У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2015 Справа №607/8779/15-к

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю старшого прокурора військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , погодженого старшим прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , за погодженням зі старшим прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 25 листопада 2014 року за підозрою військовослужбовця військової частини пп НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16 травня 2014 року наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 молодшого сержанта ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу цієї військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста радіостанції Р-142Н взводу зв`язку військової частини пп НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 .

Молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі.

Натомість молодший сержант ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, 29 жовтня 2014 року близько 08 години 30 хвилин молодший сержант ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп ВО НОМЕР_2 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин і тривалістю понад один місяць свої службові обов`язки не виконував, а проводив службовий час на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини пп НОМЕР_3 за наявності можливості для цього та про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління не заявляв.

Молодший сержант ОСОБА_7 у розташування військової частини пп НОМЕР_3 до цього часу умисно не з`явився, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з тим, згідно отриманих доповідних записок службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , які 29 жовтня 2014 року, 03 листопада 2014 року, 17 листопада 2014 року та 24 листопада 2014 року вибували за адресою проживання молодшого сержанта ОСОБА_5 , останній по місцю проживання відсутній, також допитаний в якості свідка ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_8 показав, що молодший сержант ОСОБА_7 неодноразово зазначав, що має наміри вибути у м. Антрацит Луганської області, де проживають його родичі.

Таким чином, з 29 жовтня 2014 року молодший сержант ОСОБА_7 , проводить час на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини пп НОМЕР_1 за наявності можливості для цього та про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління не заявляв, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, тобто вчинив злочин, передбачений ч. З ст. 407 КК України.

Враховуючи викладене, дії військовослужбовця військової частини пп НОМЕР_4 молодшого сержанта ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. З ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

20 травня 2015 року стосовно військовослужбовця, призваного під час мобілізації молодшого сержанта військової частини пп НОМЕР_1 ОСОБА_9 складено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 407 КК України та цього ж дня повідомлення про підозру вручено житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати молодшого сержанта ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 407 КК України, підтверджуються зібраними матеріалами: повідомленням командира військової частини пп НОМЕР_1 , актом службового розслідування військової частини пп НОМЕР_1 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 .

Приймаючи до уваги, що з 29 жовтня 2014 року по теперішній час підозрюваний молодший сержант ОСОБА_5 тривалий час переховується від органу досудового розслідування, перешкоджає проведенню слідчих дій та прийняттю процесуальних рішень за кримінальним провадженням, слідчий просить надати дозвіл на затримання останнього з метою приводу до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку прокурора, який клопотання підтримав, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження № 0000086 від 25 листопада 2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 189 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що : 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

ОСОБА_5 , який є раніше несудимою особою, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, що є злочином середньої тяжкості.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України за фактом самовільного залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць ОСОБА_5 , внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 листопада 2014 року за № 0000086.

Повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 407 КК України, складено та вручено начальнику Управління ЖКГ м. Тернополя 20 травня 2015 року.

Так, як вбачається з доданих матеріалів кримінального провадження № 0000086, за весь час досудового розслідування ОСОБА_5 викликався до військової прокуратури Тернопільського гарнізону 02 квітня 2015 року та 15 квітня 2015 року для участі у допиті в якості свідка на 09 квітня 2015 року та 20 квітня 2015 року, що підтверджується корінцями повісток про виклик. Виклик свідка ОСОБА_5 здійснювався шляхом передачі повісток про виклик особам, статус яких не вказаний у корінці повістки про виклик, крім того, всупереч вимог ч. 1 ст. 137 КПК України, відсутній підпис посадової особи, яка вручала повістку про виклик. А тому, у відповідності до вимог ст.ст.135-136 КПК України, немає підстав вважати, що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про виклик його до прокурора.
Доводи прокурора і слідчого не містять достатніх доказів переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про виклик ОСОБА_5 з місця проживання та реєстрації, немає належних доказів того, що з цього приводу опитувалися сусіди, оскільки до клопотання долучений лише рапорт слідчого від 20 травня 2015 року, з якого вбачається, що за місцем реєстрації ОСОБА_5 на даний час ніхто не проживає. Окрім того, не з`ясовано та не перевірено інформацію з приводу можливого виїзду ОСОБА_5 в м. Антрацит Луганської області до родичів, про що під час допиту повідомив свідок ОСОБА_8 .
Окрім того, з моменту оголошення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 407 КК України та набуття ним статусу підозрюваного, не вживалося жодних заходів для виклику його до слідчого чи прокурора чи встановлення місцезнаходження останнього.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. А тому, з врахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що прокурором не доведено, що зазначені у клопотанні обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.135, 136, 177, 185, 183, 188, 189, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , погодженого старшим прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді про відмову у наданні дозволу на затримання може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського

міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 .