У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Вус С.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 4 березня 2008 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
законного представника ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та
засудженого ОСОБА_1 на судові рішення
щодо останього,

встановила:

вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської
області від 27 червня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської
області від 4 вересня 2007 року вирок щодо
ОСОБА_1 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено
за те, що він 25 квітня 2007 року близько 21 години 30
хвилин, будучи в стані алкогольного сп'яніння, на березі ставка, що знаходиться
поблизу с. Овадно Володимир-Волинського району Волинської області, під час
сварки з ОСОБА_3 умисно наніс йому
численні удари руками й ногами в голову, спричинивши тяжкі тілесні
ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з
крововиливами під мозкові оболонки, від яких потерпілий помер.

У касаційних скаргах:

- законний
представник неповнолітнього ОСОБА_1- ОСОБА_2 вважає, що суд при призначенні її
сину міри покарання не в повній мірі урахував
дані про особу засудженого та пом'якшуючі покарання обставини й
призначив йому надмірно суворе покарання. Просить судові рішення змінити - пом'якшити ОСОБА_1 покарання, застосувавши ст. ст. 69, 104 КК України;

- засуджений ОСОБА_1 посилається на те, що на досудовому
слідстві було порушено право на захист та до нього застосовувалися недозволені
методи слідства. Звертає увагу на те, що судом не були враховані з достатньою повнотою обставини, які б давали змогу
призначити більш м'яке покарання. Крім
того, вважає, свідок ОСОБА_4 обмовив його. На обґрунтування цього доводу
посилається на показання свідка ОСОБА_5 про нанесення потерпілому трьох-чотирьох ударів в голову ОСОБА_4.
Просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування чи новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи, обговоривши наведені у скаргах
доводи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у
справі доказів, і вони є правильними.

Так, сам засуджений не заперечував того факту, що він наніс ОСОБА_3 декілька ударів у голову, після чого потерпілий
уже не міг розмовляти і триматися на ногах. Пізніше
він намагався врятувати йому життя, але не зміг.

На обґрунтування свого висновку суд також послався на показання очевидця
події - свідка ОСОБА_4 про те, що 25
квітня 2007 року після святкування дня народження, в ході якого вони вживали
спиртні напої, засуджений під час конфлікту кулаками й ногами побив його
та ОСОБА_3, а потім ще й завдав удар ногою в голову
потерпілого, коли останній сидів на землі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що такі показання свідок ОСОБА_4 давав як в ході досудового слідства під час його
допитів, при відтворенні обстановки і обставин події, в ході ставки віч-на-віч
з засудженим, так і в судовому засіданні.

Достовірність цих показань свідка об'єктивно підтверджується іншими
дослідженими судом доказами, зміст яких наведено у вироку. Крім того, вони
підтверджуються даними, що містяться в явці з повинною ОСОБА_1, протоколах відтворення обстановки та обставин
події як за участю свідка ОСОБА_4, так і
за участю засудженого.

Як убачається з протоколу судового засідання, свідок ОСОБА_5 не давав
показань про нанесення ОСОБА_4. трьох-чотирьох ударів кулаком в голову
потерпілого, на що посилається засуджений в касаційній скарзі. Цей свідок
пояснив, що близько 20-ї години (тобто
за півтори години до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень) ОСОБА_4
вдарив кулаком в плече чи обличчя
ОСОБА_3 і на цьому суперечка між
ними припинилася.

Про нанесення ОСОБА_4. удару саме в плече потерпілого підтвердили свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15.

Як убачається із висновку
судово-медичної експертизи, на який послався суд, ОСОБА_3 було заподіяно тяжкі
тілесні ушкодження у виді закритої
черепно-мозкової травми, забою головного мозку з крововиливами під мозкові
оболонки, від яких настала смерть потерпілого. Ці тілесні ушкодження могли
виникнути від нанесення не менше чотирьох ударів руками та ногами людини у
взутті, зроблених в короткий проміжок часу.

Отже, оцінивши наведенні докази, суд
обґрунтовано не взяв до уваги показання засудженого про те, що тяжкі тілесні
ушкодження у ОСОБА_3 могли утворитися внаслідок ударів, які йому наніс ОСОБА_4,
або від падіння на землю.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними
викладені у скарзі засудженого доводи про його обмову ОСОБА_4.

Твердження засудженого про те, що до нього
застосовувалися недозволені методи слідства, також є безпідставними, оскільки
при перевірці справи не встановлено даних, які б могли про це свідчити.

Не знайшли свого підтвердження і доводи про порушення
його права на захист, оскільки на досудовому слідстві засудженому було
призначено захисника, і він давав показання в його присутності.

Таким чином, місцевий суд, дослідивши зібрані докази і
давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні злочину та правильно
кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

При призначенні покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК
України, суд урахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого. З
урахуванням усіх обставин справи, у тому числі й пом'якшуючих покарання
обставин, на які законний представник неповнолітнього та засуджений посилаються
у своїх скаргах, суд обрав мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст.
121 КК України. Отже, наведені у касаційних скаргах обставини для пом'якшення
покарання були повністю враховані судом першої інстанції при визначенні міри
покарання.

Підстав для застосування до засудженого ст. 69 КК України
і призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, про що
просять у скаргах засуджений та його законний представник, - не встановлено.
Обране покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та
попередження нових злочинів.

Як видно з матеріалів справи, такі ж, як і в касаційній
скарзі, твердження засуджений висловлював у своїй апеляції. Апеляційний суд
визнав їх безпідставними. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів,
із цього питання суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які
суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

При перевірці даної справи не виявлено передбачених ст.
398 КПК України підстав для перегляду судового рішення щодо ОСОБА_1 у касаційному
порядку з повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційних скарг законному представнику
ОСОБА_2 та засудженому
ОСОБА_1.

Судді:

Міщенко С.М. Вус С.М. Глос Л.Ф.