСОБА_2 від 11.09.2009 року, який проживав після звільнення у центрі реінтеграції бездомних громадян (а.с. 174). У зв'язку з цим, стягнутий розмір моральної шкоди на суму 100 000 грн. є для нього занадто значним.

Дослідивши фактичні обставини кримінальної справи, доводи апеляції засудженого ОСОБА_2 щодо розміру моральної шкоди, яка була задоволена судом першої інстанції, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, тому вважає за можливе зменшити розмір стягнутої суми моральної шкоди до 50 000 грн..

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію старшого помічника прокурора Ленінського району м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2010 року щодо ОСОБА_2 змінити в частині суми, призначеної в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди, спричиненої злочином до 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

В решті вищезазначений вирок суду залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: