Справа № 1 - 246
В И Р О К

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 листопада 2008 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

з участю прокурора Грималюка В.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина кримінальну справу
про обвинувачення

ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, українця, гр. України,
уродженця с. Кинашів, Тульчинського району, жителя АДРЕСА_1 , тимчасово проживає АДРЕСА_2 , Вінницької області, освіта вища,
одружений, приватний підприємець, не судимий, у вчиненні злочину передбаченого
ст. 172 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 .
являючись приватним підприємцем (свідоцтво про реєстрацію фізичної
особи-підприємця від 11 жовтня 1998 року) та здійснюючи торгово-посередницьку
діяльність, в ході якої останній використовував працю найманих робітників, а
відповідно в силу свого службового становища будучи наділеним, як
адміністративно - господарськими так і організаційно - розпорядчими
повноваженнями, являючись службовою особою, як власник та роботодавець, будучи
відповідальним за охорону праці, маючи право прийому на роботу, звільнення з
роботи та несучи відповідальність за додержанням вимог трудового законодавства,
вчинив грубе порушення вимог законодавства про працю.

Так, ОСОБА_1 ,
являючись суб'єктом підприємницької діяльності, діючи всупереч вимогам ст. 24
КЗпП України, якою передбачено, що трудовий договір укладається у письмовій
формі, додержання якої є обов'язковим при укладанні трудового договору з
фізичною особою, ст. 24-1 КЗпП України, та всупереч ст. 21 ч.1 Закону України
“Про оплату праці”, від 24.10.2004 року, якою визначено, що працівник має право
на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та на підставі
укладеного трудового договору, не виконавши даних умов, усвідомлюючи протиправний
характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та
бажаючи довести їх до кінця, діючи умисно, без укладання трудового договору,
прийняв протягом червня-липня 2008 року на роботу, як найманих працівників
очолюваного ним магазину, що розташований у АДРЕСА_3 . А саме,
28 червня 2008 року ОСОБА_1
. без
належного трудового договору було допущено до роботи найманого працівника
ОСОБА_2 ., в червні місяці
2008 року ОСОБА_1 також було допущено до роботи, без належного
трудового договору ОСОБА_3
. та 10
липня 2008 року - ОСОБА_4
. без
належного оформлення та укладення трудового договору.

Останнім, приватний підприємець
ОСОБА_1 . в період
виконання, покладених на нього трудових зобов'язань, в порушення норм «Інструкції зі статистики
чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві України»
затвердженої Наказом Мінстату України №171 від 07.07.1995 року та Інструкції зі
статистики заробітної плати» затвердженої Наказом Держкомстату України
13.01.2004 №5 та Закону України «Про оплату праці», виплачував заробітну плату
в середньому по 50 гривень в день, без будь-якої первинної облікової
документації щодо нарахування та виплати заробітної плати.

Крім того, приватний підприємець
ОСОБА_1 . при виплаті
вказаним найманим працівникам заробітної
плати, при цьому не уклавши з ними трудового договору, грубо порушив
конституційне право даних працівників на соціальний захист у разі повної,
часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття, а також у старості
чи інших подібних випадках, що передбачено та гарантовано ст. 46 Конституції
України. Адже згідно ч.2 ст. 46 Конституції України це право гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, зокрема за рахунок
страхових внесків громадян, які відраховуються із заробітної плати працівника і
при відповідних записах у трудовій книжці є підтвердженням трудового стажу і
підставою для виплати усіх вищезгаданих соціальних гарантій, зокрема
гарантованих ст. 43 Конституції України прав на належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату не нижчу від визначеного законом рівня.

Підсудній ОСОБА_1 . свою вину у вчиненні злочину передбаченого
ст. 172 ч.1 КК України визнав повністю і суду пояснив, що проживає він за вище
вказаною адресою. З 11 жовтня 1998 року, він являється фізичною
особою-підприємцем, так як отримав належне свідоцтво.

На даний час він здійснює роздрібну
торгівлю господарчими товарами в бутіках, що розташовані у АДРЕСА_3 , де займається своєю діяльністю.

У зв'язку з великим обсягом
виробництва до здійснення
підприємницької діяльності він
залучав найманих працівників, а саме: 28 червня 2008 року без належного трудового договору ним було
допущено до роботи найманого працівника ОСОБА_2 ,
в червні місяці 2008 року також було
допущено до роботи, без належного трудового договору ОСОБА_3 та 10
липня 2008 року було допущено до роботи ОСОБА_4 без належного оформлення та укладення
трудового договору. Трудові відносини з даними працівниками належним чином не оформив в зв'язку з важким
фінансовим становищем.

31 серпня 2008 року державним
інспектором праці у Тульчинському районі та працівниками прокуратури району у
його магазині була проведена перевірка, щодо дотримання на виробництві вимог
чинного законодавства про охорону праці, трудового законодавства, тощо, в ході
якої були виявлені деякі порушення законодавства про працю.

З жодним з найманих працівників, трудові стосунки він не
оформив належним чином, тобто не
заключив з останніми трудового договору, хоча працю їх використовував певний
час.

Що стосується виплати заробітної
плати даним працівникам, з якими він не уклав трудового договору, то останнім
заробітну плату виплачував щодня, сума якої складала в середньому 50 грн.

Крім того, він усвідомлює, що повинен
був заключити з працюючими у нього найманими працівниками трудову угоду,
зареєструвати її у районному центрі зайнятості, але вказаного не зробив, чим
грубо порушив законодавство про працю.

У вчиненому щиро кається, всі
допущенні порушення усунув в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 299 КПК
України, в зв'язку з визнанням підсудним своєї вини в повному обсязі, суд
обмежив дослідження доказів допитом підсудного та оголошенням характеризуючих
особу підсудного матеріалів справи.

Дослідивши зібрані докази, суд
вважає, що вина підсудного ОСОБА_1
в грубому порушенні законодавства про працю
доведена в судовому засіданні в повному обсязі і його дії слід кваліфікувати за
ст. 172 ч.1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення
покарання підсудному ОСОБА_1
суд враховує суспільну небезпеку скоєного
злочину, особу підсудного, який за місцем проживання характеризується
позитивно, щире каяття, добровільне усунення порушень законодавства про працю.

До обставин, що пом'якшують
відповідальність підсудного суд відносить щире каяття в скоєному злочині,
усунення допущених порушень.

Обтяжуючих вину обставин судом не
встановлено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
достатньою мірою покарання для виправлення підсудного і попередження нових
злочинів, буде покарання у вигляді сплати штрафу.

Вирішуючи питання про цивільний
позов, суд вважає, що він не підлягає розгляду в судовому засіданні. Крім
позовної заяви, прокурором не представлено жодних доказів, зокрема розрахунків,
щодо ненадходження до бюджету коштів в сумі 923 грн.

Стосовно запобіжного заходу, суд
вважає, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний відносно
підсудного необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 321-324 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину
передбаченого ст. 172 ч.1 КК України і призначити йому покарання у вигляді
сплати штрафу в сумі п'ятсот десять гривень.

Цивільний позов залишити без
розгляду.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 до
вступу вироку в законну силу залишити без змін - підписку про невиїзд.

На вирок суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області протягом п'ятнадцяти
діб з дня його проголошення.

Суддя: