АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Номер провадження 11-кп/774/327/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 01 липня 2015 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №0002846 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Ставропольське, Благодарненського району, Ставропольського краю, українки, громадянки України, не працюючої, не заміжньої, з середньо-спеціальною освітою, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України, яка визнана винною та засуджена:

- за ч.1 ст.190 КК України, у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік;

- за ч.2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ч.1 ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання 1 рік один 1 позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.2, 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити, призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 510 гривень, за ч.2 ст.190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць. На підставі ч.1 ст.70, 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 1 місяць. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік. У відповідності зі ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 була визнана винною та засуджена за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_6 , 21 листопада 2014 року, близько 13 години 30 хвилин, знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , реалізуючі свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливу мету, маючи прямий умисел на заволодіння грошовими коштами належними ОСОБА_8 під вигаданим приводом здачі оренди квартири, яка на законних підставах їй не належить і не маючі законних підстав для передачі вище зазначеної квартири в оренду повідомила останню про неправдиві відомості, і в результаті чого під приводом завдатку заволоділа грошовими коштами у сумі 500 гривень належними останній. Окрім цього, 22 листопада 2014 року, ОСОБА_6 , знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , заволоділа грошовими коштами у сумі 700 гривень належними ОСОБА_8 після чого разом з грошовими коштами з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ними на власний розсуд. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 було спричинено майнову шкоду у розмірі 1200 гривень.

Крім того, повторно, ОСОБА_6 , 22 листопада 2014 року, о 14 годині знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , реалізуючі свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливу мету, маючи прямий умисел на заволодіння грошовими коштами належними ОСОБА_9 під вигаданим приводом здачі оренди квартири, яка на законних підставах їй не належить і не маючі законних підстав для передачі вище зазначеної квартири в оренду повідомила останню про неправдиві відомості, і в результаті чого заволоділа її грошовими коштами у сумі 2400 гривень. Після чого, ОСОБА_6 разом з грошовими коштами з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ними на власний розсуд. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 було спричинено майнову шкоду у розмірі 2400 гривень.

Крім цього, ОСОБА_6 , 23 листопада 2014 року, близько 09 години 30 хвилин, знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , реалізуючі свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливу мету, маючи прямий умисел на заволодіння грошовими коштами належними ОСОБА_10 під вигаданим приводом здачі оренди квартири, яка на законних підставах їй не належить і не маючі законних підстав для передачі вище зазначеної квартири в оренду повідомила останню про неправдиві відомості, і в результаті чого заволоділа належними їй грошовими коштами у сумі 2400 гривень. Після чого, ОСОБА_6 разом з грошовими коштами з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ними на власний розсуд. В наслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 було спричинено майнову шкоду у розмірі 2400 гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України, просить оскаржуваний вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до порушення правил призначення покарання. Зазначає, що згідно з вимогами п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню. Вказані вимоги судом першої інстанції порушено. Відповідно до ч.1 ст.57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Крім того із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування на користь держави у розмір, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. За змістом вказаної статті виправні роботи відбуваються лише за місцем роботи засудженого на підприємствах (в установах, організаціях) незалежно від форми власності та організаційно-правової форми і не можуть бути призначені безробітним. Крім того оскаржуваним вироком суду не визначено відсоток заробітку, що має відраховуватися на користь держави. Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 не працює. Тому прокурор просив вирок суду змінити.

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року змінити.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року не оскаржувала, оскільки була з ним згодна.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 злочину при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація її дій за ст.190 ч.1, 190 ч.2 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 винною себе визнала повністю, у зв`язку із чим судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Розгляд провадження в суді першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_6 був проведений відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Порушень судом кримінального процесуального закону при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження при ухваленні вироку колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що при обранні міри покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п.1, 2, 3 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосування закону, який не підлягає застосуванню та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно ст.57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави, у розмірі встановленому вироком суду, в межах від 10 до 20 відсотків.

Тобто, за змістом вказаної статті виправні роботи відбуваються лише за місцем роботи засудженого на підприємствах (в установах, організаціях) незалежно від форми власності та не можуть бути призначені безробітним.

Колегією суддів, під час вивчення матеріалів кримінального провадження було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 офіційно не працевлаштована та не має постійного заробітку.

Як вбачається з вироку суду, суд визнав винною ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України та призначив їй покарання: за ч.1 ст.190 КК України у вигляді виправних робіт строком на 1 рік; за ч.2 ст.190 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць. На підставі ч.1 ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік. Відповідно до п.п.2, 3 ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання (том 2 а.кп.212-215).

Проте в порушення вказаних вимог закону суд першої інстанції, за наявності альтернативних видів покарання які містить санкція статті 190 КК України, призначив обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, яке не мало бути призначене, в зв`язку з неможливістю його виконання. Крім того, призначивши покарання у вигляді виправних робіт обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції не визначив відсоток заробітку, що має відраховуватись в дохід держави.

Все викладене в сукупності приводить колегію суддів до висновку про те, що вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного їй покарання підлягає зміні.

При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, пом`якшуючу вину обставину, а саме щире каяття в скоєному злочині. Обставин, що обтяжують відповідальність колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів бере до уваги дані про особу обвинуваченої, яка за місцем мешкання характеризується посередньо (том 2 а.кп.157), раніше не судима (том 2 а.кп.154), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (том 2 а.кп.155, 156), має на утриманні неповнолітню дитину (том 2 а.кп.158).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначено покарання в межах санкції ст.190 ч.1 КК України у вигляді штрафу, ст.190 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі, з застосуванням положень ст.70 ч.1 та ст.ст.75, 76 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженою:

- за ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 510 гривень,

- за ч.2 ст.190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.

На підставі ч.1 ст.70, 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 1 місяць.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік.

У відповідності зі ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання, не виїжджати за межі України на постійне місце без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок суду залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

_______________________________________________________________________________________
Провадження №11/кп/774/327/К/15 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1

Категорія ст.190 ч.2 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2