Справа №784/641/13 26.03.2013 26.03.2013 26.03.2013
провадження № 11/784/241/13 Головуючий суду 1-ї інстанції
Категорія ст. 286 ч. 2 КК Паньков Д.А.
України Доповідач апеляційного суду
Погорєлова Г.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2013 року суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючої Погорєлової Г.М.
суддів Губи О.О., Рудяка А.В.
за участі секретаря Чоботаренко Т.І.
прокурора Титаренка Ю.В.
її представника ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
його захисника ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляцією потерпілої ОСОБА_3 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2012 р., яким
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Первомайська Миколаївської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстрований в цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2), раніше не судимий
засуджений за ст. 286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку 2 роки, з покладенням обовязків не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну проживання або роботи, періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції відповідно до п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з засудженого:
- на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої злочином майнової шкоди 1732 грн. 48 коп.; у відшкодування завданої злочином моральної шкоди 6000 грн.;
- на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області 456 грн.35 коп. витрати на проведення експертизи.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним в тому, що 07.09.2009 р., близько о 13 год., у дворі будинку АДРЕСА_3, керуючи автомобілем марки «MERSEDES-BENZ-208D», реєстраційний номер НОМЕР_1, в дощову погоду, виїжджаючи з двору будинку в напрямку проїзної частини вул. Одеській, рухаючись заднім ходом, він грубо порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка вийшла з підїзду та рухалася в бік вул. Одеської, заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляції потерпіла ОСОБА_3 просить скасувати вирок як несправедливий внаслідок мякості призначеного ОСОБА_5 покарання. Посилається на тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, відсутність щирого каяття ОСОБА_5 та ненадання ним матеріальної допомоги на її лікування. Вважає, що тривалий розгляд справи відбувся навмисно задля того, щоб дії ОСОБА_5 втратили актуальність.
Вказує на різке погіршення стану здоровя внаслідок травми та необхідність тривалого лікування, в тому числі санаторно-курортного. Наводить, що через стан здоровя не зберегла усіх документів на підтвердження витрат на лікування, що для поїздок до лікарні протягом 6 місяців користувалася таксі і на цей вид транспорту не надаються документи на підтвердження витрат. Також вказує на неправильну поведінку засудженого, яка полягає у не відшкодуванні їй шкоди навіть у розмірі, визначеному вироком.
Вважає справедливим призначення ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі, тобто, вважає неправильним звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. За змістом апеляції також вважає несправедливим не призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Також просить вжити заходи забезпечення цивільного позову відповідно до ст. 329 КПК України.

В запереченнях на апеляцію засуджений ОСОБА_5 просить вирок залишити без зміни. Зазначає, що в судовому засіданні потерпіла просила про призначення йому покарання з випробуванням. Вказує, що після дорожньо-транспортної пригоди викликав потерпілій швидку допомогу, сплатив витрати на її лікування під час перебування в Первомайській лікарні. Посилається, що страхова компанія готова відшкодувати визначену вироком майнову та моральну шкоду. Стверджує про визнання ним вини та вказує, що працює професійним водієм і ця робота є єдиним джерелом заробітку для утримання сімї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на підтримку апеляції, заперечення на апеляцію засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6, думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи та додатково надані сторонами, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілої підлягає частковому задоволенню, вирок суду - скасуванню, кримінальна справа направленню на новий судовий розгляд у звязку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону за наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що після скасування постанови Первомайського районного суду Миколаївської області від 15.09.2011 р. про направлення на додаткове розслідування кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 286 ч.1 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження) ухвалою апеляційної інстанції від 15.11.2011 р. з направленням справи на новий судовий розгляд, справа надійшла до суду 1 інстанції 24.11.2011 р. та знаходилася у провадженні судді Панькова Д.А.
У справі проведено ряд судових засідань. 20.12.2011 р. розгляд справи відкладений на 17.01.2012 р. (а.с.246).
Двічі - 17.01.2012 р. та 30.05.2012 р. (а.с.260,285) в судовому засіданні, в його підготовчій частині, судом виконувалися одні й ті ж процесуальні дії та двічі приймалося рішення про призначення комісійної судово-медичної експертизи з приводу ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій ОСОБА_3 Проведення експертизи доручалося різним експертним установам з посиланням на наявність протиріч у висновках раніше проведених судово-медичних експертиз стосовно ступеню тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень. Проте, прийняття такого рішення повязано з безпосереднім дослідженням відповідних доказів у справі під час проведення судового слідства.
19.10.2012 р. знов в підготовчій частині судового засідання оголошені та приєднані до матеріалів справи висновки комісійної судово-медичної експертизи, згідно з якими потерпілій ОСОБА_3 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Оголошено перерву на 22.10.2012 р. у звязку з клопотанням прокурора про необхідність зміни предявленого ОСОБА_5 обвинувачення в бік погіршення його становища з ч.1 на ч.2 ст. 286 КК України з урахуванням вказаних експертних висновків.
22.10.2012 р. розгляд справи відкладений на 23.10.2012 р. (а.с.311).
23.10.2012 р., в підготовчій частині судового засідання, оголошена та приєднана до матеріалів справи постанова прокурора про зміну обвинувачення ОСОБА_5 з ч.1 на ч.2 ст. 286 КК України, її копія вручена ОСОБА_5, іншим учасникам процесу та оголошена перерва на 25.10.2012 р. для забезпечення можливості ОСОБА_5 підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.
25.10.2012 р. в підготовчий частині судового засідання до участі у справі допущена представник потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_4, виконані повязані з цим процесуальні дії та вирішено про можливість розгляду справи у відсутність викликаних свідків
Відповідно до вимог ст. 297 КПК України 1960 р. після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового слідства. Судове слідство починається з читання обвинувального висновку. Якщо у справі заявлений цивільний позов, оголошується також позовна заява.
Ці вимоги закону судом не виконані, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Обвинувальний висновок та позовна заява ОСОБА_3 в судовому засіданні не оголошувалися. Після закінчення підготовчих дій судом зясована позиція ОСОБА_5 відносно його обвинувачення. Вину він визнав повністю. Проте, у нього не зясовано, за яким обвинуваченням він визнав вину: за предявленим йому обвинуваченням за ч.1 ст. 286 КК України чи за зміненим прокурором в суді обвинуваченням за ч.2 ст. 286 КК України. Позовні вимоги потерпілої стосовно моральної шкоди ОСОБА_5 визнав частково.
В судовому засіданні 25.10.2012 р. допитані підсудний ОСОБА_5, потерпіла ОСОБА_3 Після цього при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, судом на підставі ч.3 ст. 299 КПК України 1960 р. прийнято рішення обмежитися допитом підсудного, потерпілої, дослідженням даних про особу підсудного. Після дослідження даних про особу ОСОБА_5, проведені дебати та надано останнє слово підсудному (а.с.324-327).
Однак, судом істотно порушені вимоги ч.3 ст. 299 КПК України 1960 р., які, виходячи із їх змісту та змісту ст.ст.297, 298 КПК України 1960 р., суд вправі застосувати стосовно фактичних обставин справи за предявленим особі обвинуваченням. Проте, суд необґрунтовано застосував вимоги ч.3 ст. 299 КПК України 1960 р. стосовно фактичних обставин справи за обвинуваченням ОСОБА_5, зміненим в суді прокурором на ч.2 ст. 286 КК України. Зазначена процесуальна дія відповідно до вимог ст. 277 КПК України 1960 р. здійснюється прокурором під час судового розгляду до закінчення судового слідства. Прокурором в постанові від 22.10.2012 р. про зміну обвинувачення ОСОБА_5 зазначені інші фактичні обставини справи стосовно наслідків порушення правил безпеки дорожнього руху. Це повязано з іншою оцінкою доказів у справі, ніж та, яка надана органами досудового слідства. Зміна обвинувачення ОСОБА_5 без дослідження доказів у справі, з чим суд погодився, є порушенням загальних положень судового розгляду, а саме, безпосередності судового розгляду, що передбачено ст. 257 КПК України 1960 р.
Наведені порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотними у даній справі та дають підставу для скасування вироку з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд.
Якщо суд при новому розгляді справи дійде висновку про винність ОСОБА_5 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, то призначене йому покарання слід вважати явно несправедливим внаслідок мякості через незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Не застосовуючи ОСОБА_5 додаткове покарання суд обмежився загальним посиланням на відсутність підстав для цього та не дотримався вимог ст. 65 ч.3 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Також суд залишив поза увагою розяснення, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. (з наступними змінами), відповідно до яких додаткові покарання мають важливе значення для запобіганню вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами і при постановленні вироку суди мають обговорювати про застосування, поряд з основним покаранням, відповідного додаткового.
В цій частині апеляція потерпілої ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Водночас за матеріалами справи відсутні підстави вважати неправильним звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України за умови його належного обґрунтування.
При новому судовому розгляду суду належить всебічно, повно і обєктивно дослідити обставини справи, у тому числі стосовно настання цивільно-правових наслідків події у виді заподіяння потерпілій моральної шкоди та розміру її відшкодування, прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст.365,366 КПК України 1960 р., колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляцію потерпілої ОСОБА_3 задовольнити частково.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2012 р. у відношенні ОСОБА_5 скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити підписку про невиїзд з місця постійного проживання.
Судді :