Ухвала

іменем україни

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_9,

за участю прокурора ОСОБА_10,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження за № 0000114 касаційні скарги прокурора та захисника на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Указаним вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Петриманів Мурованокуриловецького району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 860 грн у рахунок відшкодування витрат на поховання.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Апеляційний суд змінив вирок суду першої інстанції та ухвалив стягнути з ОСОБА_3 в доход держави суму судових витрат на залучення експерта в розмірі 13 038,06 грн і зарахувати засудженому у строк відбування покарання термін тримання під вартою з 10 березня по 08 червня 2013 року. У решті вирок залишено без зміни.

За вироком ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що він 09 березня 2013 року близько 22.00 год. за місцем свого проживання АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп'яніння під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, який переріс у бійку, з метою умисного вбивства ОСОБА_5 стиснув руками шию останнього, табуретом завдав декілька ударів по голові, правим кулаком ударив в обличчя і натиснув колінами на груди. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 помер на місці події.

У касаційній скарзі прокурор (з урахуванням доповнень) просить скасувати вищевказані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не зазначено мети та мотиву вбивства ОСОБА_3 ОСОБА_5, що призвело, на думку скаржника, до порушення права обвинуваченого на захист. Також скаржник вважає, що під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом засудженому не було вручено пам'ятки про його права й обов'язки та не роз'яснено їх.

Захисник у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, адже доводи в апеляційній скарзі не було ретельно перевірено і проаналізовано, а також не було надано відповіді на найважливіші аргументи, викладені в зазначеній скарзі, якими обґрунтовувалася наявність у діях ОСОБА_3 менш тяжкого злочину - вбивства з необережності, що кваліфікується за ч. 1 ст. 119 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та прокурора на підтримання касаційних скарг, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК суд касаційної інстанції скасовує вирок і повертає справу на новий судовий розгляд, коли під час розгляду кримінального провадження було допущено такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку чи постанови.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції під час постановлення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115 КК не дотримався вимог ст. 374 КПК, якою передбачено, що мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів кримінального правопорушення.

Цей суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вчинив умисне вбивство ОСОБА_5, і кваліфікував такі дії за ч. 1 ст. 115 КК.

Проте, як убачається з формулювання обвинувачення у мотивувальній частини вироку, в ньому не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства засудженим потерпілого (наприклад, з ревнощів, у зв'язку з образою тощо), що має підтверджуватися дослідженими доказами, зміст яких викладається у вироку.

Між тим, саме виходячи з мотивів та мети можна відрізнити умисне вбивство від інших видів вбивств, зокрема за пом'якшуючих обставин, що у свою чергу допомагає правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого вбивства та індивідуалізації покарання.

Такий недолік вироку свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженого на захист (тим більше, що він своєї винуватості у вчиненні умисного вбивства не визнає), адже останній у силу ст. 42 КПК має право знати, в чому його обвинувачують.

Крім того, конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між засудженим і потерпілим, зазначений у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не підтверджується викладеними у вироку доказами.

Також у вироку не спростовано конкретними доказами доводів засудженого про те, що він оборонявся від незнайомця (не бачив у темряві, хто саме є цією людиною), який у темну пору доби зайшов до його хати.

Вказане перешкодило суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок, і свідчить про неналежне виконання цим судом вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК стосовно того, що при розгляді цього провадження в суді підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Отже, у вироку не визначено того, які остаточні обставини злочину, за який засуджено ОСОБА_3, встановлено місцевим судом, і не наведено доказів, якими спростовуються доводи засудженого про перебування під час вчинення діяння у стані оборони.

З огляду на вищевикладене вирок місцевого суду й ухвала апеляційного (оскільки цей суд не виправив помилки суду нижчої ланки) не можуть залишатися в силі і підлягають на підставі ст. 438 КПК скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Під час цього розгляду суду з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону належить ретельно перевірити докази, надані сторонами, правильно визначити статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, й ухвалити законне, обґрунтоване й справедливе судове рішення.

Таким чином, касаційні скарги підлягають задоволенню лише частково.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та захисника задовольнити частково.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8